Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

У листопаді 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат за договором позики. В обґрунтування позову зазначає, що 04.02.2010 року ним з [PERSON] укладено договір позики на суму 2 000 300 грн. 00 коп. За рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 18.10.2010 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26.04.2012 року стягнуто з [PERSON] на його користь 2 204 043 грн. 13 коп. Крім того, рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 18.05.2012 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11.09.2012 року стягнуто з відповідача на користь позивача 1 272 268 грн. 23 коп. трьох процентів річних та інфляційних втрат. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 15.08.2013 року стягнуто з відповідача на користь позивача 96 672 грн. 03 коп. трьох процентів річних. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 28.09.2016 року стягнуто з відповідача на користь позивача 736 052 грн. 86 коп. трьох процентів річних та інфляційних втрат. 17.04.2018 року державним виконавцем описано та передано на реалізацію майно боржника у зв`язку з чим [PERSON] в рахунок погашення заборгованості 17.12.2019 року отримав 20 687 грн. 35 коп. та 17.11.2020 року отримав 276 007 грн. 96 коп. Оскільки вищевказані рішення [PERSON] не виконуються, заборгованість не погашена, [PERSON] просить суд стягнути на його користь з [PERSON] 138 145 грн. 79 коп. трьох процентів річних та 695 833 грн. 60 коп. інфляційних втрат. В судове засідання [PERSON] не з`явився, від його представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом направлення повістки за зареєстрованим місцем проживання, тому відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявній в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 82 ЦПК України). Судом установлено, що 04.02.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики на суму 2 000 300 грн. 00 коп. з встановленим терміном повернення (а.с. 3). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18.10.2010 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26.04.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 2 204 043 грн. 13 коп. (а.с. 4-5). У зв`язку з невиконанням [PERSON] рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18.10.2010 року та умов договору позики, [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 2 272 268 грн. 23 коп. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 18.05.2012 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.09.2012 року позов задоволено частково та стягнуто на користь [PERSON] з [PERSON] 1 272 268 грн. 23 коп. (а.с. 6-7). Рішенням Оболонського районного суд міста Києва від 15.08.2013 року зобов`язано [PERSON] сплатити на користь [PERSON] три проценти річних у розмірі 96 672 грн. 03 коп. за користування чужими грошовими коштами за період з 02.09.2011 року по 11.04.2013 року (а.с. 8-9). Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 28.09.2016 року стягнуто на користь [PERSON] з [PERSON] 736 052 грн. 86 коп. інфляційних втрат та трьох процентів річних (а.с. 10-11). Згідно облікової картки на зведене виконавче провадження в якому боржником є [PERSON] , на примусовому виконанні перебувають, зокрема, виконавчі провадження зі стягнення заборгованості на користь [PERSON] , а саме: ВП 32724885 на суму 2 204 043 грн. 13 коп., ВП 34666086 на суму 1 272 268 грн. 23 коп., ВП 34666128 на суму 1 820 грн. 00 коп., ВП 40907769 на суму 97 638 грн. 78 коп. (а.с. 17). Протоколами проведення електронних торгів № 440828, № 503258, № 503259 підтверджується продаж належного [PERSON] майна в рахунок погашення заборгованості у зведеному виконавчому провадженні №55742108 (а.с. 14-16). В результаті продажу майна, [PERSON] частково виплачена сума заборгованості за основним зобов`язанням 17.12.2019 року у розмірі 20 687 грн. 35 коп. та 17.11.2020 року у розмірі 276 007 грн. 96 коп. (а.с. 18-19). З наданого [PERSON] розрахунку заборгованості вбачається що сума збитків трьох процентів річних у період з 14.11.2019 року по 14.11.2022 року, з урахуванням погашення заборгованості внаслідок продажу майна, становить 138 145 грн. 79коп. та інфляційні втрати становлять 695 833 грн. 60 коп. за той самий період (а.с. 12-13). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відтак положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30.03.2016 року у справі №6-2168цс15, а також підтверджена постановою Верховного Суду від 19.03.2018 року у справі №718/2080/17-ц. Крім того, в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №459/3560/15-ц зазначено, що оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Враховуючи, що станом на час розгляду справи залишок заборгованості [PERSON] не сплачений, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18.10.2010 року не виконане, при цьому суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження протилежного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про сплату йому відповідачем трьох процентів річних та інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості, передбачених ст. 625 ЦК України є правомірними, а тому підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved