Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-25 00:00:00

Подільська окружна прокуратура міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради (надалі за текстом - позивач) звернулося до суду з даним позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 1), [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 2), про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації та визнання спадщини відумерлою. В обґрунтування позову зазначено, що Київською місцевою прокуратурою № 7 під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 12016100070000103 виявлено факти незаконного відчуження нерухомого майна, в тому числі і факт заволодіння квартирою [ADDRESS] , яка в силу відумерлої спадщини має перейти у власність територіальної громади міста Києва, про що внесено додаткові відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.02.2019. Первинна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] була проведена за [PERSON] та [PERSON] (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 24.01.2005 № 67. Відповідно до актового запису про смерть від 08.05.2014 № 8086, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 68 років. Після смерті [PERSON] , у відповідність до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, [PERSON] , який постійно проживав разом із померлою, вважається таким, що прийняв спадщину на 1/2 частину спірної квартири. Згідно з актовим записом про смерть від 31.07.2018 № 12471, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 50 років. Відповідно до інформації Другої Київської державної нотаріальної контори № 1097/01-16 від 22.02.2019 та інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 55239435 та № 55239465 від 22.02.2019 спадкові справи до майна померлої [INFO] [PERSON] та померлого [INFO] [PERSON] не заводились. Крім того, відомостей у Спадковому реєстрі про заповіти/спадкові договори стосовно квартири [ADDRESS] , укладені від імені [PERSON] та [PERSON] відсутні (інформація зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 27.06.2019 № 56671804 та від 19.08.2019 № 57268596 відповідно). Згідно листа Подільського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві № 5722/17.9-07 від 20.09.2019 актових записів про народження дітей, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, встановлення батьківства відносно [PERSON] , [INFO] та відносно [PERSON] , [INFO] , не виявлено. Відповідно до інформації з квартирної картки, картки прописки (форма А) на осіб щодо кв. [ADDRESS] , які вилучені протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 06.06.2019, [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у вказаній квартирі з 1978 року. [PERSON] знята з обліку реєстрації 12.08.2014 у зв`язку із смертю; [PERSON] з обліку реєстрації не знятий. Отже, останнім зареєстрованим місцем проживання померлого є Подільський район м. Києва, що і є місцем відкриття спадщини. 20.09.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М. було зареєстровано право власності на спірну квартиру за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 20.09.2018 № 242, укладеного з [PERSON] . Пунктом 3 вказаного договору зазначено, що квартира [ADDRESS] належить продавцю ( [PERSON] ) на підставі договору дарування квартири, посвідченого 01.07.2009 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мегедь Л.К. за №265. Проте, Київським обласним державним нотаріальним архівом повідомлено, що в наряді 2-03 «Договори про відчуження квартир та документи на підставі яких вони посвідчувались» міститься договір від 01.07.2009 №265 щодо відчуження квартири, але за іншою адресою. Відповідно до листа КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № 062/14-14928 (И-2018) від 04.12.2018, реєстрація права власності на спірну квартиру проведена лише за [PERSON] та [PERSON] (в рівних долях), на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.02.2005.Н а підставі договору дарування від 01.07.2009 вказана квартира на праві власності не реєструвалась. Таким чином, [PERSON] , не будучи власником спірного майна, здійснив відчуження вищезазначеної спірної квартири [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.09.2018 № 242. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що не приймав особисто участі при оформленні права власності на своє ім`я на квартиру [ADDRESS] ; підпис у договорі від імені покупця, йому не належить. Зазначає, що договором дарування від 01.07.2009 та договором купівлі-продажу від 20.09.2018 беззаперечно порушуються права та інтереси територіальної громади в особі Київської міської ради, які виплавають з встановленого ст. 1277 ЦК України порядку, визнання спадщини відумерлою. Зазначає, що [PERSON] не був законним власником спірного майна - квартири [ADDRESS] , а отже незаконно розпорядився цим майном шляхом передачі його у власність [PERSON] . В свою чергу, як встановлено досудовим слідством, [PERSON] не був покупцем спірної квартири та не оформлював договору купівлі-продажу квартири від 20.09.2018 № 242. Враховуючи викладене, на даний час відсутні спадкоємці за заповітом і за законом, а також особи, які усунені від права на спадкування чи мали б право на спадщину, але не прийняли чи відмовились від її прийняття. У зв`язку з порушенням прав позивача, останній був змушений звернутися до суду з даним позовом до відповідачів. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 12 лютого 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що Київською місцевою прокуратурою № 7 під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 12016100070000103 виявлено факти незаконного відчуження нерухомого майна, в тому числі і факт заволодіння квартирою [ADDRESS] , яка в силу відумерлої спадщини має перейти у власність територіальної громади міста Києва, про що внесено додаткові відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.02.2019 (а.с. 16-26). Первинна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] (надалі за текстом - спірна квартира) була проведена за [PERSON] та [PERSON] (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 24.01.2005 № 67 (а.с. 29-31, 33-40). Відповідно до актового запису про смерть від 08.05.2014 № 8086, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 68 років. Після смерті [PERSON] , у відповідність до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, [PERSON] , який постійно проживав разом із померлою, вважається таким, що прийняв спадщину на 1/2 частину спірної квартири. Згідно з актовим записом про смерть від 31.07.2018 № 12471, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 50 років (а.с. 47). Відповідно до інформації Другої Київської державної нотаріальної контори № 1097/01-16 від 22.02.2019 та інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 55239435 та № 55239465 від 22.02.2019 спадкові справи до майна померлої [INFO] [PERSON] та померлого [INFO] [PERSON] , не заводились (а.с. 50). Крім того, відомостей у Спадковому реєстрі про заповіти/спадкові договори стосовно спірної квартири, укладені від імені [PERSON] та [PERSON] відсутні (інформація зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори від 27.06.2019 № 56671804 та від 19.08.2019 № 57268596, відповідно) (а.с. 51-52). Згідно листа Подільського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві № 5722/17.9-07 від 20.09.2019 актових записів про народження дітей, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, встановлення батьківства відносно [PERSON] , [INFO] та відносно [PERSON] , [INFO] , не виявлено (а.с. 48). Відповідно до інформації з квартирної картки, картки прописки (форма А) на осіб щодо спірної квартири, які вилучені протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 06.06.2019, [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у вказаній квартирі з 1978 року. [PERSON] знята з обліку реєстрації 12.08.2014 у зв`язку із смертю; [PERSON] з реєстраційного обліку, не знятий (а.с. 41-46). 20.09.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М. право власності на спірну квартиру зареєстровано за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 20.09.2018 № 242, укладеного з [PERSON] (а.с. 58). Пунктом 3 вказаного договору зазначено, що спірна квартира належить продавцю ( [PERSON] ) на підставі договору дарування квартири, посвідченого 01.07.2009 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мегедь Л.К. за №265 (а.с. 58). Проте, Київським обласним державним нотаріальним архівом повідомлено, що в наряді 2-03 «Договори про відчуження квартир та документи на підставі яких вони посвідчувались» міститься договір від 01.07.2009 №265 щодо відчуження квартири, але за іншою адресою. Відповідно до листа КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № 062/14-14928 (И-2018) від 04.12.2018, реєстрація права власності на спірну квартиру проведена лише за [PERSON] та [PERSON] (в рівних долях), на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.02.2005. На підставі договору дарування від 01.07.2009 вказана квартира на праві власності не реєструвалась. Щодо визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації судом зазначається наступне. Відповідно до ст. 234 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином - є фіктивним правочином. Такий правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. За ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб . Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Здійснення права власності полягає в володінні, користуванні, розпорядженні своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 2 ст. 319 ЦК України). Отже, повнота панування власника над річчю означає можливість здійснення з цією річчю будь-яких дій. Виходячи з вагомості права власності поряд з іншими цивільними правами законом встановлена його непорушність (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до цієї ж норми закону ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як передбачено ч. 2 ст. 321 ЦК України, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Приписами ст. 658 ЦК України передбачено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Судом встановлено, що з огляду на спрямованість договору дарування від 01.07.2009 та договору купівлі-продажу квартири та від 20.09.2018 на незаконне заволодіння спірним майном, яке є власністю територіальної громади міста Києва, вказані правочини є такими, що порушують публічний порядок, тобто, є нікчемними у силу ч.ч. 1 -2 ст. 228 ЦК України. У разі недодержання вимог щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставною недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Частиною 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 Цивільного кодексу України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не був законним власником спірної квартири, а отже, незаконно розпорядився цим майном шляхом передачі його у власність [PERSON] . В матеріалах справи є докази, якими встановлено в ході досудового слідства, [PERSON] не був покупцем спірної квартири та не оформлював договору купівлі-продажу квартири від 20.09.2018 № 242. Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17, визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. Суд приходить до висновку, що з огляду на те, що договір дарування від 01.07.2009 нотаріально не посвідчувався, відповідно до вимог законодавства не реєструвався, а ні в КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації», а ні шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, він є нікчемним у силу закону, а тому, вимога про визнання його недійсним не мала заявлятись. Також, підлягає визнанню недійсним договір купівлі-продажу квартири від 20.09.2018, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М. за реєстровим № 242. Державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] проведено за [PERSON] . приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М. на підставі спірного договору від 20.09.2018. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі за тектсом - Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону загальними засадами державної реєстрації прав є, серед іншого, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. За ч. 4 ст. 18 Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. За пунктом 1 ч. 1 ст. 27 Закону України державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору. Разом з цим, підставою для реєстрації права власності за [PERSON] на квартиру за вказаною вище адресою був договір купівлі-продажу від 20.09.2018, який суперечить вимогам закону. Тобто, виходячи з положень ст. ст. 22, 27 Закону, договір купівлі-продажу від 20.09.2018, укладений між [PERSON] та [PERSON] , не міг бути належною правовою підставою для реєстрації права власності на спірну квартиру, оскільки він суперечить вимогам законодавства та його укладено особою, яка не була власником зазначених приміщень. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, судом приймаються доводи позивача, щодо того що державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірну квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 1648739580000) проведено на підставі договору, який не відповідає вимогам законодавства, а тому, відповідно до ст. 26 Закону, є підстави для її скасування в судовому порядку. Враховуючи, що здійснено державну реєстрацію права власності на підставі спірного правочину, є потреба у скасуванні рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень на нерухоме майно № 43107625 від 20.09.2018, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності на спірну квартиру. Щодо визнання спадщини відумерлою судом зазначається наступне. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно із ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті на життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно зі ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу. Відповідно до інформації з квартирної картки, картки прописки (форма А) на осіб щодо спірної квартири, які вилучені протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 06.06.2019, [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у вказаній квартирі з 1978 року. [PERSON] знята з обліку реєстрації 12.08.2014 у зв`язку із смертю; [PERSON] з обліку реєстрації, не знятий. Отже, останнім зареєстрованим місцем проживання померлого є Подільський район м. Києва, що і є місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону. Осіб, які могли бути спадкоємцями майна померлого [PERSON] , відповідно до ст. 1222, 1261-1265 ЦК України, судом не встановлено. Виходячи із вищенаведеного, заявлені вимоги є правомірними, тому суд дійшов висновку про їх задоволення, визнання спадщини відумерлою та її передачу територіальній громаді відповідно до закону.

Outcome: approved