Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

Стислий виклад позиції позивачки. [PERSON] (позивач) подав до суду позов до [PERSON] (відповідач), в якому просить стягнути з відповідача суму заборгованості за договором позики, виданої відповідачем у формі розписки від 14.05.2020, у розмірі 21\~276,39 доларів США. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що 14.05.2020 він передав, а [PERSON] отримав від нього, 20\~000,00 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути частинами, а саме: 4\~000,00 доларів США до 19.05.2020, а решту 16\~000,00 доларів США до 30.09.2020, про що надана власноручно написана ним розписка від 14.05.2020. Однак відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав кошти не повернув. Розрахунок 3% річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 20\~000,00 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання. По неповерненню 4\~000,00 доларів США з 20.05.2020 по 21.10.2022 сума 3% річних становить 290,42 доларів США, по неповерненню 16\~000,00 доларів США з 01.10.2020 по 21.10.2022 сума 3% річних становить 985,97 доларів США. Відповідач зобов`язаний повернути йому суму основного боргу у сумі 20\~000,00 доларів США та 3% річних як компенсаційні виплати за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 1\~276,39 доларів США. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності її та позивача і відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоч повідомлений про дату, час і місце його проведення належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи не подав. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Представником позивача подано заяву про забезпечення позову (а.с.14), клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.32-33, 47-48), заяву про можливість проведення підготовчого засідання за відсутності позивача та вирішення питання про призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.36-37), заяву про розподіл судових витрат позивача та уточнення даних відповідача та позивача (а.с.49-50), попередній розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу у справі, що очікує понести позивач (а.с.51), заяву про розгляд справи за відсутності її та позивача і відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи, підтримання позовних вимог в повному обсязі (а.с.55). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 07.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.9-10). Ухвалою від 02.12.2022 накладено арешт на 1/7 частину будинку [ADDRESS] , а також на інше рухоме майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті [PERSON] і знаходяться у нього, в межах суми заборгованості, що складає 21\~376,39 доларів США, що еквівалентно 778\~077,68 грн (а.с.26-28). Ухвалою від 09.12.2022 постановлено підготовче засідання у справі провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми ЄСІТС відоконференцзв`язку (а.с.34-35, 53-54). Ухвалою підготовчого засідання від 15.12.2022 закрито підготовче провадження у справі і призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.38). Ухвалою судового засідання від 02.02.2023 судом постановлено проводити заочний розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.56). Також, судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №443/1267/22 відповідача [PERSON] (а.с.44). Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до розписки від 14.05.2020, [PERSON] взяв у позику у [PERSON] кошти в сумі 20\~000,00 доларів США та зобов`язався повернути частину до 19.05.2020, а саме: 4\~000,00 доларів США, а решту суми до 30.09.2020 (а.с.4). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ( [PERSON] ) взятих на себе зобов`язань перед позикодавцем ( [PERSON] ) за договором позики та неповернення позичальником у визначений цим договором термін суми позики. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Так, відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями статті\~598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до приписів статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Нормою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Ця особливість реальних договорів зазначена в частині 2 статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (абзац 2 частини 1 статті 1046 ЦК України). Відповідно до частини 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями статті 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. За змістом положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно з приписами статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що [PERSON] надав [PERSON] позику грошові кошти в іноземній валюті у сумі 20\~000,00 доларів США, а [PERSON] зобов`язався повернути частину позики до 19.05.2020 у сумі 4\~000,00 доларів США та до 30.09.2020 решту 16\~000,00 доларів США. На підтвердження укладення договору позики на зазначених вище умовах [PERSON] надав [PERSON] розписку. У визначені сторонами терміни відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики не виконав. Надаючи оцінку аргументам позивача, суд зауважує, що за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналізуючи наявну в матеріалах справи розписку, суд зазначає, що в такій чітко визначені її сторони позикодавець та позичальник, предмет позика грошових коштів, сума грошових коштів та їх грошова одиниця 20\~000,00 доларів США, а також терміни, до яких ця сума позики повинна бути повернута. Відтак, суд доходить переконання, що справжньою природою цієї розписки є саме отримання позики грошових коштів на умовах поворотності, строковості та безоплатності правочину. Щодо валюти позики, суд зазначає, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Такий висновок повністю відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, зробленого 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц). З огляду на викладене, укладення зазначеного договору позики у іноземній валюті (доларах США) не суперечить чинному законодавству і повернути отриману позику позичальник зобов`язаний саме у тій валюті, у якій її отримав. Матеріали справи не містять фактичних даних на підтвердження часткового чи повного виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань, як і не містять фактичних даних, які б спростовували наведені вище висновки суду або породжували обґрунтовані сумніви у достовірності наданих суду доказів на підтвердження викладених у позові обставин. Також, суд позбавлений можливості надати оцінку аргументам відповідача, оскільки такі ним не наведені. За наведених обставин, суд доходить переконання про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 20\~000,00 доларів США. Суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18), згідно з яким у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін та беручи до уваги допущення відповідачем порушення грошового зобов`язання, аргументи позивача про стягнення з відповідача на його користь трьох процентів річних суд вважає обґрунтованими. Крім цього, з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) проведення обрахунку позивачем 3% річних у доларах США (валюті договору позики) узгоджується з вимогами статті 625 ЦК України. Обрахунок трьох процентів річних проведено позивачем з врахуванням коректних вихідних даних (суми заборгованості та кількості днів прострочення), із застосуванням правильної формули, відтак у суду відсутні підстави сумніватися у правильності отриманих арифметичних результатів. Таким чином, суд доходить переконання про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних у сумі 1\~276,39 доларів США. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд доходить переконання, що позов слід задовольнити повністю, стягнувши з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суму основного боргу у розмірі 20\~000,00 доларів США та три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 1\~276,39 доларів США, а всього 21\~276,39 доларів США. Розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір у сумі 7\~780,78 грн (а.с.1) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. На підставі статей 509, 526, 598, 599, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved