Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

позивач звернувся з позовом, який мотивує тим, що 05 березня 2019 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . Посилається на те, що з відповідачем у них різні характери та погляди на сімейне життя, що призводить до частих непорозумінь та сварок, а протягом останнього року сімейні стосунки між ними повністю погіршилися, вони втратили один до одного почуття любові, довіри та поваги. Постійні сварки з цього приводу та подібних ситуацій також призвели до того, що їх сім`я почала руйнуватися, вже більше року вони разом не проживають та не ведуть спільне господарство, а відтак шлюб існує лише формально. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе і є таким, що суперечить його інтересам та інтересам спільної дитини, який переїхав разом з ним проживати до міста Перечина. На підставі наведених аргументів просить позов задовольнити та розірвати шлюб між ними, залишивши сина [PERSON] , [INFO] , на подальше проживання при ньому.\~\~\~ У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак одночасно з позовом подавав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задовольнити.\~\~ Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, попередньо подала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечила проти їх задоволення. Зазначила, що примирення між нею та позивачем є неможливим, тому просить строк на примирення не надавати, а також вказувала на те, що спір з приводу проживання спільного сина з батьком відсутній, дитина проживає разом з батьком у м. Перечин та перебуває на його повному утриманні.\~\~\~\~\~ У судове засідання представник органу опіки та піклування як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, не з`явився, про місце, дату та час судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку.\~ Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи та подані учасниками заяви, суд приходить до таких висновків. Суд встановив, що 05 березня 2019 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Перечинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис № 12, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане вказаним органом РАЦСу 05 березня 2019 року (а. с. 11). Також суд встановив, що за час перебування в шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області. Крім цього судом встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, про що свідчать ті обставини, що позивач та відповідач сімейних стосунків не підтримують. Неявку сторін у судове засідання та визнання відповідачем позову суд розцінює як байдуже ставлення до шлюбу. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного і їх сім`я розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін та інтересам їх малолітньої дитини. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість\~\~ і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із статтею 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам спільної дитини, суд вважає, що шлюб між ними слід розірвати. Приймаючи рішення про задоволення позову й в частині щодо залишення малолітньої дитини на проживання разом з батьком, суд керується позицією Верховного Суду, що була висловлена ним у справі\~ № 200/952/18 у постанові від 15 січня 2020 року, де Судом зокрема зазначено, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Оскільки у даному випадку спір між сторонами з цього приводу відсутній, що також встановлено судом на підставі заяви відповідача, в якій остання визнала позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає за можливе залишити дитину [PERSON] , [INFO] , проживати разом з позивачем [PERSON] . Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в розмірі 992,40 грн сплаченого судового збору.

Outcome: approved