Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

Позивач\~Державне \~комунальне підприємство\~"Луцьктепло"\~в особі\~директора Скорупського\~І.\~ звернулось до суду з позовом до відповідачів [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 24 вересня 2013 року №577-1 ДКП «Луцьктепло» визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у м. Луцьку. Відповідачі, які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , є споживачами послуг по теплопостачанню, що надаються ДКП «Луцьктепло» у вказану квартиру. Свого обов`язку по оплаті житлово-комунальних послуг відповідачі належним чином не виконували, а тому станом на 01.03.2022 року за їхнім особовим рахунком утворилась заборгованість за надані послуги по теплопостачанню в розмірі 64\~579,99 гривень. З врахуванням наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~ на користь ДКП «Луцьктепло» суму заборгованості за надані послуги по теплопостачанню в розмірі 64579,99 гривень та судові витрати в справі. Ухвалою судді від 22 квітня 2022 року ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та запропоновано відповідачам подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. 17 листопада 2022 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі.Вказує, що позивачем проведений розрахунок заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з травня 2013 року по січень 2022 року тобто без урахування строків позовної давності, який відповідно до ч.1 ст.257 ЦПК України встановлюється у три роки, а згідно ч.4 ст. 267 ЦК України є підставою для вімови у позові. 28 листопада 2022 року представник позивача ДКП «Луцьктепло» Ніколайчук Т.В. подав заяву про зменшення позовних вимог з урахуванням загального строку позовної давності, просить ухвалити рішення з урахуванням зменшених позовних вимог та стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з жовтня 2017 року по вересень 2022 року в розмірі 52\~791, 55 грн. Представник позивача ДКП «Луцьктепло» Ніколайчук Т.В. в судовому засідання зменшені позовні вимоги підтримав, просив зменшені позовні вимоги задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з жовтня 2017 року по вересень 2022 року в розмірі 52\~791, 55 грн. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні зменшені позовні вимоги не визнав, вказував, що відповідачем не укладався договір на надання житлово-комунальних послуг, що є підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Крім того, наполягав на застосуванні строків позовної давності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до\~\~п.1 ч. 3\~ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Оскільки відповідачі [PERSON] , [PERSON] належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явилися в судове засідання, відзиву на позов не подали суд вважає можливим ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, заяву про зменшення позовних вимог, суд дійшов висновку, що зменшені позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд установив, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №577-1 від 24 вересня 2013 року ДКП «Луцьктепло» визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у м. Луцьку. Вказане рішення розміщене на офіційному сайті Луцької міської ради https://www.lutskrada.gov.ua. Також встановлено, що відповідачі мають зареєстроване місце проживання в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується відомостями з реєстру Луцької міської територіальної громади про задеклароване /зареєстроване місце проживання (а.с. 15-17). Таким чином, ДКП «Луцьктепло» надає відповідачам житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за вищевказаною адресою. З розрахунку, поданого із заявою про зменшення позовних вимог вбачається, що у відповідачів наявна заборгованість за надані ДКП «Луцьктепло» послуги, розмір якої за період з жовтня 2017 року по вересень 2022 року становить 52\~791, 55 гривень. Вказаний розрахунок заборгованості, поданий із заявою про зменшення позовних вимог, відповідачі належними доказами не спростували та не вказали аргументів, які б могли поставити під об`єктивний сумнів правильність проведених нарахувань. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно розрахунку, поданого із заявою про зменшення позовних вимог вбачається, що за особовим рахунком відповідачів, які зареєстровані в квартирі [ADDRESS] утворилась заборгованість за надані послуги по теплопостачанню, до складу якої входить: 52\~506,27 грн. - заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з жовтня 2017 року по вересень 2022 року включно; 285,28 грн. заборгованість за абонентське обслуговування опалення за період з лютого 2021 року по вересень 2022 року, що разом становить 52\~791, 55 гривень. Таким чином наданим розрахунком позивачем підтверджена сума заборгованості за послуги по теплопостачанню у розмірі 52\~791, 55 гривень. Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» постачання теплової енергії та гарячої води належить до комунальних послуг. Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а обов`язком - оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Обов`язком виконавця, зокрема, є забезпечення своєчасності надання, безперервності і відповідної якості комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів. За приписами ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Аналогічне визначення міститься у ст.1 Закону України "Про теплопостачання". Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Статтею 68 ЖК України передбачено обов`язок наймача своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги, які, відповідно до вимог ст. 67 ЖК України, включають послуги по наданню теплової енергії. Крім того, у частині 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" зазначено, що відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. \~ \~ \~ \~Згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з виконавцем послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Згідно зі статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такий правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 10 грудня 2018 року №638/11034/15-ц. Таким чином, не заслуговують на увагу доводи представника відповідача [PERSON] про те, що передумовою для надання відповідачам послуг з теплопостачання має бути укладений договір на надання житлово-комунальних послуг. За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частина перша ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд зазначає, що незгода позивача з розрахунком заборгованості за надані житлово-комунальні послуги не може бути підставою для звільнення в повному обсязі споживача від оплати вартості таких послуг. Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчі органи сільських, селищних, міських рад встановлюють тарифи щодо оплати житлово-комунальних послуг, які надаються підприємствами комунальної власності, та погоджують вказані тарифи з підприємствами, які не належать до комунальної власності. Розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво житлово-комунальних послуг здійснюють виконавці/виробники і подають їх на затвердження вищезазначеним органам місцевого самоврядування згідно з нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. У разі затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво орган, що їх затвердив, зобов`язаний відшкодувати з відповідного місцевого бюджету виконавцям/виробникам різницю між затвердженим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг. Контроль за формуванням, встановленням та застосуванням цін/тарифів на житлово-комунальні послуги здійснюють Державна інспекція з контролю за цінами, Антимонопольний комітет України (у випадку коли такі послуги надаються виконавцями/виробниками, які є суб`єктами природних монополій) та органи прокуратури, в межах їх повноважень визначених законодавством. Покликання відповідача у відзиві на застосування строків позовної давності судом до уваги не береться, виходячи з наступного. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Разом з тим, пунктом 12\~Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України\~встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу,\~продовжуються на\~строк дії\~такого карантину. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 р. № 540-ІХ, яким запроваджено продовження позовної давності на строк дії карантину, набрав чинності з 02.04.2020 р. В контексті п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України наразі можна стверджувати про наявність правових підстав застосування позовної давності лише до вимог, за якими сплив позовної давності мав місце до 02.04.2020 р. 28 листопада 2022 року представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог з урахуванням строку позовної давності, що застосовується до нарахованої заборгованості, а відтак до вимог про стягнення заборгованості за надання послуг з теплопостачання за період з жовтня 2017 року по вересень 2022 року, позовна давність не пропущена. Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з відповідачів слід стягнути солідарно в користь позивача 52\~791, 55 гривень заборгованості за надані послуги по теплопостачання. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачів в користь позивача слід стягнути також 2\~481,00 грн. сплаченого судового збору. На підставі ст.ст.64, 67, 68 ЖК УРСР, ст.ст.11, 509, 526, ЦК України, ст.ст. 7, 8, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: approved