Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до Сурсько-Литовської сільської об`єднаної територіальної громади про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування та обґрунтовує, тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , [INFO] , якій проживав в селі Сурсько-Литовське, Дніпровського району, Дніпропетровської області (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 07.05.2020 року). Той факт, що [PERSON] був батьком позивача підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] та зміну прізвища позивача з [PERSON] на [PERSON] підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серія [NUMBER] (копії додаються). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається, у тому числі, із житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] (у зв`язку зі зміною нумерації з № 2 на № 7). На будування цього будинку батько отримав дозвіл з Виконкому Сурсько-Литовської сільської Ради народних депутатів за № 44 від 21 серпня 1985 року та будівельний паспорт в якому і зберігається цей дозвіл. Виписка з цього рішення знаходилась у батька позивача, а тепер знаходиться у позивача. Батько позивача за свого життя склав заповіт на позивача і вона є спадкоємиця після смерті батька на все майно. Це підтверджується довідкою, яку надав Приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Кайко О.П., витягом зі Спадкового реєстру та копією заповіту батька. Для оформлення спадкових прав на майно батька позивач відкрила спадщину після смерті батька шляхом подання заяви до Приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Кайко О.П., але відповідно до Постанови 18.03.2021 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] . Підставою відмови вказано відсутність правовстановлюючого документу на домоволодіння, оскільки права власності на будинок за життя спадкодавець не зареєстрував. Померлий батько у 1991 році побудував будинок за адресою: [ADDRESS] . Після смерті батька у 2020 році спадщину на підставі заповіту померлого [PERSON] відкрила позивач, але право власності на будинок за життя оформити померлий не встиг. Той факт, що батько [PERSON] побудував будинок по [ADDRESS] підтверджується дозволом на будівництво, який видано Виконкомом Сурсько-Литовської сільської Ради народних депутатів за № 44 від 21 серпня 1985 року та технічним паспортом, виданим після завершення будівництва (копі додаються). Також, позивач може надати свідків, що зможуть підтвердити, що її померлий батько дійсно будував цей будинок. У зв`язку з життєвими обставинами (тривалими хворобами, похилим віком) батько [PERSON] не встиг належним чином оформити право власності на житловий будинок. На даний час належним чином оформити правовстановлюючі документи на житловий будинок не є можливим в зв`язку зі смертю [PERSON] . Чинне законодавство не передбачає можливості реєстрації права власності на нерухоме майно за померлою особою. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Батько позивача набув права власності на вказаний вище житловий будинок до 01.01.2004 року, тобто до дати набрання чинності ЦК України. Так, на дату побудови житлового будинку (1991 рік) питання набуття громадянами права власності та реєстрації будинків регулювалися «Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31.01.1966 року, яка втратила чинність 13.12.1995 року (далі Інструкція від 31.01.1966 року), та «Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР», затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31.10.1975 року № 45/5, яка втратила чинність 07.07.1994 року (далі Інструкція від 31.10.1975 року). За змістом п.1 Розділу 1 Інструкції від 31.01.1966 року реєстрацію будинків із обслуговуючими будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих. Таким чином, з урахуванням викладеного, а також того, що обов`язкова реєстрація (інвентаризація) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ могла здійснюватися виконавчими комітетами місцевих рад, вважаю, що дозвіл Виконкому Сурсько-Литовської сільської Ради народних депутатів за № 44 від 21 серпня 1985 року за адресою [ADDRESS] , підтверджує належність будинку батькові позивача та в подальшому, шляхом успадкування, позивачем, як спадкодавцю Для подальшого утримання та збереження майна позивачу необхідно оформити право власності на спадкове майно, проте іншого шляху, окрім визнання права власності на вказаний житловий будинок в судовому порядку, не існує. Просила суд визнати за [PERSON] , [INFO] . РНОКПП [NUMBER] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батькак, [PERSON] , померлого [INFO] , якому на праві приватної власності належить житловий будинок «А-1» загальною площею 72,8 кв.м., житловою площею 24.0 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: прибудовою «al», прибудова «а2», ганок з козирком «а3», літньою кухнею «Б1», тамбуром «б1», сараєм «В1», гаражем «Г1», вбиральнею «Д1», погріб з входом «E1», розташований за адресою: [ADDRESS] (у зв`язку зі зміною нумерації з № 2 на № 7). До початку судового засідання позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне. [INFO] , помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07.05.2020 року, виданого виконавчим комітетом Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області.(а.с.26) Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 18 вересня 1974 року, позивачка є донькою померлого [PERSON] (а.с.7) та згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 21 серпня 1993 року, позивачка змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.8). Померлим, [PERSON] , [INFO] було складено заповіт, в якому зазначено, що все майно і все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] .(а.с.29). Відповідно до довідки №106/02-14 від 12.05.2021 року Міністерства юстиції України, зазначено, що згідно з матеріалами спадкової справи №20/2020 (зареєстрована в Спадковому реєстрі за №65973121) спадкоємцем майна померлого є [PERSON] . (а.с.28). Відповідно до постанови приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Кайко О.П. від 18.03.2021 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, з огляду на відсутність документів, що посвідчують право власності [PERSON] на спадкове майно, що згідно з вимогами п.2 ст.49 Закону України «Про нотаріат», є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. (а.с.27). Як вбачається з матеріалів даної справи, в зв`язку з проведенням пере нумерації будинків в [ADDRESS] змінений на номер 7 (а.с.10). Відповідно до виписки з рішення №377 від 30.09.1985 року [PERSON] дозволено будівництво особистого жилого будинку (а.с.11). Відповідно до квитанцій наявних в матеріалах справи (а.с.143а -258) дійсно проживав та користувався будинком розташованим з адресою: [ADDRESS] (у зв`язку зі зміною нумерації з № 2 на № 7). Відповідно до архівної копії №144/04-24-22 від 16.08.2022 року наданої Дніпровською районною Державною адміністрацією Дніпропетровської області, Наказом №110б по совхозу «Першотравневий» від 25.05.1977 року [PERSON] наділено земельною ділянкою під забудівлю дома. (т.2 а.с.7) та відповідно архівної копії №145/04-24-22 від 16.08.2022 року наданої Дніпровською районною Державною адміністрацією Дніпропетровської області, Наказом №112 по совхозу «Першотравневий» від 16.05.1978 року [PERSON] наділено присадибною ділянкою під город. (т.2 а.с.6). Судом встановлено, що будинок за адресою: [ADDRESS] (у зв`язку зі зміною нумерації з № 2 на № 7), належав [PERSON] (батьку позивачки) та право власності померлого на даний будинок підтверджено матеріалами справи. Після смерті батька, позивачка не отримала у спадок вищезазначений будинок, а отже право на спадщину, а саме на вищезазначений будинок, за заповітом після смерті батька на донькою не було охоплено. Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Кайко О.П. від 18.03.2021 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, з огляду на відсутність документів, що посвідчують право власності [PERSON] на спадкове майно, що згідно з вимогами п.2 ст.49 Закону України «Про нотаріат», є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до ст.41 Конституції України, ч. 1 ст.319, ч. 1 ст.321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, є зокрема, визнання права. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05,2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Проте відповідно до ст.. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Таким чином, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, повністю підтверджені документально, право власності [PERSON] (батька позивача) на будинок за адресою [ADDRESS] є доведеним документами наявними в матеріалах справи, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved