Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

В серпні 2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, в якому просила змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28.09.2016 року у справі № 752/9803/16-ц, та стягувати із відповідача на користь позивача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи із дня набрання рішенням законної сили. В обґрунтування позову зазначено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду. В період шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28.09.2016 року, відповідача було зобов`язано сплачувати позивачу на утримання доньки аліменти в розмірі 3000,00 грн., щомісяця. Позивач звернулась до суду та просить змінити спосіб стягуваних аліментів, визначений зазначеним рішенням суду та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що розмір аліментів визначений судом на даний час недостатній для належного утримання доньки, рівень витрат на утримання доньки постійно зростає. Крім того, позивач вказує, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, працює в іт-сфері, отримує достатній дохід, а тому відповідач має можливість сплачувати аліменти в частці від заробітку, та позивач вважає, що наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів із твердої грошової суми на частку від доходу, в зв`язку з чим позивач і звернулась до суду із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15.08.2022 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У вересні 2022 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на безпідставність позовних вимог, та їх недоведеність, оскільки, відповідач окрім сплати аліментів приймає участь в інших витратах на утримання доньки. Позивачем не доведено підстави, які можуть слугувати для зміни способу раніше присуджених аліментів. Після початку воєнної агресії РФ на території України, позивач разом із донькою виїхали на межі країни, та позивач відмовляється повідомити відповідачу місце перебування доньки. Перевірити умови проживання та утримання дитини на даний час неможливо, позивачем не виконується встановлений судовим рішенням графік зустрічей відповідача із донькою. Крім того, сторона відповідача вказує, що відповідач припинив свою підприємницьку діяльність, а відтак відсутні підстави для стягнення із нього аліментів в частці від заробітку. Відповідач не заперечує щодо збільшення розміру аліментів до 7000,00 грн та половину вартості додаткових витрат на дитину, однак, наявні у справі докази та обґрунтування позивача свідчать про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів, а вимог про збільшення розміру аліментів позивачем не пред`явлено. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.09.2022 року, було вирішено перейти від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, до розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на підстави, які викладені у відзиві на позов. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази у їх сукупності, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що із 05.12.2014 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 19.09.2016 року у справі № 760/9626/16-ц. В період шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. В червні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини в сумі 15000,00 грн. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28.09.2016 року у справі № 752/9803/16-ц, позов було задоволено частково, та стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн., щомісячно. В іній частині позовних вимог було відмовлено. Зазначене рішення сторонами не оскаржувалось, набрало законної сили, та з його мотивувальної частини вбачається, що судом досліджувався пред`явлений позивачем до стягнення розмір аліментів, та позов було задоволено частково на суму 3000,00 грн., що відповідало межам прожиткового мінімуму для дитини такого віку. Із довідки-розрахунку заборгованості по аліментах від 01.02.2022 року № 75186833/3, вбачається, що заборгованість за виконавчим листом № 752/9803/16-ц від 29.08.2018 року, станом на 01.02.2022 року відсутня. Крім того, наявні у справі докази свідчать про те, що обидві сторони добровільно несуть витрати на дитину, пов`язані в т.ч. з її навчанням. Відповідно до листа ГУ ДПС у м. Києві від 28.12.2022 року, було встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в ДПІ Голосіївського району ГУ ДПС у м. Києві, як фізична особа, яка отримувала доходи від підприємницької діяльності, в статусі припинено. Пред`являючи позов, стороною позивача було вказано, що відповідач отримує доходи від підприємницької діяльності, а тому відповідач має можливість сплачувати аліменти в частці від заробітку, та позивач вважає, що наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів із твердої грошової суми на частку від доходу. В обґрунтування заперечень на позов стороною відповідача вказувалось на те, що підприємницька діяльність відповідача припинена, доказів значного покращення майнового стану відповідача стороною позивача не надано, підстави для зміни способу стягнення аліментів відсутні, а вимог про збільшення розміру аліментів позивачем не пред`явлено, в зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову за наведених в ньому підстав. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цимКодексом випадках. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що стороною позивача не надано доказів того, що обставини щодо участі відповідача у вихованні та утриманні дитини змінилися з часу рішення суду про встановлення аліментів в твердій грошовій сумі, позивачем не доведено погіршення її матеріального чи сімейного становища, та/або покращення матеріального становища відповідача, які б поза розумним сумнівом свідчили про необхідність зміни способу раніше присуджених аліментів. Твердження позивача про те, що відповідач отримує дохід від підприємницької діяльності та має змогу сплачувати аліменти в частці від заробітку, суд відкидає, оскільки законодавець не пов`язує працездатність платника аліментів та його можливість сплачувати аліменти із підставами для зміни способу стягнення аліментів, а відтак наведені твердження сторони позивача є хибними. Слід також зазначити про те, що з тексту позову та доданих до нього документів не вбачається наявність достатніх обставин, які в силу закону можуть слугувати підставою для зміни розміру аліментів, а пред`явлення позову, на переконання суду, є бажанням позивача отримувати аліменти у більшому розмірі ніж встановлені судом в 2016 році, рішення якого стороною позивача не оскаржувалось. Окремо варто вказати на те, що відповідач вказував на можливість збільшення розміру раніше присуджених аліментів, однак, позивачем не пред`явлено вимог про збільшення розміру аліментів, а суд в силу вимог цивільно-процесуального закону позбавлений можливості вийти за їх межі. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, та їх взаємний зв`язок, суд вважає, що доводи позову не ґрунтуються на законі, не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, та достатніх обставин, з якими закон пов`язує можливість зміни способу стягнення аліментів в даному спорі, не встановлено, а тому в задоволенні позову слід відмовити. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Outcome: dismissed