Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі договору найму житлового приміщення (квартири) від 18 листопада 2022 року отримав у постійне користування житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] . Він, як власник житла, надав згоду на реєстрацію в зазначеній квартирі свого сина - [PERSON] .. У зв`язку з тим, що останній зареєстрований в квартирі у позивача виникають труднощі при оформленні житлової субсидії за оплату житлово-комунальних послуг. Знятись з реєстрації місця проживання, в добровільному порядку, [PERSON] не має змоги у зв`язку з тим, що з травня 2012 року вони з позивачем не спілкуються, участі в утриманні будинку та у сплаті платежів за житлово-комунальні послуги відповідач не приймає. У зв`язку із зазначеним вище, позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. Позивач в в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься його заява в якій він позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, а справу розглядати без його участі. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву в якій погодився щодо задоволення позовних вимог позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Знам`янської міської ради Знам`янського району Кіровоградської області від 22 листопада 1984 року №433 «Про погодження рішень керівництва і профспілкового комітету дослідного заводу «Акустика» про надання житлової площі в новому житловому 106-ти квартирному будинку по [ADDRESS] , збудованому для робітників заводу», [PERSON] надано житлову площу (а.с.9;10). На підставі договору житлового приміщення від 18 листопада 2022 року позивачу на праві постійного користування надана квартира [ADDRESS] (а.с.7-8). З довідки голови будинкового комітету №5 по м.Знам`янка встановлено, що [PERSON] дійсно проживає по [ADDRESS] та до складу його сім`ї входять: дружина - [PERSON] та син - [PERSON] , який за даною адресою прописаний, але не проживає більше десяти років (а.с.11). Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.ст. 71,72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї жиле приміщення зберігається за ними протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні понад шість місяців з поважних причин, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Обставин, які б свідчили, що позивач або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та в цей час перешкоджають відповідачу у користуванні будинком, або що з цього питання вони звертався до суду чи до правоохоронних органів, судом не встановлено, як і доказів того, що відповідач відсутній за місцем реєстрації з поважних причин. Крім того, відповідач не заперечує, щодо зняття його з місця реєстрації, ро що свідчить його письмова заява. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право на користування належною на праві постійного користування [PERSON] квартирою [ADDRESS] , внаслідок його відсутності у ній, тобто за місцем реєстрації, понад шість місяців. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в силу ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 20, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації місця проживання. ЗЧастиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зазначене узгоджується з ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір». За подання даного позову до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп. Таким чином 50% сплаченого позивачем судового збору підлягає поверненню їй з державного бюджету, у зв`язку із визнанням відповідачем позову. А інші 50% - підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved