Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа: Дніпровська районна державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що [INFO] померла її мати, [PERSON] , про що 20 вересня 2005 року Виконавчим комітетом Степової сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис серії І-КИ №039643. Після смерті мами відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 4,300 гектарів, розташованої на території Степової сільської ради, з цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації № 711-р від 10.12.2002 року, яка належала мамі позивача, [PERSON] , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП №039601 від 28 грудня 2002 року. Позивач повідомляє, що за життя заповіту мама, [PERSON] не залишала, позивач є спадкоємцем за законом першої черги, інших спадкоємців немає. Бажаючи оформити спадщину після померлої, [PERSON] , 16 березня 2021 року позивач звернулась до державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусевої Л.В. Однак, їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину та надано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій значиться, що в неї відсутній факт прийняття спадщини після смерті спадкодавці, [PERSON] , та вона не подала заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня смерті спадкодавиці, а також фактично не прийняла спадщину, так як не проживала та не була зареєстрована разом з померлою за однією адресою на день її смерті. Тому їй було рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Спадщина мала бути прийнятою до 19 березня 2006 року. Вважає, що причини, через які вона не змогла вчасно звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини є досить поважними, оскільки пов`язані із об`єктивними, істотними труднощами для спадкоємця, у зв`язку з чим вона звернулась до суду з позовною заявою про визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, обгрунтовує наступними обставинами: '13 жовтня 1973 року, вона вийшла заміж за [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] та змінила прізвище на [PERSON] . На початку 1973 року вона разом з чоловіком переїхала з с. Благовіщенка до міста Кам`янське де стали постійно проживати, та працювати, з матерію вони підтримували стосунки та по необхідності допомагали їй. За час її життя позивачу було відомо, що в неї не було ніякого майна, будинок в якому вона проживала належав батьку позивача, [PERSON] . 06.03.2021 року позивач приїхала до батьківського будинку для того, щоб навести порядок після зими та перебираючи старі батьківськи валізи, в одному з них серед великої кіпи старих газет, журналів, старих фотографій, платівок позивач знайшла Державний акт на право приватної власності на землю на ім`я її мами. Мати позивачу ніколи не розповідала про наявність майна, яке належало їй та за своє життя вона не інформувала позивача про свої наміри та дії. Ураховуючи той факт, що позивач була впевнена у відсутності майна, яке б належало її матері, вважала за недоцільне звертатись до нотаріуса. Після того, як позивач знайшла вищевказаний Державний акт, одразу, 16.03.2021 року, звернулась до Дніпровської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину та надано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Просить суд визначити, що строк на прийняття спадщини [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ), був пропущений з поважних причин та визначити додатковий строк у три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після померлої, [INFO] [PERSON] . Представник позивача подав заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не прибув з невідомих суду причин. Представник третьої особи надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13 червня 1979 року, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.81\~ЦПК\~України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Згідно з положеннями статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч.1 статті 1218 ЦК України). Згідно з положеннями статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (стаття 1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Частина 1 статті 1268\~ЦК\~України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України). В той же час згідно з положеннями ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з положеннями ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20 вересня 2005 року виданого Виконавчим комітетом Степової сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області актовий запис №16, [INFO] померла [PERSON] . (а.с.8) Як вбачається з копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON] є матір`ю [PERSON] . (а.с.10) а відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 13.10.1973 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.11) Відповідно до Державного акту права приватної власності на землю, [PERSON] , на підставі розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації №711-р від 10.12.2002 року, передається у приватну власність земельна ділянка площею 4,300 га. (а.с.9) 16.03.2021 року державним нотаріусом Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Любов Віталіївною винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відповідно до пунктів 3.13, 3.15, 3.16, глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№296/5 від 22.02.2012 року), у позивач пропустила строк на прийняття спадщини. (а.с.12) Згідно з положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пункт 23 Постанови Пленуму\~Верховного\~Суду\~України «Про\~судову\~практику\~у справах\~про\~спадкування»\~від 30.05.2008\~N\~7 роз`яснює, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У позові позивач зазначає, що своєчасно спадщину не прийняла через те, що була впевнена у відсутності майна, яке б належало матері позивача, позивач вважала за недоцільне звертатись до нотаріуса, але доводи позивача суд вважає не достатньо переконливими щоб визнати їх поважною причиною пропуску строків на прийняття спадщини. Інших доказів, які б підтвердили неможливість вступу у спадщину, позивачем не надавалось. Відповідно до роз`яснень, які містяться у абз. 6 п. 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування"\~вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 459/2973/18 (провадження № 61-12504св21) зазначено, що: «поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61?21447св19). При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкове майно, то правові підстави доля встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні». Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання положень закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19), від 21 квітня 2022 року у справі № 296/12109/18. Фактично, пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку (висновок Верховного Суду у постанові від 01 червня 2022 року у справі № 148/1805/20). Таким чином, суд вважає, наведені позивачем причини пропуску строку на подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини не є поважними, оскільки не знання про існування спадщини не може бути поважною причиною для пропущення строків прийняття спадщини. Також суд звертає увагу, що позивач подав заяву про прийняття спадщини в 2021 році, проте спадкодавець помер ще у 2005 році. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наведені позивачем причини пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини не є поважними, а тому позов задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed