Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-16 00:00:00

31.01.2023 представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до Радехівського районного суду Львівської області із позовною заявою до Радехівської міської ради Червоноградського району Львівської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] померла тітка позивачки - [PERSON] у віці 86 років. Позивачка народилася у с. Тетевчиці Радехівського району Львівської області та постійно проживає за місцем реєстрації по [ADDRESS] . Померла [PERSON] до дня смерті проживала і була зареєстрована по [ADDRESS] . На день її смерті за вищевказаною адресою інших зареєстрованих мешканців не було та ніхто з нею не проживав, лише позивачка здійснювала за нею догляд, разом з тим нічого не знала про заповіт і відповідно не змогла вчасно звернутись із заявою про відкриття спадщини. Під час прибирання в будинку позивачкою випадково було виявлено заповіт. Від імені померлої виконкомом Тетевчицької сільської ради Радехівського району Львівської області посвідчувався заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 102 від 21.02.2008. Згідно заповіту [PERSON] , [INFO] , що проживає в с. Тетевчиці Радехівського району Львівської області, на випадок смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що за законом матиме право, заповідає гр. [PERSON] , 1952 р.н. Сама ж спадкодавець не повідомила [PERSON] про те що вона склала заповіт на неї, а тому позивачу і не було відомо про його існування. Оскільки, позивач не може реалізувати свої майнові права, як спадкоємець у позасудовому порядку, у неї виникає необхідність звернутися з позовом до суду. Просить суд визначити позивачеві - [PERSON] додатковий строк для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , терміном в два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2023 вищезазначену справу передано до розгляду судді Патинок О.П. Ухвалою судді від 03.02.2023 цивільна справа прийнята до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 17.02.2023 в підготовчому засіданні представник позивача просив у відповідності до ст. 200 ЦПК України ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити, оскільки відповідачем до суду подано клопотання про визнання позову та проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача; також в підготовчому засіданні представник позивача [PERSON] надав суду аналогічні пояснення тим, які викладені в позовній заяві та просив проводити розгляд справи без участі позивача. 17.02.2023 від представника відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі Радехівської міської ради Львівської області за наявними матеріалами справи, позовні вимоги визнають у повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення (а.с.30) Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 04.08.2014 Тетевчицькою сільською радою Радехівського району Львівської області, [INFO] померла тітка позивача - [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до копії паспорта [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] у с. Тетевчиці, Радехівський район, Львівської області та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-11). Відповідно до довідки № 9 від 06.01.2022, виданої старостою сіл Сабанівка, Тетевчиці Радехівської міської ради Львівської області про те, що «гр. [PERSON] , 1928 року народження, яка померла [INFO] , дійсно на день смерті проживала і була зареєстрована по [ADDRESS] . На день її смерті за вищевказаною адресою ніхто не проживав та інших зареєстрованих мешканців не було. Від імені померлої виконкомом Тетевчицької сільської ради посвідчувався заповіт 21.02.2008 (а.с.14). Відповідно до Заповіту посвідченого - секретарем виконкому Тетевчицької сільської ради Радехівського району Львівської області від 21.02.2008, зареєстрованого в реєстрі за № 102 - [PERSON] , [INFO] , що проживає в с. Тетевчиці Радехівського району Львівської області, на випадок смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що за законом матиме право, заповідає гр. [PERSON] , 1952 р.н. (а.с.15). Згідно довідки № 4973 від 29.12.2022 - директора КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» - житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований на праві власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності та записано в реєстрову книгу за № 200 від 22.09.1988 ( а.с. 16). Згідно дублікату свідоцтва про право особистої власності на будівлі - будинковолодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] на праві особистої власності. Свідоцтво видане на основі рішення Радехівського райвиконкому № 132 від 16.06.1988 р. (а.с.17). Відповідно до витягу із спадкового реєстру № 71141396 від 12.01.2023, виданого Соснівською державною нотаріальною конторою Львівської області вбачається, що спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] - не заводилися та не видавалися, тобто за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.18). Згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 12.01.2023, виданої Радехівською державною нотаріальною конторою вбачається, що «відкрити спадкову справу після смерті гр. [PERSON] , яка померла [INFO] немає підстав, так як відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (а.с. 19). Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з пропуском позивачем строку подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, які регулюються нормами Книги шостої Цивільного кодексу України. Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Частина 3 ст. 1272 ЦК України визначає, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України у п. 24 своєї Постанови №7 від 30.05.2008р. "Про судову практику у справах про спадкування" зазначив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховний Суд у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17 роз`яснив, що вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 26.06.2019 у справі № 565/1145/17, провадження № 61-38298св18 визначено, що якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. . У ході розгляду справи, суд встановив, що після смерті спадкодавця - [PERSON] , позивач - [PERSON] не звернулася у визначений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки не знала про існування заповіту від спадкодавця - [PERSON] , складеного на її користь, оскільки спадкова справа після смерті спадкодавця - [PERSON] не заводилася, тому відповідно не були здійсненні повідомлення та виклики спадкоємця за заповітом. Судом встановлено, що спадщина після смерті спадкодавця ніким не прийнята, відповідач подав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі і не заперечує щодо задоволення позовним вимог позивача. Отже, виходячи з конкретних обставин справи, оцінивши в сукупності надані докази, суд дійшов висновку, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, крім того позивач не була зареєстрована за місце проживання спадкодавця, тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно ст. 141 ЦПК України суд за клопотанням позивача залишає судові витрати на її стороні.

Outcome: approved