Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-16 00:00:00

13 січня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] (загальна площа 79,9 кв. м, житлова площа 48,1 кв. м, склад будівель та споруд: А - житловий будинок, а - нежитлова прибудова, а1 - ганок, Б - літня кухня з сараєм, б - тамбур, В - літня кухня, В/п - погріб, Г - гараж, Т - туалет, К - криниця, 1-3 - огорожа) по [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що вона проживає в житловому будинку [ADDRESS] , який до 15 квітня 1991 року відносився до суспільної групи колгоспних дворів. Позивачка вказує, що вона являлася єдиним членом колгоспного двору і тому після ліквідації колгоспів будинок перейшов у її власність відповідно до ст. ст. 17, 18 чинного на той час Закону України «Про власність». Однак, державним реєстратором їй було відмовлено у реєстрації права власності на спірний житловий будинок через відсутність документів, що засвідчують речове право на земельну ділянку під таким об`єктом. В зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 16 січня 2023 року позовну заяву прийнято та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06 лютого 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Лукавський І.А. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов. Представник відповідача - адвокат Панасюк В.Б. при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується її паспортними даними та витягом з реєстру територіальної громади № 2022/002331734 від 26.12.2022 року. Відповідно до довідки Шарапанівського старостинського округу Крижопільської селищної ради Вінницької області від 11 лютого 2022 року № 52, згідно із записом погосподарської книги № 1, особовий рахунок № [NUMBER] , житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи колгоспників. Присадибна земельна ділянка надана в користування, має загальну площу 0,45 га. Станом на 15 квітня 1991 року склад двору слідуючий: [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (ст. 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). Згідно п. п. а) п. 6 вищевказаної Постанови право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] відповідно до вимог законодавства, яке регулювало правовідносини щодо майна колгоспного двору, була наділена правом власності на майно колгоспного двору, а саме на житловий будинок [ADDRESS] . 04 вересня 2022 року на замовлення позивачки [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу по [ADDRESS] . Даними технічного паспорта підтверджується, що вказаний вище будинок побудований у 1980 році, загальна площа 79,9 кв. м, житлова площа 48,1 кв. м, склад будівель та споруд: А - житловий будинок, а - нежитлова прибудова, а1 - ганок, Б - літня кухня з сараєм, б - тамбур, В - літня кухня, В/п - погріб, Г - гараж, Т - туалет, К - криниця, 1-3 - огорожа. Рішенням виконавчого комітету Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області від 20 вересня 2022 року № 224 за результатами розгляду заяви [PERSON] присвоєно належному їй житловому будинку поштову адресу: [ADDRESS] . Рекомендовано власнику нерухомого майна - [PERSON] провести державну реєстрацію права власності на нерухоме майно в порядку, встановленому законодавством. Як вбачається з довідки архівного відділу Тульчинської районної військової адміністрації від 21 грудня 2022 року № 01-22/240, в архівному відділі Тульчинської районної військової адміністрації відсутні відомості про виділення [PERSON] земельної ділянки в [ADDRESS] . Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Крижопільської селищної ради Горбатенка Р.В. за № 65973553 від 29 грудня 2022 року позивачці [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] через відсутність документа, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, збудовані до 5 серпня 1992 року, регулюється Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок). Так, відповідно до п. 42 Порядку, для державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на об`єкт нерухомого майна, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. У разі коли об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість зазначених вище документів подаються: виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом (крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав). Таким документом може бути рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Проведення технічної інвентаризації щодо таких об`єктів нерухомого майна, збудованих до 5 серпня 1992 року, є необов`язковим. Для державної реєстрації права власності необхідно подати оригінали вищезазначених документів, а також оригінал та копію паспорту, ідентифікаційного номеру заявника, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав. Судом з`ясовано, що державний реєстратор відмовив позивачці у державній реєстрації права власності на спірний житловий будинок через відсутність документа, що посвідчує речове право на земельну ділянку під цим будинком. З огляду на викладене, беручи до уваги, що позивачка на законних підставах набула право власності на спірний житловий будинок, однак позбавлена можливості провести державну реєстрацію свого права власності на нерухоме майно, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Оскільки відповідачем по даній справі є орган місцевого самоврядування, тому суд вважає за можливе віднести судові витрати на рахунок позивачки.

Outcome: approved