Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

31.08.2021 року позивач [PERSON] звернулася до Московського районного суду м.Харкова до Державного підприємства «Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування» (далі ДП «УКРДІПРОВАЖМАШ») з позовом про стягнення виплат при звільненні, середнього заробітку за весь час затримки виплат та моральної шкоди, в якому просила стягнути суму ненарахованої та невиплаченої компенсації за порушення строків виплати заробітної плати за серпень 2020 року, жовтень 2020 року, листопад 2020 року та січень 2021 року у розмірі 1375,65 грн., середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку за період з 01.02,2021 року по 31.08.2021 року в розмірі 49501,55 грн., моральну шкоду 8000 грн., витрати на правову допомогу 15000 грн. У своїй позовній заяві зазначила, що у період з 01.09.2013 року по 21.01.2021 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем на посаді начальника юридичного відділу. 29.01.2021 року її було звільнено на підставі відмови від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці, передбаченої п. 6 ст. 36 КЗпП України. Проте на день звільнення відповідач не здійснив повного розрахунку в день її звільнення. На день звільнення позиву не тільки не було виплачена, а й не було нараховано суму компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати за попередній період, а саме за серпень 2020 року, жовтень 2020 року, листопад 2020 року, січень 2021 року, яка має бути нарахована відповідачем відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою КМ України № 159 від 21.02.2021 року. Сума компенсації за вказані періоди склала 1375, 65 грн. Крім того, на день звільнення позивача заборгованість із виплати заробітної плати, що мала бути нарахована (без урахування сум компенсації за затримку виплати заробітної плати) становила 31701,59 грн. Заборгованість перед позивачем була погашена у такі строки: за серпень 2020 року виплачена 05.03.2021 року у сумі 6713,62 грн., за жовтень 2020 року 09.04.2021 року у сумі 5906,78 грн., за листопад 2020 року 14.04.2021 року у сумі 5940,03 грн., за січень 2021 року 01.07.2021 у сумі 13141,16 грн. Отже середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку з позивачем за період з 01.02.2021 по 31.08.2021 року включає 49501,55 грн. (341,39 (середній заробіток) х 145 (кількість днів затримки). Позивач просила також стягнути моральну шкоду у розмірі 8000 грн., яка полягає у стражданнях. пов`язаних у зв`язку з порушенням її трудових прав, у результаті яких у неї був стрес та вона відчувала моральне приниження. Вказувала, що позивач має батьків-пенсіонерів, які потребували її допомоги та двоє неповнолітніх доньок, одна з яких закінчувала середню школу. 01.09.2021 року суддею Московського районного суду м.Харкова Власенко М.В. відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. 09.11.2021 року представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку за період з 01.02.2021 року по 31.10.2021 року в розмірі 63839,93 грн. (341,39 грн. х 187 днів затримки розрахунку), в іншій частині позовні вимоги залишилися незмінними (а.с. 53). 01.02.2022 року до суду надійшла заява представника позивача про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку за період з 01.02.2021 року по 16.02.2022 року в розмірі 89444,18 грн. (341,39 грн. х 262 дні затримки розрахунку), в іншій частині позовні вимоги залишилися незмінними (а.с. 78) 16.02.2022 на адресу суду надійшов відзив ДП «УКРДІПРОВАЖМАШ» на позовну заяву, в якій відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Вказує, що компенсація громадянам втрати частини грошових коштів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних днів виплати грошових доходів, нарахованих громадянам. Компенсація суттєво відрізняється від правової природи права позивача на стягнення заробітної плати та може бути тільки самостійною вимогою позивача щодо стягнення компенсації. З огляду на це, вимоги позивача щодо подальшого нарахування середньої заробітної плати за час прострочення виплати позивачу компенсації вважають безпідставними, та які суперечать матеріалам справи. Вимога щодо стягнення середнього заробітку фактично є незаконною, оскільки повний розрахунок був здійснений в повному обсязі 01.07.2021 року. Крім того, позивач прийняла рішення про звільнення з підприємства саме з підстав фінансової неспроможності підприємства сплачувати заробітну плату в повному обсязі та переводу працівників підприємства на неповний робочий день, а саме один робочий день на тиждень. Такі умови праці не задовольнили позивачку і вона звільнилася з нарахуванням та виплати їй всіх належних їй компенсацій. [PERSON] були здійснені всі виплати, спір виник тільки з підстави стягнення компенсації. Посилання на моральні страждання не підтверджені реальними фактами, оскільки позивач має чоловіка [PERSON] , якій працює суддею одного з районних судів Харківської області (а.с. 85-86). Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 08.03.2022 № 2/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Гольник Л.В. від 04.07.2022 прийнято вказану цивільну справу до свого провадження. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні не заперечувала, що дійсно не була виплачена компенсація за порушення строків виплати заробітної плати за серпень 2020 року, жовтень 2020 року, листопад 2020 року та січень 2021 року у розмірі 1375,65 грн. Пояснила, що підприємство перебуває у складному фінансовому становищі, що виплата позивачу значної суми поставить працюючих працівників вочевидь невигідне становище. Вважає те, що позивач могла собі дозволити тривалий час не працювати, що вказує на її належний рівень матеріального становища, тому розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є очевидно неспівмірним з встановленим розміром заборгованості у розмірі 1375,65 грн. Суд, заслухавши сторони, дослідивши докази в їх сукупності, прийшов до такого висновку. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частина 1 ст.\~13\~ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] у період з 01.09.2013 року по 21.01.2021 року перебувала на посаді начальника юридичного відділу ДП «УКРДІПРОВАЖМАШ» (а.с.10-15). 29.01.2021 року [PERSON] було звільнено на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України за відмови від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці (а.с. 15). Відповідно до Довідки ДП «УКРДІПРОВАЖМАШ» від 24.02.2021 року за № 4 станом на 29.01.2021 року загальна сума заборгованості із виплати заробітної плати склала 31701,59 грн., з них за серпень 2020 року 6 713,62 грн., за жовтень 2020 року 5906,78 грн., за листопад 2020 року 5940,03 грн., за січень 2021 року 13141,16 грн., що також підтверджується розрахунковими листками (а.с. 16, 17-18). Як встановлено судом та не оспорюється сторонами заборгованість із виплати заробітної плати була сплачена відповідачем у такі строки: за серпень 2020 року виплачена 05.03.2021 року у сумі 6713,62 грн., за жовтень 2020 року 09.04.2021 року у сумі 5906,78 грн., за листопад 2020 року 14.04.2021 року у сумі 5940,03 грн., за січень 2021 року 01.07.2021 у сумі 13141,16 грн. Сторонами також не оспорюється, розрахована відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою КМ України № 159 від 21.02.2021 року, позивачем сума компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати за серпень 2020 року, жовтень 2020 року, листопад 2020 року, січень 2021 року, яка має бути нарахована відповідачем, яка становить 1375,65 грн. Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до\~ст. 117 КЗпП України\~у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, умовою настання відповідальності, передбаченою\~ст. 117 КЗпП України\~є невиплата з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Як встановлено судом, а також не оспорюється сторонами, остаточно заборгованість по заробітній платі позивачу [PERSON] була сплачена 01.07.2021 року. Нарахування загальної суми\~середнього заробітку за час затримки розрахунку\~при звільненні обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді, при цьому\~день\~звільнення працівника та\~день\~остаточного проведення з ним\~розрахунків\~у цей період не включаються. Кількість робочих\~днів за\~період з\~01.01.2021\~по 01.07.2021\~становило 102\~робочих днів,\~тому розмір\~середнього заробітку\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні\~ становить 34\~821,78 грн. ( 341,39 (середній заробіток) х 102 (кількість робочих днів затримки), з яких кількість робочих днів у лютому 2021 році 20 днів, березні 2021 22 дні, квітні 2021 22, травні 2021 18, червні 2021 20). Проте,\~відповідачем не\~була нарахована\~компенсація за серпень 2020 року, жовтень 2020 року, листопад 2020 року та січень 2021 року у розмірі 1375,65 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. При цьому, суд вважає, що середній заробіток за час затримки при звільненні на компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати за серпень 2020 року, жовтень 2020 року, листопад 2020 року, січень 2021 року не підлягає стягненню. Отже,\~суд вважає,\~що позовні\~вимоги про\~стягнення \~середнього заробітку\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні\~підлягає частковому\~задоволенню,\~а саме\~за період з 01.01.2021 по 01.07.2021 у сумі 34\~821,78 грн. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Суд при вирішення питання про відшкодування моральної шкоди виходить з того, що відповідачем було порушено трудові права позивача у зв`язку з невиплатою усіх належних їй сум при звільненні, що змусило позивача докладати додаткових зусиль для відновлення порушених прав, внаслідок чого в її житті відбулися вимушені зміни негативного характеру, тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди. З огляду на характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих відносинах позивача, часу й зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивачів про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000,00 грн. При цьому суд, враховує, що частина заборгованості заробітної плати була сплачена у квітні 2021 року, а залишок несплаченої заробітної плати остаточно був сплачений 01.07.2021 року. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Згідно з ч.1\~ст.141\~ЦПК України судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з цим з відповідача стягується на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 377,40 грн.

Outcome: partial