Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

16.06.2022 до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить переглянути розмір аліментів на дитину [PERSON] , [INFO] , що сплачуються [PERSON] на користь [PERSON] за договором між батьками про сплату аліментів на дитину від 17.04.2021 та встановити розмір аліментів у розмірі 2618 грн. щомісяця. В обгрунтування наведених підстав посилається на наступне. Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.01.2017 до 16.06.2021, та вони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.06.2021 шлюб між сторонами було розірвано. 17.04.2021 між позивачем та відповідачем укладено договір між батьками про сплату аліментів на дитину, відповідно до якого сторони погодили розмір аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі 20000 грн. щомісячно з дня нотаріального посвідчення вказаного договору до досягнення дитиною повноліття. Окрім того, сторони погодили низку обов`язків щодо утримання доньки, зокрема додатково нести витрати, які виникають на кожний рік на початку навчального року, в повному обсязі нести витрати, пов`язані з навчанням доньки в учбових закладах суб`єктах освітньої діяльності будь-якої форми власності та фінансування до закінчення навчання; щорічно один раз на рік оплачувати літній відпочинок доньки у розмірі, який повністю покриває витрати на оплату відпочинку та надавати згоду на виїзд дитини за кордон у супроводі матері, повністю нести витрати, пов`язані з ліку4ванням доньки у разі її захворювання. Сторони погодили, що розмір аліментів та додаткових витрат може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. 24.02.2022 в Україні розпочалася війна і введено режим воєнного стану, який досі і триває. Позивач є ФОП, перебуває на спрощеній системі оподаткування (2 група). З початком війни позивач не працює і не має такої змоги, адже проживає на території м. Харків, де ведуться активні бойові дії. До початку війни позивач належним чином утримував свою дитину та піклування про неї, та сплачував всі належні та обумовлені з відповідачем платежі. З початком війни можливість вести підприємницьку діяльність знизилась, а згодом зникла. Позивач іншого житла, окрім власного не має, та у зв`язку зі значним погіршенням свого матеріального становища, фактичною неможливістю заробітку та безперспективністю щодо роботи найближчим часом змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористалась. Позивач та його представник адвокат Сібільова О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та зазначили, що в позивача значно погіршився матеріальний стан, та з 27.12.2022 позивачу встановлена ІІ група інвалідності. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась у встановленому законом порядку, та відповідно до її заяви (а.с. 35) на її електронну адресу спрямовано копію позовної заяви з додатками 15.07.2022 (а.с. 36). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача, та за наявними в справі доказами за правилами спрощеного позовного провадження. 16.06.2022 вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зуб Г.А. 23.06.2022 судом здійснено електронні запити з Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача та позивача. Ухвалою судді від 05.07.2022 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом сторін). Судом встановлено, що 27.01.2017 між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, який в подальшому розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.06.2021. Сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з відповідачем по справі. 17.04.2021 між позивачем та відповідачем укладено договір між батьками про сплату аліментів на дитину, що був посвідчений ПН ХМНО Кожемякіним А.А. за реєстр. №1645, відповідно до умов якого сторони дійшли згоди, що відповідач буде сплачувати на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі у гривнях України у розмірі 20000,00 грн. щомісячно зі дня нотаріального посвідчення вказаного договору до досягнення [PERSON] повноліття, шляхом переказу готівки матері дитини, та передбачені обов`язки позивача щодо сплати додаткових витрат на дитину. Відповідно до п. 3.1 вказаного договору, розмір аліментів та додаткових витрат може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Позивач є ФОП, та використовував працю найманих працівників, з рядом яких призупинені трудові відносини. Позивачем надані до суду копії квитанцій про сплату ним аліментів на утримання дитини відповідно до умов договору. Однак, після 24.02.2022 матеріальний стан позивача погіршився, на підтвердження чого надані до суду роздруківки з банківських установ по особовому рахунку позивача, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Статтею 5 ЦПК України передбачено,що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.\~У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до статті 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. \~У частині\~першій статті\~3\~Конвенції Організації\~Об`єднаних\~Націй про\~права дитини\~від 20\~листопада 1989\~року (далі-Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою, другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Статтею 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У роз`ясненнях викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» наголошується, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що: «розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів». Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить про можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках передбачених цим Кодексом. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Отже, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Крім того, погіршення або поліпшення стану здоров`я платника або одержувача аліментів враховується судом як підстава для зміни розміру аліментів. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших. За положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Звертаючись до суду з позовом, позивач обґрунтовував свої вимоги погіршенням матеріального стану, оскільки є ФОП, та погіршенням стану здоров`я, оскільки з 27.12.2022 позивачу встановлена ІІ група інвалідності на строк до 01.01.2024. Виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір. З указаного слідує, що позивачем доведена зміна матеріального стану , а самі надані до суду роздруківки з особових рахунків позивача свідчать, що кошти які надходять позивачу не здатні забезпечувати сплату аліментів у погодженому сторонами розмірі, та погіршення стану здоров`я позивача після укладення договору про сплату аліментів, тому в силу вимог ст.\~192\~СК України є підстави для зміни розміру аліментів, що обумовлюють можливість зміни визначеного сторонами розміру аліментів, які стягуються на утримання неповнолітньої доньки. Таким чином, суд, враховуючи матеріальний стан позивача, стан його здоров`я, та інтереси дитини, приходить до висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру аліментів з 20000 грн. до 7000 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а в іншій частині позову слід відмовити за необґрунтованістю. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп.

Outcome: partial