Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. До суду звернулась представник [PERSON] - адвокат Штець Ольга Олегівна з позовом до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» про визнання незаконним та скасування наказу ДП «МТП «Южний» № 552-ос від 19.07.2022 в частині про припинення виплати та стягнення середнього заробітку за весь час затримки. Свої вимоги сторона позивача мотивує тим, що [PERSON] був призначений на посаду техніка ділянки діагностики та ремонту автобази порту на підставі наказу № 162 від 16.09.1992. 21.02.2022 позивач був переведений на посаду провідного майстра з ремонту автобази на підставі наказу № 223-ос від 18.02.2022. 25 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України позивач був мобілізований до лав Збройних Сил України. 19 липня 2022 року підприємством було видано наказ №552-ос від 19.07.2022 року про припинення середнього заробітку [PERSON] . Припинення виплати середнього заробітку сторона позивача вважає незаконною, оскільки гарантії збереження місця роботи, посади і середнього заробітку на підприємстві, які були передбачені законодавством, не мають зворотної сили, а тому поширюються на [PERSON] , як на особу, який на виконання свого військового обов`язку був прийнятий на військову службу під час мобілізації у воєнний стан. Крім цього, наказ був виданий без погодження професійної спілки робітників. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Відповідач ДП «МТП «Южний» подав відзив, згідно якого просить відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки дії відповідача при винесенні спірного наказу повністю відповідали вимогам законодавства (а.с.48). Представник позивача - адвокат Штець О.О. у судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала заяву про слухання справи за її відсутності. Представники відповідача - Брєжнєв Д.О. , Перейма Д.О. в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог позивача з підстав зазначених у відзиві. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 03.10.2022 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 07.10.2022 відкрито провадження у справ та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 23.11.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин. [PERSON] був призначений на посаду техніка ділянки діагностики та ремонту автобази порту на підставі наказу № 162-л від 16.09.1992 (а.с.58). 21.02.2022 позивач був переведений на посаду провідного майстра з ремонту автобази на підставі наказу № 223-ос від 18.02.2022 (а.с.61). Згідно наказу № 259-ос від 01.03.2022 [PERSON] був увільнений від виконання посадових обов`язків з 26.02.2022, у зв`язку з призовом на військову службу, зі збереженням посади та середнього заробітку (а.с.64). 19 липня 2022 року підприємством було видано наказ №552-ос від 19.07.2022, яким з дати набрання чинності Закону від 01.07.2022 № 2352-ІХ [PERSON] зупинено нарахування середнього заробітку, на період проходження ним військової служби з 19.07.2022 (а.с.65). V. Оцінка Суду. Звертаючись до суду із вказаним позовом, [PERSON] вказує, що з прийняттям вказаного наказу фактично звужено його права, що суперечить ст.64 Конституції України. Крім цього, оскільки позивач вступив до лав ЗСУ у період коли діяла попередня редакція КЗпП України, нові зміни, які погіршують та обмежують його права та гарантії не розповсюджуються на нього. Суд встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, дослідивши докази, заслухавши думку учасників процесу приходить до наступного. Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Положення цього конституційного принципу кореспондуються з приписами статті 5 Цивільного кодексу України, згідно яких акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Конституційний Суд України неодноразово висловлював свою позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп, від 9 лютого 1999 року №1-рп/99, від 5 квітня 2001 року №3-рп/2001, від 13 березня 2012 року №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Так у рішенні Конституційного Суду України (Перший сенат) у справі за конституційними скаргами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 2, 3 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28 січня 2016 року №955-VІІІ зі змінами від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019 зазначено, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування. ?...? Таким чином, Закон спрямований на регулювання тих правовідносин, які виникнуть після набрання ним чинності, а трудові правовідносини, що виникли раніше, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням. В ухвалі від 9 липня 1998 року № 6-уп/98 Конституційний Суд України вказав на те, що з прийняттям нормативно-правового акта в новій редакції втрачають чинність норми акта в попередній редакції. Також Конституційний Суд України у рішенні від 3 жовтня 1997 року №4-зп роз`яснив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. Відповідно до частини третьої статті 119 КЗпП України (в редакції на час вступу позивача на військову службу) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 19 липня 2022 року набрав чинності Закон №2352-ІХ, яким внесено зміни до КЗпП України, зокрема у частині третій статті 119 слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада». Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що Конституцією України встановлено загальновизнані принципи дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, а саме принцип їх безпосередньої дії, тобто поширення тільки на ті відносини, які виникли після набуття чинності законами чи іншими нормативно-правовими актами, та принцип зворотної дії в часі, якщо вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. З 19 липня 2022 року Законом №2352-ІХ змінено регулювання трудових відносин осіб, які призвані на військову службу. Зокрема, за такими особами до дня фактичного звільнення з військової служби зберігається місце роботи і посада, у той час, як до внесення цих змін за особами, призваними на військову службу, зберігався ще і середній заробіток. Указаний закон не містить застереження щодо скасування чи втрати чинності попередньої редакції частини третьої статті 119 КЗпП України. Отже, з часу набрання чинності Законом №2352-ІХ раніше існуючі трудові правовідносини осіб, які призвані на військову службу, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням. У зв`язку з цим із 19 липня 2022 року за такими особами не зберігається середній заробіток за місцем роботи на час проходження ними військової служби. Натомість їм виплачується грошове забезпечення військовослужбовця в установленому законом розмірі. Також стороною позивача в судовому засіданні не надано доказів порушення відповідачем інших трудових прав та гарантій позивача, зокрема щодо відсутності погодження професійної спілки робітників. За таких обставин суд доходить висновку про те, що наказ ДП «МТП «Южний» № 552-ос від 19.07.2022 про припинення середнього заробітку [PERSON] відповідає вимогам закону, внаслідок чого підстави для задоволення позовних вимог відсутні. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed