Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] який діє в інтересах [PERSON] 23.09.2021 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про визначення частки майна у спільному майні подружжя, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, яким просить визначити що частка [PERSON] становить 1/2 частки на праві спільної сумісної власності на: квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована за [PERSON] ; земельну ділянку площею 0,0649 га за кадастровим номером № 3222410300:01:052:0257, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] після смерті батька [PERSON] право особистої приватної власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно у вигляді 1/4 частини, а саме на: квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована за [PERSON] ; земельну ділянку площею 0,0649 га за кадастровим номером № 3222410300:01:052:0257, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у 1959 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , який у 1971 року було розірвано, проте з 16.01.1974 року зареєстровано вдруге. В період шлюбу у них народилась донька [PERSON] [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Зазначив, що в період шлюбу батьками позивача було придбано нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS] , придбану на ім`я відповідача в 1985 році, земельну ділянку площею 0,0649 га за кадастровим номером № 3222410300:01:052:0257, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] та набуто грошові кошти в сумі 60846,75 грн., що були розміщені спадкодавцем на рахунку в АТ КБ «Приватбанк»; грошові кошти в сумі 44000,00 та 450,00 доларів США, що були розміщені спадкодавцем на рахунках в АТ «Ощадбанк». Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спірне майно, а саме: квартиру та земельну ділянку. 11.01.2021 року [PERSON] звернулась до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її батька, де було заведено спадкову справу № 04/2021. Вказав, що [PERSON] 18.08.2021 року звернулась до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , проте отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, в зв`язку з відсутністю у [PERSON] документів що посвідчують право власності на спірне майно та грошові кошти. На підставі викладено просив задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.09.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову, просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.01.1974 року, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу (а.с. 83). Відповідно до свідоцтва про народження батьками [PERSON] [INFO] являються: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 05.01.2021 року, [PERSON] 08.11.2012 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що свідчить актовий запис № 00085426340 Відділу реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, після реєстрації якого взяла прізвище чолові ка - [PERSON] (а.с. 13). З матеріалів справи вбачається, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що свідчить актовий запис № 1281 Святошинського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) (а.с. 15). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. З матеріалів спадкової справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 11.01.2021 року звернулась позивач по справі [PERSON] (а.с. 70). 11.01.2021 року Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 04/2021 після смерті [PERSON] , про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 16). Також судом встановлено, що 18.08.2021 року державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Щербиною Я.О. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в зв`язку з відсутністю складу спадкового майна, тобто грошових коштів на рахунках у АТ КБ «Приватбанк», на грошові кошти у АТ «Державний ощадний банк України» у зв`язку з запереченням [PERSON] виділу права власності у спільному майні подружжя дружини померлого; на частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] на частку садового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] також земельну ділянку розташований за тією ж адресою, кадастровий номер № 3222410300;01:052:0257 у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на квартиру, земельну ділянку та садовий будинок (а.с. 102). Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 17.03.1999 року виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, [PERSON] , являється власником квартири [ADDRESS] (а.с. 153). Згідно довідки ЖБК «Лепсе-4», [PERSON] є членом кооперативу ЖБК «Лепсе-4» з 27.10.1986 року і до сьогоднішнього часу, пайові внески в сумі 11861,67 грн. були сплачені в повному обсязі 27.10.1986 року (а.с. 130). Станом на час набуття права власності на спірну квартиру діяли норми положень Кодексу законів про шлюб та сім`ю та Закону України «Про власність». Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. За змістом положень ст. 22 Кодексу законів про шлюб та сім`ю майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Статус роздільного майна охоплено положеннями ст. 23 Кодексу законів про шлюб та сім`ю, відповідно до норм якої майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Згідно положень ст. 28 Кодексу законів про шлюб та сім`ю в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про те, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , оскільки була придбана в період шлюбу. Нормами ч. 1, ч. 2 ст. 355 ЦК України встановлено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності, при цьому майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч.1 ст.358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно ч.2 даної статті, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно ч.3 вказаної статті, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до вимог ч. 1, ч. 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Пункт 5постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.95 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» передбачає що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. За змістом положень ст. 1226 ЦК України частка у справі спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Частинами 1, 2 ст. 71 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, який є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належному на праві спільної сумісної власності. За змістом ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. За таких обставин, суд вважає, що розмір частки [PERSON] у спільній сумісній власності на спірне майно, а саме: квартири [ADDRESS] становить 1/2 частини, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. З огляду на коло спадкоємців наявні підстави для ухвалення рішення про визнання за [PERSON] , як спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] . Відповідно до листа Головного управління держгеокадастру у Київській області від 24.09.2021 року № 29-10-0ю331-11150/2-21 за інформацією Відділу № 3 Управління у Бучаському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, земельна ділянка з кадастровим номером № 3222410300:01:052:0257 площею 0,0649 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , обліковується за [PERSON] другий примірник державного акту на право власності на вказану земельну ділянку що обліковується за [PERSON] та Книга записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, яка б могла містити запис про державну реєстрацію державного акту на право власності на вищезазначену земельну ділянку відсутня (а.с. 127). Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При розгляді даної справи позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідає являється власником спірної земельної ділянки, не надано доказів коли саме було придбано спірну земельну ділянку. Враховуючи викладене вище, встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визначення частки [PERSON] на право спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку та в частині визнання за позивачем права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за законом є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial