Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

У вересні 2021 року до суду звернувся [PERSON] (далі - по тексту позивач) з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), третя особа Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (далі по тексту -третя особа) про припинення стягнення аліментів, визнання таким, що не підлягає виконанню та відкликання виконавчого листа, стягнення коштів та внесення їх на особистий рахунок дитини, стягнення аліментів на утримання дитини. Ухвалою суду від 29 вересня 2021 року позовну заяву було залишено без руху. На виконання вимог вказаної ухвали суду позивач надіслав до суду позовну заяву у новій редакції з уточненими позовними вимогами, а саме: Припинити стягнення з позивача аліментів на користь відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 30 травня 2016 року по день досягнення дититною повноліття, що здійснюється на підставі виконавчого листа №761/20064/16-ц, виданого Шевченківським районним судом міста Києва 05 квітня 2017 року, починаючи з 24.09.2021 року. Стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 70 307,47 гривень, які стягувались з позивача на підставі виконавчого листа №761/20064/16-ц на утримання сина, в якості аліментів за період з 10 липня 2019 року по липень 2021 року на користь відповідача, та внести на особистий рахунок дитини [PERSON] [NUMBER] , який відкрито в Головному управлінні по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк", МФО 322669, код отримувача [NUMBER]. Стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина - [PERSON] , у розмірі частини від заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24.09.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. На обгрунтування вказаних вимог у позові вказано наступне. З 2007 року по 2016 рік сторони перебували у шлюбі, [INFO] у сторін народився син [PERSON] , з червня 2016 року син проживав з відповідачем, за рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 30 січня 2017 року у справі №761/20064/16-ц з позивача було стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 травня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів з позивача відбувалося у виконавчому провадженні №54334798 відкритому 19 липня 2017 року. Починаючи з 10 липня 2019 року дитина проживає з позивачем, знаходиться на повному його утриманні, проте з доходів позивача додатково стягуються аліменти на утримання сина на користь відповідача, які на думку позивача відповідач використовує на власні потреби, оскільки не приймає участі в матеріальному забезпеченні дитини. На переконання позивача припинення проживання дитини з відповідачем та початок проживання з ним, є підставою для звільнення позивача від сплати аліментів, а тому просить суд припинити стягнення з нього аліментів на утримання сина, а також, з огляду на те, що відповідач не приймає участі в матеріальному забезпеченні дитини просить стягнути з відповідача кошти в розмірі 70 307,47 грн., котрі були сплачені позивачем в якості аліментів на утримання дитини з липня 2019 року по липень 2021 року шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини відкритий в банківській установі. Крім того, з огляду на положення ст.181 СК України, позивач просить суд прийняти рішення про стягнення аліментів з відповідача, з метою матеріального забезпечення дитини з боку матері. Ухвалою суду від 27 жовтня 2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 15 грудня 2021 року через систему «Електронний суд» відповідачем подано заяву про відвід судді. Ухвалою суду від 15 грудня 2021 року заяву відповідача про відвід головуючого судді Романишеної І.П. у цивільній справі №761/34535/21 передано на вирішення іншому судді, визначеному в порядку, передбаченому ст.33 ЦПК України. Ухвалою суду від 17 грудня 2021 року у задоволенні заяви про відвід головуючого судді Романишеної І.П. у цивільній справі №761/34535/21 відмовлено. 20 грудня 2021 року до суду від позивача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме: копії постанови Київського апеляційного суду від 07.10.2021 у справі №761/25544/19; копії довідки - розрахунку заборгованості по сплаті аліментів за період з 30.05.2016 по 01.02.2021 р., які згідно протокольної ухвали від 20.12.2021 року було долучено до матеріалів справи. 28 січня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечила проти задоволення позову, вказала на те, що дитина проживала та продовжує проживати по тепер з нею, дитина з самого народження зареєстрована за її місцем реєстрації, тому вважає, що позивач з початку розгляду справи вводить суд в оману стосовно місця реєстрації дитини. Також стверджує, що позивачем обов`язок по матеріальному утриманню дитини не виконувався жодним чином ні під час їхнього шлюбу, ні після розірвання, на думку відповідача, позивач не надав жодних підтверджуючих документів того, що він займається утриманням дитини. Відповідач стверджує, що жодних перерахувань від державного виконавця з рахунків державної виконавчої служби їй не надходило, вказує, що в заяві про відкриття виконавчого провадження від 14.07.2017 р., вона вказала перераховувати стягнуті з боржника кошти за наступними реквізитами: одержував [PERSON] , рахунок № [NUMBER] в ПАТ "КБ Приватбанк", однак жодного перерахунку коштів від державного виконавця вона не одержувала, а також не отримувала повідомлень від державного виконавця стосовно перерахування стягнутих з позивача коштів. Тому, вважає, що всі кошти, що були стягнуті з позивача знаходяться на рахунках ДВС. Також, відповідач вказує, що те, що позивач називає аліментами, то це сплата за пошкодження ним її майна, а саме: автомобіля, який позивач обіцяв полагодити шляхом перерахування відшкодування, що було усно обумовлено сторонами. Ухвалою суду від 09 лютого 2022 року у задоволенні клопотання відповідача про призначення судово-психіатричної експертизи у справі відмовлено. Ухвалою суду від 09 лютого 2022 року у задоволенні клопотання відповідача про призначення судово-медичної токсикологічної експертизи у справі відмовлено. Ухвалою суду від 09 лютого 2022 року у задоволенні клопотання відповідача про надання дозволу на проведення трансляції усіх судових засідань у справі №761/34535/21 на мережі Інтернет на "YouTube" каналі "Судова влада України" відмовлено. 28 квітня 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач наголосив, що не погоджується з аргументами відповідача та вважає їх необгрунтованими, такими, що не спростовують право позивача на задоволення пред`явлених до відповідача вимог. Позивач вказує, що з липня 2019 року і по теперішній час дитина проживає разом з ним. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 13.05.2021 року у цивільній справі №761/25544/19 визначено місце проживання сина з позивачем і це рішення набрало законної сили після перегляду в апеляційній інстанції 07.10.2021, а також залишено в силі і після перегляду в касаційній інстанції, що підтверджено постановою Верховного Суду від 14.02.2022 року. Також позивачем наголошено, що відповідач не спростувала належними та допустимими доказами факт проживання сина з позивачем з липня 2019 року, вказує, що місце реєстрації сина багато років не відображає його фактичне місце проживання. Стосовно посилань відповідача на те, що саме органи ДВС повинні перераховувати на рахунок стягувача аліменти, то в даному випадку позивач вважає, що відповідач посилається до норм права, які не підлягають до застосуванню до спірних правовідносин, оскільки ч.1 ст.69 Закону України "Про виконавче провадження" на дату винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 01.08.2017 року ВП 54334798, передбачала перерахунок коштів безпосередньо стягувачу. Протокольною ухвалою суду від 28 квітня 2022 року було поновлено строк для подання відповіді на відзив та долучено до матеріалів справи. На підставі ухвали суду від 26 травня 2022 року, прийнято рішення про закриття підготовчого провадження та призначити справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 28 червня 2022 року заяву відповідача про відвід головуючого судді Романишеної І.П. у цивільній справі №761/34535/21 передано на вирішення іншому судді, визначеному в порядку, передбаченому ст.33 ЦПК України. Ухвалою суду від 29 червня 2022 року у задоволенні заяви про відвід головуючого судді Романишеної І.П. у цивільній справі №761/34535/21 відмовлено. Ухвалою суду від 04 липня 2022 року заяву відповідача про відвід головуючому судді Романишеної І.П. у цивільній справі №761/34535/21 передано на вирішення іншому судді, визначеному в порядку, передбаченому ст.33 ЦПК України. Ухвалою суду від 04 липня 2022 року у задоволенні заяви про відвід головуючого судді Романишеної І.П. у цивільній справі №761/34535/21 відмовлено. Ухвалою суду від 18 липня 2022 року заяву відповідача про відвід головуючого судді Романишеної І.П. у цивільній справі №761/34535/21 залишено без розгляду. Протокольною ухвалою суду від 23 серпня 2022 р. у задоволенні клопотань відповідача про виклик свідка, витребування доказів відмовлено, ухвалено долучити до матеріалів справи лист ТОВ "Енерджі Карс" та платіжне доручення. 25 серпня 2022 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач вказала, що не погоджується з аргументами позивача, які викладено ним у відповіді на відзив вказує, що дитина проживає з нею, а у позивача знаходиться тимчасово на канікулах, допоки позивач не змінить місце проживання (реєстрацію) дитини, тому на переконання відповідача позивач позбавлений права вимагати будь-які аліменти, оскільки дитина з ним не проживає. Також вказує, що позивачем жодним чином не доведено обставини, на які він посилається нараховуючи неіснуючі борги. Відповідач наголошує на тому, що позивач не має права вимагати від неї аліментів, поки не зареєструє дитину разом з собою. 10 листопада 2022 року до суду надійшло клопотання про приєднання доказів, а саме: копій звітів ТОВ «Енерджі Каре» про здійснення відрахувань з доходів [PERSON] аліментів та виплат на користь [PERSON] за період з 01.07.2019 року по 31.07.2021 року; копій платіжних доручень про здійснення ТОВ «Енерджі Каре» оплати за поштовий переказ аліментів на користь [PERSON] через відділення Київської міської дирекції ПАТ «Укрпошта» за період з 01.07.2019 року по 3 1.07.2021 року; копій списків згрупованих поштових переказів ТОВ «Енерджі Каре» аліментів на користь [PERSON] через відділення Київської міської дирекції ПАТ «Укрпошта» за період з 01.07.2019 року по 31.07.2021 року та фіскальних чеків, які підтверджують здійснення ТОВ «Енерджі Каре» поштових переказів аліментів на користь [PERSON] через відділення Київської міської дирекції ПАТ «Укрпошта» за період з 01.07.2019 року по 31.07.2021 року; копій звітів ТОВ «ПГС ПЛЮС» про здійснення відрахувань з доходів [PERSON] аліментів та виплат на користь [PERSON] за період з 01.07.2019 року по 31.10.2019 року; копій платіжних доручень про здійснення ТОВ «ПГС ПЛЮС» оплати за поштовий переказ аліментів на користь [PERSON] через відділення Київської міської дирекції ПАТ «Укрпошта» за період з 01.07.2019 року по 31.10.2019 року; копій списків згрупованих поштових переказів ТОВ «ПГС ПЛЮС» аліментів на користь [PERSON] через відділення Київської міської дирекції ПАТ «Укрпошта» за період з 01.07.2019 року по 31.10.2019 року та фіскальних чеків, які підтверджують здійснення ТОВ «ПГС ПЛЮС» поштових переказів аліментів на користь [PERSON] через відділення Київської міської дирекції ПАТ «Укрпошта» за період з 01.07.2019 року по 31.10.2019 року. Вказане клопотання позивача, а також заперечення відповідача були долучені до матеріалів справи на підставі протокольної ухвали суду від 10 листопада 2022 року. 10 листопада 2022 року від відповідача надійшли додаткові пояснення. 10 листопада 2022 року від позивача надійшло клопотання про дослідження матеріалів виконавчого провадження. В судовому засіданні представник позивача вказала, що заявлені позовні вимоги стосуються матеріального забезпечення дитини, не стосуються якості батьків. З ким проживати дитині наразі визначено рішенням суду, яке набрало законної сили. Батько забрав дитину у дідуся, після чого дитина почала жити з ним. Цей факт зазначений в постанові Київського апеляційного суду, яку у лютому 2022 року Верховний Суд залишив без змін. Суди досліджували питання проживання дитини з батьком і це ж саме підтвердила і дитина. Щодо фактів проживання, це акт обстеження, висновок органу опіки і піклування, при цьому адреса місця реєстрації дитини, не є місцем фактичного проживання ні дитини, ні відповідача. Інформація про виконавче провадження підтверджує відсутність у позивача заборгованості зі сплати аліментів, дані державної виконавчої служби є істинними. Представник наголосила на тому, що пояснення відповідача зазнавали змін протягом розгляду даної справи, так у відзиві вона вказала, що отримувала кошти, а в судових засіданнях відхилила отримання коштів. Відповідач у судовому засіданні зазначила, що документи надані позивачем в підтвердження оплати аліментів не засвідченні належним чином, як це передбачено законодавством. Також, вказала на те, що долученні до клопотання позивача від 10.11.2022 року копії документів засвідчені [PERSON] в той час, як директором ТОВ "Енерджі Карс", згідно відомостей з ресурсу Опендатабот є [PERSON] . Жодне доручення про оплату аліментів не містить печатки банку, документи, які підтверджують сплату позивачем аліментів не відповідають вимогам визначеним законодавством. Також відповідач наголосила про неспівпадіння сум на звітах та в чеках. Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила, хоча була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст.15 ЦК передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч.1 ст.81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Фактичні обставини справи. 30 червня 2007 року між сторонами був зареєстрований шлюб, який 21 березня 2016 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва було розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Як убачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами, після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з відповідачем. На підставі заочного рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 30 січня 2017 року у справі №761/20064/16-ц, з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу), але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, тобто, до [INFO] , починаючи від дня пред`явлення позову - 30 травня 2016 року. 19 липня 2017 року на виконання вказаного рішення суду державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Микитиною О.С. відкрито виконавче провадження №54334798. Згідно постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 01.08.2017, в рамках вказаного виконавчого провадження, було звернуто стягнення з доходів позивача, що отримує дохід у ТОВ "Енерджі Карс", м. Київ, вул. Зоологічна, 4-А кімн. 139, шляхом відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства по 50%, з них 17% в рахунок погашення заборгованості яка складає станом на 31.07.2017 - 35717,18 грн. та нарахувати заборгованість на день надходження постанови та 33% поточних аліментів, кошти перераховувати поштовим переказом на користь стягувача [PERSON] . Крім того, з інформації про виконавче провадження вбачається, що 04.04.2019 в рамках виконавчого провадження було винесено постанову про передачу виконавчого документа на виконання до підприємства, а саме: ТОВ "Тревел Карс Енерджі", заборгованості по аліментів станом на 31.08.2018 року складає 5 990,78 грн. 09.01.2020 р. було винесено постанову про передачу виконавчого документа на виконання до підприємства, а саме: ТОВ "ПГС ПЛЮС" заборгованості по аліментів станом на 01.03.2019 року складає 20 540,94 грн. Суд, перевіряючи математичні розрахунки загального розміру стягнутих аліментів в рамках вказаного виконавчого провадження встановив, що з липня 2019 року по липень 2021 року з заробітної плати позивача було відраховано та перераховано поштовим переказом відповідачу грошові кошти в загальному розмірі 70 307,47 грн., що підтверджено наявними в матеріалах платіжними дорученнями, звітами про здійснення відрахування та виплат. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 13 травня 2021 року в цивільній справі №761/25544/19 місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , визначено разом зі своїм батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Резолютивну частину вказаного рішення суду постановою Київського апеляційного суду було змінено, а саме: виключено з резолютивної частини рішення визначення місця проживання дитини (адресу: [ADDRESS] ), оскільки колегія суддів апеляційної інстанції дійшла до висновку, що дана категорія справ, а саме щодо визначення місця проживання дитини вказує на необхідність прийняття рішення в частині щодо визначення з ким із батьків (мати, батько) буде проживати дитина у відповідності до положень ст.161 СК України, і не свідчить про необхідність зазначення місця проживання в розумінні положень ст. 29 ЦК України. Постановою Верховного Суду від 14.02.2022 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 травня 2021 року у незміненій частині та постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року залишено без змін. Так, під час розгляду вказаної справи встановлено, що з 10.07.2019 року [PERSON] [INFO] , проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на його утриманні. Суд, враховує, що згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З урахуванням рішення суду про встановлення місця проживання дитини, позивач просить припинити стягнення аліментів на підставі виконавчого листа №761/20064/16-ц, крім того, з урахуванням того, що відповідач з липня 2019 року не приймає участі в матеріальному забезпеченні їхньої спільної дитини, посилаючись на ст.181 СК України, просить стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 70 307,47 гривень, які стягувались з позивача на утримання сина, в якості аліментів за період з 10 липня 2019 року по липень 2021 року на користь відповідача, та внести на особистий рахунок дитини [PERSON] № [NUMBER] , а також стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина - [PERSON] , у розмірі частини від заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24.09.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи позов в частині вимоги про припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача, суд враховує наступне. Стаття 179 СК України визначає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у статті 180 СК України, за змістом якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз наведених законодавчих норм в їх сукупності дає підстави для висновку, що стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, а право на отримання аліментів на утримання дитини має той з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина. За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 273 СК України, згідно з якою якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, один із батьків дитини, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. З огляду на те, що син сторін проживає з позивачем, починаючи з 10.07.2019 року, та саме батько забезпечує його життєдіяльність та утримання, що підтверджено обставинами, встановленими у рішенні Шевченківського районного суду м.Києва та постанові Київського апеляційного суду у цивільній справі № 761/25544/19, які набрали законної сили, а тому доводи відповідача про проживання дитини з матір`ю, з огляду на те, що дитина зареєстрована за адресою місця проживання (реєстрації) відповідача не заслуговують на увагу, оскільки жодним чином не впливають на ту обставину, що місце проживання дитини у судовому порядку визначено разом з позивачем, інших суттєвих доводів відповідач не вказала. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги про припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача, починаючи з 24.09.2021 р. Так, згідно із ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини 1989 року встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтями 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Враховуючи викладені норми законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, тому у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Згідно з ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182). Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З урахуванням визначених законом способів виконання батьками обов`язку утримувати дитину і щодо права присудження аліментів за рішенням суду того із батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, при цьому батьки дитини мають рівні обов`язки в питаннях утримання дитини. Оскільки, дитина проживає разом з батьком, а між сторонами не досягнуто домовленості щодо питань утримання дитини, відповідач добровільно не виконує обов`язок стосовно матеріального забезпечення дитини, тому наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини за рішенням суду. Частинами першою та другою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У справі № 520/21069/18 Верховний Суд зазначив, що за своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Суд, враховуючи обставини справи, потреби дитини її стан здоров`я та вік вважає, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини заявлено обґрунтовано, при цьому належних доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитини, або необхідність зменшення розміру аліментів, які позивач просить стягувати з відповідача в матеріалах справи відсутні. При вирішенні позову в частині стягнення з відповідача аліментів за період з липня 2019 по липень 2021 року у розмірі 70 307,47 грн., суд керується наступним. Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. За загальним правилом, передбаченим частиною першою статтею 1215 ЦК України, безпідставно набуті аліменти не підлягають поверненню. Аналіз частини першої статті 1215 ЦК України свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Вказаний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, від 04 листопада 2020 року у справі № 382/1728/18). При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 вказала, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. У зв`язку з викладеним, встановлюючи наявність підстав для застосування виключень, передбачених частиною першою статтею 1215 ЦК України, суд враховує преюдиційні факти, встановлені судовими рішеннями в рамках цивільної справи № 761/25544/19, а саме те, що з 10.07.2019 року дитина проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні, саме батько піклується про психоемоційне середовище свого сина, а також створює належні умови для розвитку фізичного, духовного та морального стану свого сина, забезпечує здобуття ним повної загальної освіти. Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини. Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. Враховуючи те, що відповідно до частини першої статті 179 СК України саме дитина є власником одержаних на її утримання аліментів в той час, як відповідач просить суд стягнути аліменти за відповідний період саме на рахунок дитини надаючи до суду підтвердження відкритого рахунку на її ім`я, а також беручи до уваги те, що відповідач жодним доказом не підтвердила матеріального забезпечення дитини з липня 2019 по липень 2021 року, суд, приймаючи до уваги концепцією забезпечення найкращих інтересів дитини, вбачає вимогу позивача про стягнення з відповідача сплачених позивачем аліментів на утримання дитини на розрахунковий рахунок дитини обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Доводи відповідача стосовно неотримання аліментів, суд вбачає необгрунтованими та недоведеними, з огляду на те, що матеріали справи містять відповідні підтвердження стосовно надсилання грошових коштів, які були прийняті виконавчою службою від роботодавців позивача, про що свідчить скасування заходів примусового виконання, що вбачається з інформації по виконавчому провадженню. При цьому, суд враховуює те, що відповідно до ст.18 закону України "Про виконавче провадження" саме виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Крім того, згідно розділу X Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2832/5), контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою, в тому числі за заявою стягувача шляхом перевірки правильності та своєчасності відрахувань підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами та фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, про що складається відповідний акт. Разом з тим, посилання відповідача щодо засвідчення копій документів з недотриманням вимог законодавства, а також засвідчення документів не уповноваженою особою, жодним чином не спростовує факт перерахування коштів поштовим переказом. Крім того, судом не було встановлено, що відповідач оскаржувала дії/бездіяльність державного виконавця за виконавчим провадженням №543354798, в частині неотримання аліментів за відповідний період в той час, як вбачається з постанов про скасування заходів примусового виконання від 14.04.2020, 12.03.2021 станом на 14.04.2020 року та 12.03.2021 року заборгованість зі сплати аліментів позивачем сплачено в повному обсязі. При цьому, посилання відповідача на те, що в заяві про відкриття виконавчого провадження від 14.07.2017 р., яку було подано нею для примусового виконання виконавчого листа №761/20064/16-ц, вона вказала перераховувати стягнуті з боржника кошти за реквізитами: одержував [PERSON] , рахунок № [NUMBER] в ПАТ "КБ Приватбанк", суд вбачає необгрунтованим, адже стверджене не підтверджено жодним доказом. Крім того, згідно редакції частини першої статті 69 Закону України "Про виконавче провадження", яка підлягає застосованню до спірних правовідносин, з огляду на те, що примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів розпочалося у 2017 році, роботодавцем позивача правомірно перераховувалися кошти в рамках виконавчого провадження саме стягувачу, а тому суд відхиляє посилання відповідача про те, що грошові кошти знаходяться на рахунках ДВС. Згідно із частинами 1-3 ст. 12, частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, заслухавши учасників судового розгляду, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги грунтуються на вимогах закону, та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст.141 ЦПК України на користь з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн., також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1816 грн.

Outcome: approved