Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

У вересні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кевлар-Групп», третя особа: Головне Управління Держпраці у Київській області про встановлення факту перебування у трудових відносинах, в якому просив суд: 1. Встановити факт трудових відносин його з ТОВ «Кевлар-Групп» та роботи на посаді начальника охорони у період з 31.12.2018 року до 12.12.2019 року включно. 2. Зобов`язати директора ТОВ «Кевлар-Групп» внести до його трудової книжки запис про прийняття на роботу на посаду начальника охорони з 31.12.2018 року та запис про звільнення з посади начальника охорони за власним бажанням з 12.12.2019 року. 3. Стягнути з ТОВ «Кевлар-Групп» на його користь заробітну плату за період з 31.12.2018 р. по 12.12.2019 р., виходячи з середньої заробітної плати по м. Києву в сумі 127 032 грн. 00 коп. з урахуванням утримання належних податків та зборів стягнути у розмірі 102 291 грн. 30 коп., компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати за період з часу дати звільнення по день постановлення судового рішення, виходячи з розміру середньоденного заробітку 552 грн. 26 коп. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що в період з 31.12.2018 року по 12.12.2019 року працював на посаді начальника охорони у ТОВ «Кевлар-Групп». Основною діяльністю відповідача є надання охоронних послуг. Одним із об`єктів, охорону якого здійснював та здійснює відповідач є Подільсько-Воскресенський мостовий перехід (робоча назва вказаного об`єкта «Мост»), а саме, здійснення охорони такого об`єкта під час його будівництва та охорони об`єктів, які знаходяться на ньому. Пункти охорони на мостовому переході та його об`єктах знаходяться вздовж всього шляху будівництва даного мостового переходу. До обов`язків позивача, як начальника охорони входило здійснення контролю та організація роботи охоронців відповідача в процесі здійснення охорони Подільсько-Воскресенського мостового переходу під час його будівництва та об`єктів, які знаходяться на ньому, здійснення контролю за охоронцями, включаючи контроль за охайністю зовнішнього вигляду, недопущення до роботи охоронців з ознаками алкогольного або наркотичного сп`яніння, контроль за недопущенням несанкціонованого проникнення на територію охоронюваного об`єкта та вчинення дій по припиненню спроб несанкціонованого проникнення на такий об`єкт, забезпечення дотримання надійного контрольно-пропускного режиму, проведення інструктажів з працівниками охорони з питань пожежної безпеки, з питань охорони праці на робочому місці, вступний інструктаж з питань охорони праці на робочому місці, вступний інструктаж з питань охорони праці, у підпорядкуванні позивача знаходились охоронці відповідача, тощо. У ході виконання своїх трудових обов`язків позивач здійснював ведення постових відомостей охоронців, ведення табелю обліку використаного робочого часу охоронців відповідача, звітував перед керівництвом відповідача шляхом написання доповідних записок. При прийомі на роботу йому було надано перелік документів в одному екземплярі без підпису відповідача, які він мав заповнити та залишити у відповідача. Одним з таких документів були заява про прийняття на роботу та заява про звільнення без дати, згода на обробку персональних даних, письмове підтвердження відсутності кримінальних справ щодо позивача. Оригінали підписаних ним документів зберігаються у позивача. Трудовий договір позивач не підписував, його повідомили про те, що він буде підписаний пізніше. Обумовлений позивачем та відповідачем розмір заробітної плати складав 12 000 грн., графік роботи з 07.30 до 16.30, п`ять днів на тиждень. Грошові кошти, як заробітна плата виплачувалися на банківську картку позивача через бухгалтера відповідача - Панченко Н.С. Звільнився позивач по причині не виплати заробітної плати та утворення заборгованості та попросив занести до його трудової книжки записи про прийняття на роботу та про звільнення, а також здійснити остаточний перерахунок заробітної плати, на що йому було відмовлено, посилаючись на те, що будь-яких трудових відносин з ним не укладалось. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] вважає, що його права були порушені, а тому звернувся до суду. Ухвалою суду від 25.09.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. 13.11.2020 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву в якому зазначено наступне. В спростування доводів позивача про те, що в зазначений період він працював на посаді начальника охорони свідчить той факт, що штатним розкладом ТОВ «Кевлар-Групп» передбачена одна штатна одиниця за даною посадою, яку в період з жовтня 2018 року займала інша особа [PERSON] , отже позивач ніяким чином не міг бути на цій посаді з 31.12.2018 р. по 12.12.2019 р. Посилання позивача на те, що він звільнився з причини не виплати йому заробітної плати також є не обґрунтованими, оскільки він не надав суду копії його заяви про звільнення, доказів направлення такої заяви відповідачу, а також заяви з вимогою видати йому трудову книжку і здійснити повний розрахунок. В зв`язку із викладеним вище представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про день та час розгляду справи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що у 2018 році він працював в ТОВ «Кевлар-Групп» на посаді заступника генерального директора з питань охорони. Позивач у 2018 році працював в ТОВ «Кевлар-Групп» на посаді начальника охорони, кожного понеділка приносив йому звіт по охороні об`єктів Подільсько-Воскресенського мостового переходу (робоча назва вказаного об`єкта «Мост»). Всього було 9 постів охорони, [PERSON] видавалися керівникам підрядних організацій перепустки тимчасові пішохідні та тимчасові автомобільні, які готував він ( [PERSON] ). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з 23.08.2019 року працював начальником охорони об`єкта на ПрАТ «Завод «Кузня на Рибальському», їздив часто на перевірки до Подільсько-Воскресенського мостового переходу (робоча назва вказаного об`єкта «Мост»). Бачив на цьому об`єкті неодноразово [PERSON] , він ходив у касці по Мосту, також раз у тиждень він приходив до [PERSON] . В його (свідка) трудовій книжці є запис про те, що він працював начальником охорони, він особисто подавав звіти [PERSON] , який на той час займав посаду заступника генерального директора з питань охорони. Також він видавав за списками перепустки керівникам підрядних організацій, були перепустки тимчасові пішохідні та тимчасові автомобільні, всього було 9 постів охорони. До нього начальником охорони був [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з 18.03.2019 року він працював начальником охорони в ТОВ «Кевлар-Групп» на об`єкті Подільсько-Воскресенського мостового переходу (робоча назва вказаного об`єкта «Мост»). В його трудові обов`язки входило перевірка особового складу, звіт перед керівництвом, видача перепусток, які готувалися за списком, всього було 9 постів охорони. Бачив на Мосту неодноразово [PERSON] в касці. Суд, вислухавши вступне слово позивача, його представника, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Звертаючись до суду з цим позовом позивач просив встановити факт його перебування в трудових відносинах з ТОВ «Кевлар-Групп» в період з 31.12.2018 р. по 12.12.2019 р., зобов`язати директора товариства внести в його трудову книжку відповідні записи про прийняття та про звільнення з роботи та стягнути невиплачену заробітну плату. Спірні відносини між сторонами виникли з приводу стягнення заробітної плати позивачем на свою користь з відповідача та заперечення останнім факту існування між ним та позивачем трудових відносин, з огляду на що заявлено вимогу про встановлення факту перебування у трудових відносинах та оформлення трудових правовідносин. Конституцією України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (ст.43). Право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою (ст. 2 КЗпП України). Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України). Відповідно до статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантуються заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. Згідно пунктів 1.1., 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. Усі записи в трудовій книжці, зокрема, про прийняття на роботу, вносяться власником або уповноваженим органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку. Суд може визнати трудовий договір укладеним за відсутності наказу чи розпорядження, лише за умови дотримання інших умов, необхідних для його укладення, зокрема виконання працівником обов`язку щодо надання паспорта або іншого документу, що посвідчує особу, трудової книжки, а у випадках, передбачених законодавством, - також документу про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інших документів, за наявності письмових чи інших доказів дотримання цих умов, окрім показань свідків. З огляду на ці положення позивач повинен був дотриматися умов, необхідних для укладення трудового договору, а саме скласти заяву про прийняття на роботу, подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку тощо. Встановлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 06 квітня 2020 року у справі № 462/7621/15-ц, від 13 квітня 2020 року у справі № 344/2293/19, від 24 листопада 2021 року у справі №361/3422/19, від 16червня2022року у справі №638/16444/19. Відповідно до ліцензії серії АЕ №262539 ТОВ «Кевлар-Групп» має вид діяльності - надання послуг з охорони власності та громадян, має ідентифікаційний код юридичної особи 38595119 (а.с. 9 т. 1). Звертаючись із позовом, позивач вказав, що в період з 31.12.2018 року по 12.12.2019 року працював на посаді начальника охорони у ТОВ «Кевлар-Групп». На підтвердження обставин прийняття його на роботу у ТОВ «Кевлар-Групп» і фактичного допуску до роботи надав копію посвідчення № 18, виданого 02.01.2019 року, де зазначено його посаду як начальник охорони (а.с. 230 т. 1), бланки заяви про звільнення його з посади, підтвердження, що відносно нього судами України не приймалися рішення про обмеження його чи про заборону йому здійснювати обов`язки з охоронної діяльності, а також про обмеження його дієздатності чи про визнання його недієздатним, згоди на збір та обробку персональних даних, які були надані йому представником товариства при влаштуванні на роботу (а.с. 231 - 234 т. 1), копії постових відомостей товариства, табелів обліку робочого час у працівників товариства, які він особисто заповнював, копії доповідних записок позивача, копії журналів з реєстрації інструктажів з питань пожежної безпеки товариства, з питань охорони праці на робочому місці, реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці на робочому місці (а.с. 10- 56 т.1). Копії журналів, табелів обліку використання робочого часу та постових відомостей позивач завірив власним підписом «згідно з оригіналом». Представником відповідача суду були надані інші (які є у наявності товариства) копії журналів обліку ознайомлення працівників товариства з правилами внутрішнього трудового розпорядку, положенням про облік використання робочого часу, положенням про оплату праці, журналу реєстрації інструктажів з питань охорони праці на робочому місці в яких відсутнє прізвище позивача (а.с. 173-204 т. 1). Такі копії завірені підписом директора товариства та відповідною печаткою товариства. Відповідно до наказів директора ТОВ «Кевлар-Групп» від 05.11.2018 року та від 21.08.2018 року про прийняття на роботу, [PERSON] та [PERSON] було прийнято на посаду начальника охорони (а.с. 111, 113 т. 1). Згідно з наказами директора цього ж товариства від 23.10.2018 року та від 26.12.2018 року затверджено і внесено в дію з 05.11.2018 року новий штатний розпис в якому наявна одна посада начальника охорони та затверджено і внесено в дію з 01.01.2019 року новий штатний розпис в якому наявна одна посада начальника охорони. (а.с. 77-80 т. 1). Тобто, в період своєї роботи в товаристві на який вказує позивач, на пораді начальника охорони перебували інші особи, згідно штатного розпису посада начальника охорони була в кількості однієї одиниці. Крім того, як вбачається з відомостей про нарахування заробітної плати застрахованим особам ТОВ «Кевлар-Групп» в період часу з 2018 по 2019 рік ( а.с. 81-108 т. 1) та з табелів обліку використання робочого часу за цей же період (а.с. 114-151 т. 1) прізвище позивача в таких відсутнє. Щодо посилання позивача на те, що йому на картку перераховувалася заробітна плата бухгалтером товариства, а також щодо наданих ним в підтвердження цього копій квитанцій (а.с. 219-228 т. 1), то на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, представником відповідача було надано суду інформацію про те, що ФОП Панченко Н.С. не перебувала у 2019 році у трудових відносинах з ТОВ «Кевлар-Групп», надавала послуги товариству згідно з договором від 01.04.2017 року (а.с. 110 т. 2), предметом якого було надання комбінованих офісних адміністративних послуг, консультування з питань комерційної діяльності та послуг у сфері бухгалтерського обліку (а.с. 74 т. 2). У відповідь на запит директора товариства «Кевлар-Групп» від 21.05.2021 року ФОП Панченко Н.С. повідомила, що її правовідносини з позивачем не стосуються ТОВ «Кевлар-Групп», отримані ним від неї кошти за 2019-2020 роки є позиковими, про що і свідчать надані позивачем копії квитанції на різні суми (а.с. 78-79 т. 2). Щодо копії посвідчення № [NUMBER] виданого 02.01.2019 року позивачу, де зазначено його посаду як начальник охорони ТОВ «Кевлар-Групп», то печатка, яка стоїть у ньому не відповідає затвердженій наказом директора товариства формі печатки товариства (а.с. 5-6 т.2). Крім того, відповідно до анкети - опитувальника кандидата на працевлаштування до ТОВ «Кевлар-Групп» позивачу [PERSON] було відмовлено у працевлаштуванні (а.с. 74 т. 1). Надані суду стороною позивача бланки заяви про звільнення його з посади, підтвердження, що відносно нього судами України не приймалися рішення про обмеження його чи про заборону йому здійснювати обов`язки з охоронної діяльності, а також про обмеження його дієздатності чи про визнання його недієздатним, згоди на збір та обробку персональних даних, які при влаштуванні на роботу в товариство були видані йому (а.с. 231 - 234 т. 1) також не можуть свідчити про перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем. У постановах Верховного Суду від 06 квітня 2020 року у справі № 462/7621/15-ц, від 24 листопада 2021 року у справі №361/3422/19 зазначено, «…При цьому, суд може визнати трудовий договір укладеним за відсутності наказу чи розпорядження, за умови дотримання інших умов, необхідних для його укладення, зокрема, виконання працівником обов`язку щодо надання паспорта або іншого документу, що посвідчує особу, трудової книжки, а у випадках, передбачених законодавством, - також документу про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інших документів, за наявності письмових чи інших доказів дотримання цих умов, окрім показань свідків». У постанові від 06 квітня 2020 року у справі № 462/7621/15-ц Верховний суд, зокрема, зазначив, що згідно з частиною першою статті 218 ЦК України (що підлягає застосуванню до спірних правовідносин в силу статті 9 цього Кодексу) недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Таким чином при вирішенні даного спору, суд не може взяти до уваги показання свідка [PERSON] , як доказ працевлаштування позивача у ТОВ «Кевлар-Групп» на посаді начальника охорони, оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Крім того показання вказаного свідка є протилежними показанням свідків відповідача. Натомість письмовими доказами факт перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем достовірно не підтверджено. Не підтверджено жодними доказами і тих обставин, що позивач подавав ТОВ «Кевлар- Групп» паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, документ про спеціальність, кваліфікацію, писав заяву про прийняття його на роботу. Він не отримував наказ про прийняття на роботу, не укладав з відповідачем трудовий договір, тобто позивач фактично усвідомлював відсутність оформлення трудових відносин з відповідачем, а отже й погоджувався з цим. Відповідач письмово пояснив, що заява про прийняття на роботу від позивача не надходила, трудова книжка для оформлення трудових відносин не надавалась. Заробітна плата позивачу не нараховувалась та не виплачувалась, страхові внески не нараховувались та до відповідних фондів не перераховувались. Встановлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статей77,78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом не встановлено виконання позивачем трудових функцій у відповідача, підпорядкування його правилам внутрішнього трудового розпорядку відповідача, забезпечення останнім позивачу умов праці та виплати винагороди за виконану роботу, а також не встановлено, що за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу позивачем провадилася робота в товаристві. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що позивач [PERSON] за допомогою належних та допустимих доказів не довів факт його перебування у трудових відносинах саме з ТОВ «Кевлар - Групп» за період з 31.12.2018 р. по 12.12.2019 р. Недоведеність факту існування трудових відносин та укладення трудового договору між сторонами унеможливлює задоволення позовних вимог про зобов`язання директора товариства внести до трудової книжки позивача записи про прийняття на роботу та звільнення з роботи, а також про стягнення заборгованості заробітної плати, оскільки позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі є похідними від вимоги про встановлення факту перебування у трудових відносинах. Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на викладене вище суд приходить до висновку про не доведеність та не обгрунтованість позивачем своїх позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed