Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-02 00:00:00

03.10.2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою та уточненим позовом від 14.11.2022 року (а.с. 44-45) на обгрунтування яких зазначила, що 21.05.2022 року близько 07:11 год., на 138 км. а/д М-19 сполученням Доманово Ковель Чернівці, [PERSON] , будучи працівником ПрАТ «Тернопільський молокозавод», керуючи транспортним засобом ГАЗ 3302, д.н.з. [NUMBER] , допустив зіткнення із належним їй автомобілем NISSAN Leaf, д.н.з. [NUMBER] (далі ДТП). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, яким керував [PERSON] була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (далі ПрАТ «УПСК) згідно полісу ОСЦПВВНТЗ № АЕ-2251611. Відповідно до даного полісу розмір відшкодування за завдану шкоду майну потерпілого становить 130000 грн., а розмір франшизи складає 1300 грн. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.06.2022 року [PERSON] було визнано винним у ДТП. У зв`язку з цим та з урахуванням Акту огляду пошкодженого транспортного засобу № 040/037/020962/22-1 від 23.05.2022 року, ПрАТ «УПСК» було проведено в її користь страхове відшкодування в сумі 100182,56 грн. Однак, із розміром проведеної страхової виплати вона не погодилася, а тому замовила незалежну оцінку вартості завданого їй внаслідок ДТП збитку. Згідно наданого їй висновку оцінювача [PERSON] від 26.06.2022 року, розмір завданої їй матеріальної шкоди внаслідок пошкодження належного їй транспортного засобу становить 132275,54 грн. Відтак, зі страхової компанії підлягає стягнення різниці між фактично завданою їй матеріальною шкодою та проведеним страховим відшкодуванням. У свою чергу, сума коштів, яка виходить поза межі страхового ліміту, а також франшиза підлягають стягненню з [PERSON] та ПрАТ «Тернопільський молокозавод». Вказує, що внаслідок протиправних дій відповідачів їй також було завдано моральну шкоду, яка виразилася у емоційних та душевних стражданнях, що пов`язані із пошкодженням її майна. У неї відбулося погіршення психоемоційного стану, що також негативно відображалося на її близьких та знайомих. При цьому, жоден з відповідачів з приводу добровільного відшкодування завданої їй моральної шкоди не звертався. Просить суд наступне: стягнути з ПрАТ «УПСК» на свою користь 29817,44 грн. матеріальної шкоди та 20000 грн. моральної шкоди; стягнути з [PERSON] на свою користь 20000 грн. моральної шкоди; стягнути з ПрАТ «Тернопільський молокозавод» на свою користь 2275,53 грн. завданої матеріальної шкоди, 1300 грн. франшизи та 20000 грн. моральної шкоди; стягнути з відповідачів у рівних частка на свою користь 992,40 грн. судового збору, 16000 грн. витрат на правничу допомогу та 2500 грн. витрат на послуги оцінювача. 02.11.2022 року відповідачем [PERSON] було подано до суду відзив на позовну заяву. В обгрунтування своїх заперечень щодо позову останній зазначає, що на момент ДТП він перебував у трудових правовідносинах із ПрАТ «Тернопільський молокозавод» та виконував свої службові обов`язки. Відтак, за пред`явленими позовними вимогами він не може бути стороною спору. При цьому вважає, що розмір моральної шкоди та витрати на правничу допомогу, які [PERSON] просить стягнути на свою користь є значно завищений та належними доказами не доведений. Враховуючи наведене, у задоволенні пред`явлених до нього позовних вимог просить відмовити повністю (а.с. 32-35). 14.11.2022 року від відповідача ПрАТ «УПСК» на адресу суду надійшов відзив на позову заяву в якому зазначено, що за наслідками розглядуваної ДТП страховою компанією було здійснено виплату страхового відшкодування в порядку та на умовах, встановлених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, під час проведення огляду пошкодженого транспортного засобу NISSAN Leaf, д.н.з. [NUMBER] позивачка була особисто присутньою та будь-яких заперечень щодо ступеню та кількості зафіксованих пошкоджень не мала. У свою чергу, вартість відновлювального ремонту, згідно відповідного звіту, проведеного на замовлення ПрАТ «УПСК» склав 118001,08 грн. (з урахуванням ПДВ на запасні частини та матеріали 16493,52 грн.). Оскільки [PERSON] не надала страховику доказів про фактичне здійснення відновлювального ремонту належного їй автомобіля, страхове відшкодування проведено з вирахуванням ПДВ на вартість матеріалів та складових частин. Також, обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди за шкоду, заподіяну майну, законодавством не покладається на страховика. Враховуючи наведене, просить в задоволенні заявлених [PERSON] вимог до ПрАТ «УПСК» відмовити (а.с. 54-56а). 11.01.2023 року від відповідача ПрАТ «Тернопільський молокозавод» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги [PERSON] відповідач визнає частково з огляду на наступне. Вказує, що заявлена позивачкою до відшкодування моральна шкода жодними доказами не обгрунтована. Також вважає, що понесені [PERSON] витрати на оплату послуг правової допомоги є неспівмірною зі складністю даної справи. Враховуючи наведене, позовні вимоги ПрАТ «Тернопільський молокозавод» визнає частково в частині відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 2275,53 грн. та 1300 грн. франшизи. В іншій частині позовних вимог просить відмовити (а.с. 87-91). В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, пояснення надав аналогічні викладеним у позовній заяві та в уточненому позові. Додатково зазначив, що його довірительці було завдано моральну шкоду шляхом пошкодження належного їй майна, чим спричинено останній психологічних страждань та вимушених негативних змін у її житті. Натомість, на обгрунтування витрат на правничу допомогу, яку понесла його довірителька, ним було надано відповідний детальний розрахунок. Позов просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову в частині заявлених до нього вимог з підстав, які викладені у його відзиві на позовну заяву. Представник відповідача ПрАТ «Тернопільський молокозавод» в судове засідання не з`явився, у своєму відзиві на позовну заяву розгляд справи просив проводити за його відсутності (а.с. 91). Представник відповідача ПрАТ «УПСК»в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи від нього на адресу суду не надходили. Оскільки відповідач ПрАТ «УПСК» скористалося своїм правом щодо надання відзиву на позовну заяву, в якому виклало зміст своїх заперечень щодо позову, суд вважає за можливе провести розгляд спору по суті за відсутності його представника. Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 21.05.2022 року близько 07:11 год., на 138 км. а/д М-19 сполученням Доманово Ковель Чернівці, [PERSON] , керуючи транспортним засобом ГАЗ 3302, д.н.з. [NUMBER] , допустив зіткнення із автомобілем NISSAN Leaf, д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Власником автомобіля NISSAN Leaf, д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП, була позивач [PERSON] , про що свідчить відповідне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 10). Станом на 21.05.2022 року цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ГАЗ 3302, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «УПСК» згідно полісу ОСЦВВНТЗ № АТ/2251611 від 07.04.2022 року. За даним полісом сума страхового ліміту на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 130000 грн., сума франшизи становить 1300 грн. (а.с. 5). 23.05.2022 року представником відповідача ПрАТ «УПСК», на підставі повідомлення [PERSON] про ДТП, було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу NISSAN Leaf, д.н.з. [NUMBER] та складено відповідний акт огляду транспортного засобу (а.с. 71-72). Згідно звіту ТзОВ «СОС Сервіс Україна» № 406.22Е SOS_-220628-244450 автотоварознавчого дослідження автомобіля NISSAN Leaf, д.н.з. [NUMBER] , складеного 28.06.2022 року на замовлення ПрАТ «УПСК», вартість відновлювального ремонту, завданого позивачці внаслідок пошкодження належного їй транспортного засобу в ДТП з урахуванням зносу склала 118001,08 грн. (з ПДВ на запасні частини та матеріали 16493,52 грн.) (а.с. 57-69). Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.06.2022 року в справі № 161/6446/22 [PERSON] було визнано винним у ДТП, яка сталася 21.05.2022 року близько 07:11 год., на 138 км. а/д М-19 сполученням Доманово Ковель Чернівці (а.с. 4). Дана постанова набрала законної сили і є чинною. Тобто, судом достовірно встановлено, що дії відповідача [PERSON] перебувають у причинно-наслідковому зв`язку, зі спричиненням позивачці матеріального збитку, внаслідок пошкодження належного їй на праві власності транспортного засобу. Вищевказана постанова набрала законної сили, а тому встановлені у ній обставини, в силу положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України, мають преюдиційне значення при розгляді даного спору. 27.07.2022 року відповідачем ПрАТ «УПСК» було здійснено в користь [PERSON] страхове відшкодування в загальному розмірі 100207,56 грн. (без ПДВ), що становить різницю між вартістю відновлювального ремонту, завданого позивачці внаслідок пошкодження належного їй транспортного засобу в ДТП з урахуванням зносу (118001,08 грн.) та ПДВ на запасні частини та матеріали (16493,52 грн.) (а.с. 73). У своєму позові [PERSON] ставить питання про стягнення їй невідшкодованого фактичного матеріального збитку, який складає 29817,44 грн. та становить різницю між проведеним ПрАТ «УПСК» страховим відшкодування та визначеної вартості матеріального збитку згідно проведеного СОД ФОП [PERSON] на замовлення позивачки автотоварознавчого дослідження, а також про відшкодування завданої їй моральної шкоди. Визначаючись із характером спірних правовідносин, які виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити таке. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія. Згідно роз`яснень, що містяться в абз. 2 п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4, - не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до ст. 1191 ЦК України. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, на момент виникнення розглядуваної ДТП, відповідач [PERSON] перебував у трудових відносинах із ПрАТ «Тернопільський молокозавод» та безпосередньо виконував свої службові обов`язки. Зазначене підтверджується ПрАТ «Тернопільський молокозавод» № 9/4 від 24.02.2022 року та жодною зі сторін дана обставина не оспорюється (а.с. 37). За наведених обставин, відшкодування завданої [PERSON] шкоди, внаслідок пошкодження належного [PERSON] транспортного засобу, в силу приписів ст. 1172 ЦК України, у повній мірі покладається на ПрАТ «Тернопільський молокозавод» та ПрАТ «УПСК», як страховика останнього, а тому заявлені позивачкою вимоги до [PERSON] задоволенню не підлягає. На обгрунтування заявлених вимог про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, [PERSON] надала висновок про вартість матеріального збитку до звіту про оцінку транспортного засобу № 22/4380 від 26.06.2022 року, складеного 26.06.2022 року СОД ФОП [PERSON] (а.с. 7-9). Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує установлену цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За приписами ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до п. 34.2 ст. 34 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Як уже зазначалося, відповідно до звіту № 406.22E SOS-220628-244450 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 28.06.2022 року, проведеного на замовлення ПрАТ «УПСК», вартість відновлювального ремонту завданого власнику майна NISSAN Leaf, д.н.з. [NUMBER] , з урахуванням зносу (з ПДВ на запасні частини та матеріали 16493,52 грн.) складає 118001,08 грн. На переконання суду, будь-які правові підстави ставити під сумнів та не приймати до уваги вищевказаний звіт відсутні, оскільки стороною позивача в ході даного судового провадження належними та допустимими доказами не спростовано його невідповідність вимогам чинного законодавства. Згідно ч.\~4\~ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В ході розгляду даної справи ані [PERSON] , ані її представником не було заявлено клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи щодо визначення розміру завданого власнику транспортного засобу NISSAN\~Leaf,\~д.н.з.\~ [NUMBER] матеріального збитку, внаслідок розглядуваної ДТП, а тому достовірність відомостей, викладених у звіті № 406.22E SOS-220628-244450 від 28.06.2022 року в жодній мірі не спростована. Також, стороною позивача не обгрунтовано тієї обставини, що наданий ними висновок про вартість матеріального збитку до звіту про оцінку транспортного засобу № 22/4380 від 26.06.2022 року, має більшу доказову значимість, а ніж звіт № 406.22E SOS-220628-244450 від 28.06.2022 року. При цьому суд зауважує, що 23.05.2022 року позивачка була присутня під час проведення представником ПрАТ «УПСК» здійснено огляду пошкодженого транспортного NISSAN Leaf, д.н.з. [NUMBER] , заперечень щодо зафіксованих пошкоджень не мала, про що свідчить її підпис у відповідному акті огляду. З огляду на повноту та вмотивованість викладених у звіті № 406.22E SOS-220628-244450 від 28.06.2022 року відомостей, суд вважає даний доказ належним та допустимим. Відтак, суд не вбачає будь-яких правових підстав брати до уваги висновок про вартість матеріального збитку до звіту про оцінку транспортного засобу № 22/4380 від 26.06.2022 року, а тому заявлені на його підставі вимоги щодо стягнення на користь позивачки з ПрАТ «УПСК» 29817,44 грн. та з ПрАТ «Тернопільський молокозавод» 2275,53 грн. завданої матеріальної шкоди. Відповідно до абз. 2 п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. При цьому, у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування. У разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілим, а спрямовуються на придбання у платника ПДВ послуг з ремонту, заміщення, відтворення застрахованого об`єкта, які мають бути використані в процесі його ремонту, то розрахунок суми виплати на таке придбання здійснюється з урахуванням сум ПДВ, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком (постанова КЦС у складі Верховного Суду від 28.02.2018 року у справі № 757/22706/15-ц (провадження № 61-4507св18). У постанові від 19.09.2018 року у справі №523/5890/15-ц (провадження № 61-18781св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду висловив такі правові висновки: всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ. В зв`язку з цим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, що підлягає до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (пункт 36.4 статті 36 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), ПДВ не нараховується, окремим рядком не виділяється і страховики не є платниками ПДВ по таких операціях. У разі, якщо страхові суми спрямовуються безпосередньо на придбання у платника ПДВ послуг з ремонту, заміщення, відтворення застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, що мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум ПДВ, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. У випадку непроведення фактичного ремонту транспортного засобу, податкові зобов`язання не виникають. В ході розгляду даного спору судом було встановлено, що документи, які б підтверджували факт проведення ремонту автомобіля у особи, яка є платником ПДВ та докази на підтвердження того, що позивачем під час проведення ремонтних робіт понесені витрати із сплати ПДВ, відсутні, а тому й правових підстав для відшкодуванню [PERSON] вартості ремонту автомобіля із врахуванням ПДВ у даному конкретному випадку немає. У свою чергу, суд, з урахуванням приписів ст. 206 ЦПК України, вважає обгрунтованою позовну вимогу [PERSON] про стягнення з ПрАТ «Тернопільський молокозавод» на свою користь франшизи в розмірі 1300 грн., а тому приймає до уваги визнання позову в даній частині останнім. У своєму позові позивач [PERSON] також ставить питання про стягнення із кожного з відповідачів на свою користь по 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричинення якої остання пов`язує із сукупністю протиправних дій відповідачів, що виразилася у перенесених нею емоційних та душевних стражданнях, які виникли внаслідок пошкодження належного її майна та недобросовісного відшкодування матеріальної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 28 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У розумінні п. 23.1 ст. 23 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моральною шкоду є шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Питання відшкодування моральної шкоди, заподіяної фізичним особам внаслідок ДТП, врегульовано ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Отже, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що моральна шкода виплачується потерпілій особі лише у разі, якщо потерпілий фізична особа зазнав такої шкоди у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, тобто моральна шкода за шкоду, що заподіяну майну потерпілої особи страховиком не відшкодовується. Як встановлено судом та підтверджується постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.06.2022 року в справі № 161/6446/22, позивач [PERSON] не була безпосереднім учасником ДТП, за наслідками вказаної події останній будь-яку шкоду, пов`язану з ушкодженням здоров`я не заподіяно, а тому у ПрАТ «УПСК» не виникло жодного правового обов`язку по відшкодування їй моральної шкоди на підставі полісу ОСЦВВНТЗ № АТ/2251611 від 07.04.2022 року. Із наведеного слідує, що заявлені [PERSON] вимоги до ПрАТ «УПСК» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП є необгрунтованими в цілому, а тому в їх задоволенні суд відмовляє. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від: характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; істотності вимушених змін у житті потерпілих, які можуть бути частково відновлені. Справедливість, добросовісність та розумність згідно з п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003). Суд вважає доведеним, що дії відповідача [PERSON] , який на момент ДТП перебував у трудових відносинах із ПрАТ «Тернопільський молокозавод» та виконував службові обов`язки, у даному випадку були неправомірними і цими неправомірними діями позивачці було завдано моральну шкоду, між діями сторони відповідачів, що призвели до порушення законних прав позивачки та наслідками в вигляді пошкодження належного останній майна, моральних стражданнях у зв`язку з цим є причинно-слідчий зв`язок. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із ступеня завданих позивачу моральних страждань, що були викликані погіршенням технічного і естетичного стану її транспортного засобу, виникненням побутових незручностей, пов`язаних із неможливістю експлуатації належного їй майна, необхідністю прикладення психологічних, часових та матеріальних затрат для відновлення свого порушеного права. Тому, виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості забезпечення здійснення права володіння, користування і розпорядження своєю власністю, а також характеру і обсягу моральних страждань, яких зазнала позивач, суд вважає за необхідне стягнути з ПрАТ «Тернопільський молокозавод» на користь [PERSON] 5000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. Підсумовуючи вищенаведене у своїй сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», [PERSON] , ПрАТ «Тернопільський молокозавод» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Як слідує з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.10.2018 року в справі № 569/17904/17, - на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.? Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обгрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом встановлено, що між адвокатом Тертичним Ю.В. та позивачем [PERSON] 27.09.2022 року було укладено Договір про надання правової допомоги № 31/22, за умовами якого адвокат взяв на себе зобов`язання з приводу надання правової допомоги по справі про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП (а.с. 18). Як вбачається із Актом виконаних робіт за Договором про надання правової допомоги № 31/22 від 27.09.2022 року, адвокат Тертичний Ю.В. надав [PERSON] правничі послуги на загальну суму 16000 грн., з яких: вивчення матеріалів та законодавства 3000 грн. (2 год. х 1500 грн.); збирання доказів 1000 грн.; підготовка та подання позовної заяви, участь у судових засіданнях 12000 грн. (4 год. х 3000 грн.) (а.с. 19). Факт сплати позивачкою своєму представнику 16000 грн. за надання професійної правової допомоги підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 7 від 27.09.2022 року (а.с. 20). При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є частково обґрунтованими на загальну суму 6000 грн. Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із матеріалів справи слідує, що загальна ціна позову [PERSON] з урахуванням його уточнення (а.с. 44), становила 89817,44 грн. Натомість, судом було частково задоволено позовні вимоги та лише в тій частині, які адресовані ПрАТ «Тернопільський молокозавод». Таким чином, понесені і документально підтверджені судові витрати у розмірі 69,61 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог виходячи з розрахунку: «6300 грн. розмір задоволених вимог» / «89817,44 грн. ціна позову» х «992,40 грн. сплачений судовий збір») підлягають стягненню з відповідача ПрАТ «Тернопільський молокозавод» на користь [PERSON] .

Outcome: partial