Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

14 грудня 2022 року представник позивача - Андрейчук С.В. надіслав до суду позов [PERSON] до ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. про визнання виконачого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в процесі нотаріального оформлення спадкового майна дізналася про відкриття відносно неї виконавчих проваджень, у зв`язку з чим її було внесено до реєстру боржників. Одним із таких виконавчих проваджень є виконавче провадження № 68634967, яке відкрите 15 лютого 2022 року державним виконавцем Березнівського відділу ДВС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Ільчуком А.С. на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. № 19481 від 20 грудня 2021 року про стягнення з [PERSON] в користь ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» боргу за договором позики у розмірі 20642,36 грн. Позивач не мала жодних фінансових відносин із зазначеною компанією та жодних непогашених кредитів, боргів не має. Березнівським відділом ДВС на вимогу позивача було надано постанову про відкриття виконавчого провадження, заяву відповідача про відкриття виконавчого провадження, до якої додано виконавчий напис нотаріуса № 19481 від 20 грудня 2021 року, що не відповідає вимогам законодавства. У матеріалах виконавчого провадження відсутній кредитний договір № SAMDN51000104717208 від 28 серпня 2013 року який ніби-то був укладений між позивачем та АТ КБ «ПриватБанк», право вимоги за яким згідно із договором факторингу № ВР-2021-26-10 від 26 жовтня 2021 року було переуступлено ТОВ «Фінансова Компанія управління Активами» - тобто відповідачу. Жодного договору між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» 28 серпня 2013 року укладено не було. Зазначає, що заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 квітня 2016 року у справі № 569/681/16-ц з [PERSON] уже було стягнуто борг, дане рішення позивач також оскаржує, адже вважає його незаконним. Недопустимим також є те, що позивача не було повідомлено про укладення договору факторингу №ВР-2021-26-10 від 26.10.2021 та перед зверненням до нотаріуса для винесення виконавчого напису, відповідач повинен був звернутися до позивача із вимогою про погашення боргу. Таким чином, у відповідача відсутні докази на підтвердження безспірності заборгованості. Також нотаріусом при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не враховано, що вказаний ним пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, виключено на підставі Постанови КМ № 480 від 19.04.2022 року, визнано незаконним та нечинним постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі № 826/20084/14. Вказує на те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису жодним чином не перевірив безспірність кредитних відносин та правомірності звернення кредитора до нього, що також викликає сумніви у його добросовісності. Просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Тамари Миколаївни № 19481 від 20 грудня 2021 року про стягнення з [PERSON] в користь ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» боргу за договором позики у розмірі 20642,36 грн та стягнути з відповідача в користь позивача 992,40 грн сплаченого судового збору та 4000 грн витрат на правничу допомогу адвоката. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 23 грудня 2022 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено до розгляду на 23.01.2023, відкладено на 20.02.2023 у зв`язку із відсутністю відомостей про повідомлення відповідача. 13.02.2023 відповідач направив до суду клопотання про розгляд справи за участі судді, заяву про часткове визнання позовних вимог та клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, згідно яких зазначає, що визнає позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. за № 19481 від 20 грудня 2021 року таким, що не підлягає виконанню, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості, а також стягнення з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на користь [PERSON] судового збору за подання позовної заяви в розмірі 537 грн. (50% судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України) та у разі подання заяви про забезпечення позову в розмірі 268 грн. 40 коп. за (інші 50% судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України). З приводу заявленої вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн., відповідач заперечує та просить зменшити до 3000 грн вказану позовну вимогу, оскільки ця сума не є співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Також просить судові засідання проводити за відсутності представника відповідача. 14.02.2023 представник позивача Андрейчук С.В. направив до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі та позивача, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Заперечують щодо врегулювання спору за участі судді та примирення з відповідачем, оскільки позивач категорично заперечує наявність у неї будь-якої заборгованості перед ТОВ «ФК управління активами», а тому не здійснюватиме сплату будь-яких сум на користь відповідача. Стосовно клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, то понесена позивачем сума судових витрат є відповідною та співмірною із складністю справи, при цьому відповідач визнав суму, яка підлягає до стягнення у розмірі 3000 грн. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судовою повісткою, яка повернулася до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Пояснення у справі, заяви, клопотання від третьої особи на адресу суду не надходили. Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦПК України врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті. З врахуванням заперечень позивача, суд не вбачає підстав для врегулювання спору за участі судді. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та письмові заяви сторін, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 20 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. було вчинено виконавчий напис (реєстраційний номер 19481), яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами», якому АТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору факторингу №РВ-2021-26/10 від 26 жовтня 2021 року, відступлено право вимоги за кредитним договором №SAMDN51000104717208 від 28 серпня 2013 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , невиплачені в строк грошові кошти за період з 25 жовтня 2021 року по 20 грудня 2021 року включно у розмірі 20642,36 грн, з яких 11451,16 грн - заборгованість за тілом кредиту, 9141,20 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами, 50 грн - плата за вчинення виконавчого напису (а.с. 7). 15 лютого 2022 року старшим державним виконавцем Березнівського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Ільчуком А.С. на виконання виконавчого напису № 19481 від 20.12.2021 року відкрито виконавче провадження № 68634967 про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» заборгованості в розмірі 20642,36 (а.с. 6). За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Положеннями ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Підставою вчинення приватним нотаріусом Солонець Т.М. виконавчого напису 20 грудня 2021 року, як вбачається із змісту виконавчого напису, є, зокрема, пункт 2 Переліку документів, затверджених постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 р., що передбачав можливість вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі оригіналу кредитного договору. Після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 вказаним Переліком у пункті 1 передбачено можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Вказану постанову залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Тобто, на момент вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису від 20.12.2021 року, редакція Переліку передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, а не на підставі оригіналу кредитного договору (п.2 Переліку втратив чинність). Таким чином, нотаріус не мав правових підстав вчиняти виконавчий напис про стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172, який на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису втратив чинність. Доказів того, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису було подано оригінал саме нотаріально посвідченого кредитного договору, суду не надано. Таким чином, наданий приватному нотаріусу кредитний договір № SAMDN51000104717208 від 28 серпня 2013 року, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , який не був нотаріально посвідчений, не є тим документом, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, тому, нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис про стягнення заборгованості за таким кредитним договором. Крім того, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Такими документами можуть бути: зокрема, документи первинної бухгалтерської документації, оформлені відповідно до вимог ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16.07.1999 року із змінами та доповненнями, а саме: платіжні доручення, меморіальні ордери, виписки з рахунків, на які боржник перераховує кошти, розписки, чеки тощо. У справі відсутні документи, які б підтверджували безспірність заборгованості [PERSON] , зокрема виписки з рахунків, меморіальні ордери, тощо, як і відсутній розрахунок заборгованості позивача за укладеним кредитним договором, з якого б вбачався механізм нарахування заборгованості. Позивач стверджує, що ніяких договорів з відповідачем не укладала. До того ж, звертаючись до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, представник ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» просив стягнути заборгованість за кредитним договором, укладеним між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами». При цьому, договорів про відступлення прав вимоги за укладеним кредитним договором № SAMDN51000104717208 від 28.08.2013 року, які би засвідчили, що ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» є правонаступником усіх прав та обов`язків АТ КБ «ПриватБанк» за даним кредитним договором, суду надано не було. Ні відповідач, ні третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., яка вчинила виконавчий напис, не подали суду жодних доказів, які б спростовували твердження позивача та обґрунтовували законність та правомірність, підставність вчинення виконавчого напису, у зв`язку із наявною у боржника заборгованістю. До того ж, у матеріалах справи відсутній доказ отримання [PERSON] відповідної письмової претензії про усунення порушень станом на дату вчинення виконавчого напису, а відтак відсутні підстави вважати, що станом на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису позивачу було відомо про вимогу відповідача та суму боргу, що свідчить про відсутність узгодження боржником суми боргу. Отже, при вчиненні виконавчого напису від 20 грудня 2021 року (реєстраційний номер 19481) у даній справі, нотаріусом не дотримано вимог Закону щодо умов вчинення даного виконавчого напису, виконавчий напис вчинено за вимогами, які не є безспірними, за відсутності оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору та доказів правонаступництва кредитора, а тому позовні вимоги про визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та доведеними. Водночас, суд бере до уваги заяву представника відповідача Велікданова С.К. про визнання позовних вимог в частині визнання виконавчого напису виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. за № 19481 від 20 грудня 2021 року таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, позов слід задовольнити. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 13.02.2023 представник відповідача подав заяву про визнання позову, в якій просив стягнути з відповідача лише 50% судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тобто, виходячи з процесуальних обмежень, чітко передбачених у ч. 1 ст. 142 ЦПК України, з відповідача стягується лише 50% судового збору, виключно тоді, коли відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті. Відповідно до частини другої статті 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За змістом частин першої, третьої статті 217 ЦПК України у призначений для розгляду справи час головуючий відкриває судове засідання та оголошує, яка справа розглядатиметься. З оголошенням головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті. Судом встановлено, що ухвалою суду від 23 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 23 січня 2023 року. 23 січня 2023 року судове засідання не було проведене та відкладене на 20.02.2023 у зв`язку з неявкою всіх учасників справи та відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача. Тому, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 217 ЦПК України слід вважати, що розгляд справи по суті не розпочався, у зв`язку з чим заява представника відповідача про стягнення лише 50% судового збору підлягає задоволенню. Щодо вирішення питання про стягнення з відповідача в користь позивача витрат понесених на правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне. Згідно із ч.1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представником позивача надано суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу договір про надання професійної правничої допомоги № 2-16.11.2022 від 16 листопада 2022 року, укладений між адвокатом Андрейчуком С.В. та Несенчук Н.М., ордер на надання правничої допомоги, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю адвокатом Андрейчуком С.В., акт - розрахунок витрат на правничу допомогу від 14.12.2022 року за вказаним договором, з якого вбачається види юридичних послуг, наданих позивачу та їх вартість, а саме: підготовка та подання до суду позовної заяви - 2700 грн, участь у судовому засіданні 1300 грн, всього на суму 4000 грн (а.с. 14), сплата коштів позивачем адвокату підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера серії ЦС № 235 від 14.12.2022 року на суму 4000 грн (а.с. 13). Частина 6 ст. 137 ЦПК України передбачає обов`язок доведення неспівмірності витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 13.02.2023 від відповідача ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» надійшло клопотання про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу до 3000 грн. Враховуючи характер інституту судових витрат, оплата послуг адвоката безпосередньо пов`язана з розглядом справи, а тому до уваги судом береться складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання ним відповідних робіт щодо правової консультації, збирання доказової бази, складання заяви про забезпечення позову та позовної заяви, а також участь у судових засіданнях. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Аналізуючи вищевикладене та обсяг наданих адвокатом Андрейчуком С.В. послуг та виконаних робіт у даній справі, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката підлягає до задоволення частково, позаяк участі у судовому засіданні адвокат не брав, а відтак сума 1300 грн, зазначена в акті - розрахунку витрат на правничу допомогу, не підлягає до стягнення. Крім того, в клопотанні від 13.02.2023 відповідач просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені нею та документально підтверджені витрати на правничу допомогу в сумі 2700 грн. На підставі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 року "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів",

Outcome: approved