Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до Свалявської міської ради про визнання права власності. В обгрунтування доводів вказує, що з 27.06.2014 року позивач є власником частини вбудованого нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] (будівля побуткомбінату) загальною площею 208,5кв.м. Дане приміщення знаходиться на другому поверсі будівлі та належить позивачу на підставі договору дарування нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В. за реєстровим номером № 1666. Приміщення також зареєстровано в державному реєстрі прав на нерухоме майно за №6154473. Нотаріусом було проведено реєстрацію майна із часткою 1/1. У даному приміщенні зареєстровані й інші особи, як власники інших частин будівлі. Кожен із первісних співвласників відокремив свої частки у приміщення із окремим входом. Згідно відомостей Єдиного реєстру прав на нерухоме майно - майно залишається вцілому за адресою у спільній частковій власності із визначенням часток, які залишилися після розподілу майна. У позивача частка у старому реєстрі 1/1. Вимоги мотивує тим, що на даний час змінився порядок введення в експлуатацію об`єктів нерухомого майна та порядок їх реєстрації. Хоча об`єкт не змінив своє цільове призначення, Свалявська міська рада, як орган місцевого самоврядування не може присвоїти окремий адресний номер приміщенню, яке належить та використовується позивачем через незрозуміле визначення часток, які містяться в єдиному реєстрі прав на нерухоме майно (ще за загальним побутовим комбінатом). Для реалізації позивачем свого права власності, просить суд визнати за [PERSON] право власності на майно: нежитлове приміщення, літ. "А" (швейне ательє із підсобними приміщеннями) площею 208,5 кв.м. за адресою [ADDRESS] . Суд своєю ухвалою від 19.01.2023 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного провадження та призначив судове засідання без повідомлення сторін. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Позивач подала до суду заяву (вх.№ 1181) про розгляд справи у її відсутності. Заявлені вимоги підтримує в повому обсязі, просить позовні вимоги задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник відповідача Павлич В.М., яка діє в інтересах Свалявської міської ради Закарпатської області (довіреність №02-14/11 від 04.01.2023 року) подала до суду заяву (вх. №1008) про розгляд справи у відсутності представника Свалявської міської ради Закарпатської області за наявними у матеріалах справи документами. Заперечень щодо позову не подано. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження. Суд проводить розгляд справи за наявними доказами у справі та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України - якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст. 206 ЦПК України. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 20 ЦК України - право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Судом досліджено: копія договору дарування нерухомого майна від 27.06.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В. за реєстровим номером №1666, згідно якого [PERSON] (позивачу) на праві власності належить нежиле приміщення літ. А, розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 208,5кв.м.; копія витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №6154473 виданого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В.; копія технічного паспорту №158/2020 від 09.06.2020року із планом на групу вбудованих нежитлових приміщень, експлікацією груп нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] ; копія довідки № 822, виданої фізичною-особою підприємцем [PERSON] від 16.01.2023 року (інвентаризаційна вартість нежитлового приміщення літ. "А" за адресою: адресою: [ADDRESS] становить 157 470 грн.); копія листа про наявність технічної інвентаризації за реєстраційним номером в ЄДЕССБ:ТІ01:3479-7881-9017-2968 (документ створено в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва 19.08.2021 року), згідно якого ФОП [PERSON] підтверджено видачу технічної інвентаризації №158/2020 від 09.06.2020 року на замовника [PERSON] . Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позовні вимоги обгрунтовані позивачем з посиланням на те, що [PERSON] (позивач) не може оформити право власності на нежитлове приміщення (швейне ательє із підсобними приміщеннями) площею 208,5 кв.м за адресою [ADDRESS] , оскільки нотаріусом було проведено реєстрацію майна із часткою 1/1, хоча приміщення є окремим об`єктом. Із досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що згідно договору дарування нерухомого майна, зареєстрованого в реєстрі №1666 від 27.06.2014 року нежитлове приміщення, літ. "А" ( швейне ательє із підсобними приміщеннями) площею 208,5 кв.м. за адресою [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] . Згідно витягу № 23558307 від 27.06.2014 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - нежитлове приміщення, літ. А ( швейне ательє із підсобними приміщеннями) площею 208,5 м.кв. за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано (реєстраційний номер майна:6154473) на праві договору дарування 1/1 частина за [PERSON] . Свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється, тобто свідоцтво про право власності не породжує виникнення у власника відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. Видача свідоцтва про право власності передбачена Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (формування свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Державна реєстрація права - офіційне визнання й підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами. Відповідно ст. 316 ЦК У країни - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 181 ЦК України - до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належить земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України - способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються Конституцією України та Цивільним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу», і є частиною національного законодавства України. Статтею 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; докази на їх підтвердження;Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України - право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" - державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. За правилами ст. 206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на перевірені в судовому засіданні докази, враховуючи, що позивачем доведені обставини на які він посилається в позовній заяві належними та допустимими доказами, що позивач позбавлений можливості вчиняти правочини щодо належного йому майна, щофакти, викладені у позовній заяві в обґрунтування заявлених вимог є достовірними, сумніву у суду не викликають, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити. Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: approved