Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

Відповідачка позовні вимоги визнала, будь-яких заперечень не мала, відзиву на позов не надала, просила розглянути справу без її участі. Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі також. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості від 25.05.2018р.; копія витягу від 22.02.2021р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( власник 3/5 частин нерухомості [PERSON] ); копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 24.10.2018р.; копія технічного паспорту на житловий будинок (його 3/5 частини) із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] ; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] ; копія рішення виконкому Ренійської міської ради від 04.02.1957р. №22; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.02.2021р. ( [PERSON] успадкувала 2/5 частини нерухомості); копія витягу від 03.03.2021р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( власник 2/5 частин нерухомості [PERSON] ); копія договору купівлі-продажу від 23.07.1992р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачки [PERSON] , зазначивши, що на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області від 24.10.2018р. вона є власником 3/5 частин житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] . Іншим співвласником цього домоволодіння є відповідачка - [PERSON] , якій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.02.2021р. належать 2/5 частини вищевказаного домоволодіння. Таким чином, позивачці належить 3/5 частини, а відповідачці 2/5 частини вищевказаного домоволодіння, якими вони володіють, користуються та розпоряджаються на праві спільної часткової власності. До складу\~3/5\~частин вищевказаного\~житлового будинку,\~що належать\~позивачці,\~входить \~ квартира [ADDRESS] , загальною площею 76,00 кв. м., житловою площею 47,90 кв. м., допоміжною площею 28,10 кв. м., яка складається із: житлового будинку літ. А, загальною площею 131,10 кв.м., житловою площею 78,70 кв. м., підсобною площею 48,00 кв. м.; літньої кухні літ. Б; сараю літ. В, К, З; сараю літ. Г; погребу літ. Ж; вбиральні літ. Д, Е; огорожі 1-3; споруд 4-5. Як стверджує позивачка, належна їй частина будинку має окремий вхід, окремі лічильники обліку газу, електроенергії та водопостачання, окремий особовий рахунок на вивіз побутових відходів. Крім того, господарські будівлі і споруди у вищевказаному домоволодінні є також фактично поділеними між співвласниками. Таким чином, будинок фактично розділений між сторонами у справі (співвласниками) на окремі квартири з обладнаними окремими входами та підведеними окремими комунікаціями, спільних приміщень немає. Між позивачкою та відповідачкою було досягнуто усної згоди про поділ в натурі вказаного житлового будинку, проте юридично оформити поділ нерухомого майна у нотаріуса виявилося неможливим, так як відповідачка не бажає займатися питанням поділу будинку в натурі. Відсутність конкретного розподілу житлового будинку позбавляє позивачку можливості вільно розпоряджатися ним, оскільки при цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 358 ЦК України, необхідно враховувати думку іншого співвласника. Ця обставина змусила позивачку звернутися до суду із позовом про виділ належної їй частки будинку у окремий об`єкт нерухомості. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно із ч. 1 ст.\~6\~Конвенції\~про\~захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно\~з ч. 1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності\~є право особи на річ (майно), яке вона здійснює\~відповідно до закону за своєю волею, незалежно\~від\~волі\~інших\~осіб. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно із ч.1\~ст.356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до\~ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Частиною 1\~статті 364 ЦК України\~передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що\~перебуває у спільній\~частковій\~власності, впливає на порядок виділу\~з\~нього\~частки. Частиною 2\~ст.367 ЦК України\~визначено, що у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.6,7\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» №7 від 04.10.1991р. (з подальшими змінами і доповненнями), виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Ця позиція Верховного Суду України висловлена і у постанові від 03.04.2013 року у справі №6-12цс13. Фактично\~ сторони провели поділ житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , частка позивачки в домоволодінні складається із конкретних приміщень, які ізольовані від приміщень відповідачки, має окремий вхід, окрему систему життєзабезпечення, земельна ділянка визначена та огороджена, при цьому не порушуються права іншого співвласника. Таким чином, є можливість виділу частини будинку позивачки у відокремлену відповідно до часток\~співвласників. \~ За змістом статей 316, 317\~ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд. Згідно\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів. Тому, суд вважає, що є правові підстави для виділу в натурі частки будинку, визнання права власності за позивачкою та припинення права спільної часткової власності.

Outcome: approved