Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з означеним позовом. Мотивує тим, що в с. Яблунівка, Золочівського району Львівської області 10 серпня 2021 року о 21.30 год, відповідач вдруге протягом року порушив правила тримання собаки породи «Московська сторожова вівчарка», яка вибігла із подвір`я власника на вулицю та спричинила шкоди майну позивача, а саме його автомобіля SKODA FABIA, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 154 КУпАП. В результаті порушення відповідачем правил тримання тварин, автомобіль позивача отримав механічні пошкодження (бампер та крило автомобіля), останньому заподіяна матеріальна шкода на загальну суму 7270,00 грн. Добровільно відповідач вартість відновлюваного ремонту автомобіля не відшкодував. Позивач 10.08.2021 року звернувся до органів поліції з проханням вжити заходів відносно власника собак відповідача, які вискочили під його автомобіль, в наслідок чого пошкодили автомобіль. По факту ДТП, працівники поліції склали на позивача протокол за порушення ним правил дорожнього руху за ст. 124 КУпАП. Постановою Буського районного суду Львівської області у справі №943/1602/21 від 23 вересня 2021 року провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення. Крім того, належним утриманням відповідачем собак позивачу завдано моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, які позивач зазнав у зв`язку з пошкодженням автомобіля, переляком за своє життя та здоров`я внаслідок нападу собаки. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу позивач перебуває у пригніченому стані, відчуває певний емоційний та фізичний дискомфорт, пов`язаний з необхідністю проведення ремонту пошкодженого автомобілю, і відшуканню грошових коштів на це, позбавлений можливості використовувати пошкоджений автомобіль та вимушений звертатися відповідних фахівців з метою проведення відновлювального ремонту, а також звертатися за правовою допомогою та до суду з позовною заявою, що спричинило незручності у його житті та порушило нормальні життєві стосунки. Тому просить суд стягнути з відповідача в його користь розмір завданої майнової шкоди в сумі 7270,00 гривень, 10000,00 гривень моральної шкоди, судові витрати покласти на відповідача. Після задоволення самовідводів суддів Буського районного суду від розгляду даної справи, така згідно розподілу автоматизованої системи, передана судді Журибіда Б.М. Ухвалою судді Буського районного суду Львівської області від 28.01.2022 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. На адресу\~суду 03.05.2022\~року представник\~відповідача,\~адвокат Марчука\~А.М.\~подав \~відзив на\~позовну заяву.\~Мотивує тим,\~що позивачемне обґрунтовано заподіяння матеріальної шкоди відповідачем. Постанова Буського районного суду Львівської області від 05.10.2021, якою відповідача визнано винним у неналежному утриманню собак, не містить жодних відомостей про конкретну майнову шкоду завдану позивачу. Висновок позивача про нанесення йому матеріальної шкоди є надуманим та не підтверджується жодними доказами у справі, не наведено причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Просить у задоволенні вимог позивача відмовити повністю. Представник позивача, адвокат Романко В.Р. 03.05.2022 року подав відповідь на відзив, зазначивши, що постановою Буського районного суду Львівської області від 05.10.2021р. відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченого ч.3 ст.154 КУпАП, в такій зазначено про спричинену майнову шкоду позивачу собакою, яка належить відповідачу. В матеріалах адмінсправи про притягнення позивача до адмінвідповідальності за ст. 124 КУпАП містяться докази (пояснення свідка, схема місця ДТП тощо), які вказують на завдану шкоду позивачу, зокрема, що пошкоджено ліве крило автомобіля - вм`ятина та подряпини, а також бампер - тріщина та подряпини. Тим самим причинний зв`язок між завданою шкодою та протиправною поведінкою заподіювача шкоди, а також його протиправна поведінка і наявність шкоди в діях відповідача встановлено. В судовому засіданні позивач [PERSON] , його представник адвокат Романко В.Р. позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, відповіді на відзив, поданих поясненнях, просять позов задоволити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, забезпечив явку представників [PERSON] та [PERSON] , які проти позовних вимог заперечили, посилаючись на обставини викладені у відзиві та письмових поясненнях, просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши надані документи і матеріали цивільної справи, матеріалів справ про адміністративні правопорушення ЄУН 943/1774/21, ЄУН № 943/1602/21, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 1\~ст. 81 ЦПК України\~визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6\~ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що 10 серпня 2021 року о 21 год. 30 хв. в с. Яблунівка Золочівського району Львівської області, мала місце подія, де [PERSON] вдруге протягом року порушив правила тримання собаки породи «Московська сторожова вівчарка», яка вибігла із подвір`я власника на вулицю та спричинила шкоди майну гр. [PERSON] , а саме автомобіля SKODA FABIA, р.н. [NUMBER] . [PERSON] згідно постанови судді Буського районного суду від 05 жовтня 2021 року визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 гривень в дохід держави та судовий збір. Постанова не оскаржувалася та набрала законної сили. Як вбачається з матеріалів справ про адміністративні правопорушення ЄУН 943/1774/21, ЄУН № 943/1602/21, досліджених в судовому засіданні, згідно рапорту старшого інспектора чергового ч/ч ВП № 2 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області, саме [PERSON] 10.08.2021 року о 21.29 год. зателефонував в службу 102 та повідомив про те, що в с. Яблунівка вул. Шевченка собаки сусіда пошкодили його автомобіль марки Skoda Fabia, д.н.з. [NUMBER] . Після цього [PERSON] звернувся з заявою до начальника ВП № 2 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області з проханням прийняти міри відносно власника собак, які вискочили під його автомобіль, в наслідок чого його транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень. Постановою судді Буського районного суду від 05 жовтня 2021 року встановлено, що 10 серпня 2021 року о 21 год. 30 хв. в с. Яблунівка Золочівського району Львівської області, [PERSON] вдруге на протязі року порушив правила тримання собаки породи «Московська сторожова вівчарка», яка вибігла із подвір`я власника на вулицю та спричинила шкоди майну гр. [PERSON] , а саме автомобіля SKODA FABIA, р.н. [NUMBER] , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 154 КУпАП. Працівниками поліції 10 серпня 2021 року також відносно [PERSON] складно протокол за ст. 124 КУпАП. Постановою судді Буського районного суду від 23 вересня 2021 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю у його діях складу даного адміністративного правопорушення. Постанова не оскаржувалася та набрала законної сили. Таким чином, постанови суддів Буського районного\~суду у справах ЄУН 943/1774/21, ЄУН № 943/1602/21 по факту події, що мала місце 10 серпня 2021 року щодо неналежного утримання собаки відповідачем за ст. 154 ч.2 КУпАП та завдання позивачу матеріальної шкоди, внаслідок дорожньо - транспортної пригоди за ст. 124 КУпАП, мають преюдиційне значення. Преюдиція дає право стороні у справі повторно не доказувати такі факти для обґрунтування своїх позовних вимог, а іншій стороні не дає право спростовувати ці факти іншими засобами доказування. Відповідно до частин 5, 6\~статті 82 ЦПК України\~обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В силу\~ст. 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. п. 4 - 6, 16 Постанови Пленуму ВССУ N 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки": Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст.\~1166,\~1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини (п. 4). Статтею 1187 ЦК України\~передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною п`ятою\~статті 1187 ЦК України\~передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Як показала в судовому засіданні свідок [PERSON] , дружина відповідача [PERSON] , мають на господарстві двох собак, московську сторожову та дворняжку. Показала, що 10 серпня 2021 року ввечері, точної години не пригадує, поралася на подвір`ї по господарству, коли почула крики сусіда [PERSON] .. Вийшовши на вулицю, побачила автомобіль останнього, потім приїхали працівники поліції, вже з ліхтариком побачила, що транспортний засіб пошкоджено, а саме бампер. Не бачила удару, не знає від чого утворилися такі пошкодження, про що подала покази поліцейським, які складали протокол. Собака московська сторожова лежав на подвір`ї в прибудові, не кульгав, ушкоджень не мав. Свідок [PERSON] показав, що 10 серпня 2021 року перебував на подвір`ї позивача [PERSON] , приблизно о десятій годині вечора позивач повертався автомобілем додому, звертаючи на своє подвір`я, на вулицю з подвір`я відповідача вибігли собаки, потім відчув удар, [PERSON] викликав працівників поліції, оскільки транспортний засіб від удару отримав пошкодження, а саме пошкоджено лівий бампер і крило, між бампером та крилом була шерсть (напевно собаки). Коли останні приїхали, вийшла дружина відповідача, на момент ДТП очевидців та свідків інших не було. Як показав позивач, 10.08.2021 року повертався автомобілем додому, біля будинку вибігло кілька собак, а собака московська сторожова, що належить відповідачу, з швидкістю вискочила на машину, пошкодивши її. Покликав сусіда, щоб забрав собаку, викликав поліцію. Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої\~статті 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Позивач, оскільки йому собакою відповідача завдано збитки, звернувся до майстра з ремонту автомобілів в районі, який працює офіційно, [PERSON] (Свідоцтво № [NUMBER] від 29.07.1992 року, ідентифікаційний код № [NUMBER] , атестат акредитації № РЛ-036/12 від 10 квітня 2012 року), останнім оцінено можливу вартість ремонту авто, про що складено акт на виконання робіт № 104 від 07.10.2021 року. Згідно даного акту, вартість ремонту автомобіля марки Шкода Фабія, н/з [NUMBER] (покраска бампера, покраска крила, демонтаж монтаж крила рихтовки, демонтаж монтаж бампера паяння) становить 7270,00 гривень. Суд критично сприймає доводи представника відповідача про те, що такий акт не є належним доказом через відсутність підпису замовника, оскільки такий акт не є доказом обставин проведення ремонту пошкоджених частин транспортного засобу позивача, а лише вказує на попередню вартість робіт, які необхідно провести, автомобіль досі не відремонтований. Клопотань про призначення трасологічної чи іншої експертизи у даній справі від сторін не надходили. Суд не приймає до уваги клопотання представника позивача про збільшення позовних вимог, та, як належний доказ, акт на виконання робіт № 55 від 17.10.2022 року, виданий ПП [PERSON] , оскільки такий поданий поза межами терміну, визначеного для подачі доказів, а саме, вже під час судового розгляду справи по суті. Щодо посилань представника відповідача на те, що для настання деліктної відповідальності за статтями 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана, слід зазначити наступне. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Подібну позицію\~висловила Об`єднана\~палата Касаційного\~цивільного суду\~у складі\~Верховного Суду\~у Постанові\~від 20\~червня 2018\~року у\~справі №\~473/2638/15-ц,\~а саме: "Системний аналіз зазначених норм права дозволяє зробити висновок про те, що особа, яка володіє та використовує транспортний засіб, відповідає за заподіяну шкоду й за відсутності вини, єдиним виключенням із загального правила є доведеність цією особою заподіяння шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, у той час як правила статті 1166 ЦК України, якою встановлюються загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачають відшкодування за неї за наявності вини особи, яка заподіяла шкоду." Так, в матеріалах справи № 943/1774/21 про притягнення відповідача до адмінвідповідальності за ст. 154 ч.2 КУпАП та № 943/1602/21 відносно позивача (за ст. 124 КУпАП), містяться докази (пояснення свідка, схема місця ДТП тощо), які вказують на завдану шкоду майну позивача. Зокрема, пошкоджено ліве крило - вм`ятина та подряпини, а також бампер - тріщина та подряпини автомобіля марки Шкода Фабія, н/з [NUMBER] . Отже, причинний зв`язок між завданою шкодою та протиправною поведінкою заподіювача шкоди, а також його протиправна поведінка і наявність шкоди в діях відповідача доказана даними адмінсправами. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди, а позивачі повинні доводити лише наявність шкоди та її розмір. Покликання представника відповідача на те, що собака, яка спричинила шкоду не відноситься до джерела підвищеної небезпеки, також не заслуговує на увагу, виходячи з наступного. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 285/4411/18 зробив висновок, що підстави відповідальності за завдану позивачам шкоду можуть виникати з інших правових підстав, зокрема на загальних підставах відшкодування шкоди, передбачених статтями 1166,1167 ЦК України. Так, Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини. Частиною першою статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Згідно з частинами першою та другою статті 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на них поширюється режим речі, а правила поводження з тваринами встановлюються законом. Таким законом є, зокрема Закон України «Про захист тварин від жорстокого поводження» у статті 9 якого визначено, що особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана супроводжувати домашню тварину поза місцями її постійного утримання. А також ця особа та особа, яка супроводжує домашню тварину зобов`язана забезпечити безпеку сторонніх людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною, безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою, крім того фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб. Згідно із частиною четвертою статті 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 281/618/15-ц, підстав відступати від якого колегія суддів не вбачає. Отже вказаними нормами законодавства передбачено, особа, яка утримує тварину повинна відшкодовувати в повному обсязі завдану її твариною шкоду іншій особі або її майну. Основні ознаки джерела підвищеної небезпеки також наведено у пункті 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року N 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки". Згідно переліку небезпечних порід собак, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1164, московська сторожова входить до цього переліку. В судовому засіданні підтверджено свідком [PERSON] , дружиною відповідача, наявність у них вдома собаки породи саме московська сторожова. Остання відноситься до переліку небезпечних порід собак та є джерелом підвищеної небезпеки. Жодних належних та безспірних доказів протилежного суду не подано, тому у суду немає сумнівів, що саме собакою відповідача позивачу завдано матеріальну шкоду. Даний факт також підтверджується матеріалами справ про адміністративні правопорушення, встановлені обставини суд кладе в основу рішення. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 і ч. 2\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 1, 5\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. ч. 1, 2, 8\~ст. 83 ЦПК України\~сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. В силу приписів ч. 1\~ст. 84 ЦПК України\~учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій\~статті 83 цього Кодексу. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Конституції України. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачем, про стягнення шкоди з відповідача у розмірі 7270 грн. 00 коп. знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню саме в такому розмірі. Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. Відповідно до ч. 1, ч. 2\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як роз`яснив Верховний суд України у постанові пленуму N 4 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розрахунку та належного обґрунтування розміру моральної шкоди позивач не надав, а тому,

Outcome: approved