Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором звернувся представник АТ КБ «Приватбанк» у якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 10 березня 2010 року у розмірі 35714,05 грн. станом на 27 червня 2022 року та понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 2481,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав письмове клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку банку відсутні. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача не визнали в повному обсязі, просять суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов. Заслухавши відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23). Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Судом встановлено, що відповідач звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим, підписала заяву №б/н від 10 березня 2010 року. В подальшому, відповідачу по справі банком було відкрито карткові рахунки в національній валюті України, видано платіжні картки, за якими проводилося розрахункове-касове обслуговування. 19 травня та 05 червня 2018 року з рахунків [PERSON] було перераховано кошти з застосуванням комісії в сумі 16375,49 грн. та 5200,00 грн. на користь третьої особи через системи Приват24. Про несанкціоноване списання коштів був повідомлений банк, а 20 травня та 05 червня 2018 року відповідно, відповідач по справі звернулася до Рівненського ВП ГУ Національної поліції в Рівненській області де було внесено відомості до ЄРДР по факту крадіжки з банківської картки грошових коштів та розпочато досудове розслідування. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 листопада 2019 року по цивільній справі №569/6864/19 за позовом [PERSON] до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання нечинними транзакцій щодо переказів з кредитних та карткових рахунків, відновлення коштів на банківських рахунках позов задоволено; визнано порушене право споживача фінансових послуг, визнано не чинним транзакції від 19 травня 2018 року та 05 червня 2018 рок; зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» відновити залишки на рахунка, які належать [PERSON] в сумі 4980,00 грн. та 10796,36 грн. та скасовано нарахування відсотків, пені та штрафу, які застосовувалися до безпідставно списаних коштів . Постановою Рівненського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишено без задоволення, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 листопада 2019 року залишено без змін. Що стосується заборгованості, яка виникла до 19 травня 2018 року слід зазначити наступне. До позовної заяви позивачем, на підтвердження суми заборгованості відповідача, долучено виписку за договором №б/н за період 10.02.2015 - 29.06.2022. Відповідно до ч.ч.1-2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. При цьому, відповідно до Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановлю Правління національного банк України від 04.07.2018 №75, зокрема п.42 передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. А відповідно до п.62 виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Отже, банківська виписка є саме тим належним документом сплати клієнтом коштів на банківських рахунок. Водночас, факт не чинних транзакцій щодо переказів з кредитних та карткових рахунків відповідача 19 травня 2018 року та 05 червня 2018 року мають преюдиційне значення, а тому в силу ч.4 ст.82 ЦПК України, яка передбачає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто не підлягають доказуванню. Як було встановлено в судовому засіданні, станом на 19 травня 2018 року (дата чинної транзакції), кошти відповідачкою не знімались, заборгованість складала 10796,36 грн. Тому саме ця сума і підлягала поверненню. З долученої представником позивача виписки вбачається, що відповідачкою здійснювались платежі по сплаті суми заборгованості, а саме: 29.05.2018 - 800,00 грн., 05.06.2018 - 4200,00 грн., 26.06.2018 - 600,00 грн., 20.07.2018 - 1200,00 грн., 24.07.2018 - 300,00 грн., 13.08.2018 - 1000,00 грн., 24.08.2018 - 595,00 грн., 24.09.2018 - 1600,00 грн., 26.10.2018 - 1000,00 грн., 28.11.20018 - 1000,00 грн., 26.12.2018 - 1000,00 грн., 24.06.2019 - 600,00 грн., 30.07.2019 - 500,00 грн., 31.08.2019 - 194,60 грн., 30.09.2019 - 200,00 грн., а всього на загальну суму 14789,80 грн. Тому, фактично заборгованість за кредитним договором у відповідача перед позивачем відсутня. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що оскільки заявлені позовні вимог не знайшли свого підтвердження, спростовані наданими відповідачем письмовими доказами, в тому у їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed