Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

30.11.2022 адвокат Резнік К.О. звернулась в інтересах позивача [PERSON] до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12.12.2019. В даному шлюбі у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , на утримання якої з відповідача на підставі судового наказу від 18.09.2020 стягуються аліменти на користь відповідача в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.09.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, при винесенні судового наказу судом не було враховано того, що на утриманні позивача вже є дитина від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , на утримання якого позивач сплачує аліменти згідно з рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 06 жовтня 2017 року в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. Крім того, представник позивача зазначає, що з дня видачі судового наказу матеріальний стан позивача суттєво змінився та сплата аліментів у присудженому розмірі ставить його у тяжке матеріальне становище. Зокрема представник вказує на те, що позивач офіційно не працевлаштований та не має постійного доходу, у позивача відсутнє власне житло, у зв`язку з цим він змушений орендувати житло, орендна плата за яке складає 4000 грн. щомісячно. За таких підстав представник позивача просить змінити розмір та спосіб стягнення аліментів з позивача з 1/4 частини на тверду грошову суму в розмірі 1500 грн., яка є більшою сумою, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини віком 7 років, передбаченого Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік». Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 12.12.2022 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено сторонам порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання, направлено відповідачу копію позовної заяви з доданими до неї матеріалами. Позивач, належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавав. Відповідач, належним чином повідомлена про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відзив мотивований тим, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження зміни його матеріального чи сімейного стану, а всі перелічені позивачем обставини для зміни розміру та способу стягнення аліментів не є новими та вже існували на момент видачі судового наказу Могилів-Подільським міськрайонним судом від 18.09.2020. Більше того, твердження позивача про те, що він офіційно не працевлаштований та не перебуває на обліку в центрі зайнятості свідчить про його незацікавленість в тому, щоб знайти роботу та отримувати стабільний дохід. При цьому, як зазначає відповідач, позивач працює неофіційно по найму у приватних осіб та отримує непоганий дохід. Крім того, розмір аліментів, які стягуються з відповідача є мінімальним згідно з ч. 5 ст. 183 СК України. Також відповідач вказує на те, що донька сторін хворіє на астму, а зменшення розміру аліментів позбавить її можливості надавати дитині належне лікування зважаючи на високу вартість ліків. Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України є всі підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у позові з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.06.2015, який було розірвано рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12.12.2019 (а.с. 7-9). В даному шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 10). Згідно судового наказу, виданого 18.09.2020 Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області присуджено стягувати з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.09.2020 і до досягнення дитиною повноліття, на користь [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Як вбачається з копії Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] відповідач [PERSON] одружилась та змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В своєму позові про зменшення розміру та зміну способу стягнення аліментів позивач посилається на правову позицію Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 143цс13, згідно якої з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). В той же час, після ухвалення Верховним Судом України вказаної постанови, 17 травня 2017 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України № 2037-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», згідно якого частина 3 статті 181 СК України викладена у наступній редакції: «За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів». Даний Закон набрав чинності 08 липня 2017 року. Аналіз вказаних змін дає підстави вважати, що з дня набрання чинності вказаним Законом аліменти присуджуються судом у спосіб тільки за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів, а не платника аліментів. При цьому представник позивача просить про зміну розміру раніше стягнутих аліментів через зміну способу їх стягнення. Підставами позову є обставини, які, на думку представника позивача, тягнуть через зміну способу стягнення з позивача аліментів (з частки від доходу на тверду грошову суму) зменшення розміру аліментів, відповідна мета позову обумовлюється цими підставами. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, враховуючи зміст ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним і може бути змінений за рішенням суду за наявності підстав, визначених вказаною нормою. При цьому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (зокрема, статті 182, 183 СК України). Така правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 10.09.2018 (справа № 486/466/18). Предметом доказування у справах про зміну розміру аліментів є, зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я одержувача або платника аліментів. З урахуванням вимог ст. 76 ЦПК України такі обставини можуть бути доведені, серед іншого, письмовими доказами, на підставі яких можливо встановити обставини, визначені ч. 1 ст. 192 СК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Обґрунтовуючи даний позов, представник позивача посилається на те, що з часу видачі судового наказу від 18.09.2020 погіршився майновий стан позивача, він офіційно не працевлаштований, сплачує аліменти на утримання ще однієї своєї неповнолітньої дитини, а також сплачує орендну плату за житло, яке винаймає. Разом з тим, суд критично оцінює такі посилання позивача і вважає їх такими, що не доведені належними та допустимими доказами. Так, щодо посилання, що позивач не має власного житла та додатково витрачає на оренду житла 4000 грн. щомісячно, то доказів того, що на даний час у володінні позивача відсутнє майно і останній має необхідність винаймати додаткове житло, суду надано не було. При цьому на підтвердження витрат на оренду житла позивач надав суду лише копію договору оренди будинку у приватної особи від 15.09.2022 (а.с. 21-22). Докази того, що оплата у розмірі 4000 грн. щомісяця дійсно здійснюється позивачем на користь орендодавця, суду надані не були. Щодо витрат позивача на утримання ще однієї неповнолітньої дитини суд зазначає таке. Як вбачається з копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06.10.2017 з позивача на утримання сина стягуються аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття [INFO] (а.с. 12-13, 14). Разом з тим стягнення аліментів на утримання однієї дитини не позбавляє позивача обов`язку сплачувати аліменти на утримання інших своїх дітей. Більше того, представником позивача не надані будь-які докази, що на виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист, який поданий стягувачем до відповідного відділу державної виконавчої служби та за цим виконавчим листом відкрите виконавче провадження і з позивача у примусовому порядку стягуються такі аліменти. Крім того, надані представником позивача витяги реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового страхування відображають відомості про стан доходів позивача з 2006 року по 2014 рік (а.с. 15-19) і не свідчать про зміну матеріального стану з дня винесення судового наказу 18.09.2020 по даний час. При цьому про зміну матеріального стану позивача не свідчить також і довідка Вінницького обласного центра зайнятості № б/н від 15.11.2020 про те, що [PERSON] з Вінницьким обласним центром зайнятості в трудових відносинах не перебував та на обліку не перебуває (а.с. 20). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами обставини, визначені ст. 192 СК України, а відтак позов є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed