Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача матеріальні збитки, завдані внаслідок ДТП у розмірі 160\~579,69 грн. В подальшому представником позивача подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій остаточно просить стягнути з відповідача матеріальні збитки, завдані внаслідок ДТП у розмірі 42\~612,38 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником транспортного засобу «Smart Cabrio», державний номерний знак [NUMBER] . 06 жовтня 2017 року о 15:10 годині у м.Харкові по пр.Науки, 22 сталася дорожньо-транспортна пригода за наступник обставин. Так, водій [PERSON] керуючи автомобілем Субару, державний номерний знак [NUMBER] рухаючись заднім ходом не впевнилась у безпечності та здійснила наїзд на автомобіль позивача та транспортний засіб Кіа, державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень, чим заподіяні матеріальні збитки. Постановою Дзержинського районного суду м.Харкова від 13.11.2017 року [PERSON] визнанно винною у скоєні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст.122-4, 124 КУпАП. Також згідно зазначеної постанови, відповідач свою вину у скоєні ДТП визнала у повному обсязі. В подальшому, між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений договір про надання послуг по автотоварознавчому дослідженню. Відповідно до висновка експерта від 19.12.2017 року, вартість матеріальних збитків завданих власнику транспортного засобу «Smart Cabrio», державний номерний знак [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 06.10.2017 року складає 160\~579,69 грн. В подальшому в заяві про зменшення позовних вимог позивач зазначила, що під час проведення досудового розслідування кримінального провадження №12018220000000078 від 20.01.2018 року за ч.1 ст.194 КК України, проведено судово-автотоварознавчу експертизу Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса. Згідно висновку зазначеної експертизи, вартість матеріальних збитків, завданих власнику транспортного засобу «Smart Cabrio», державний номерний знак [NUMBER] в результаті ДТП складає 142\~102,38 грн. Враховуючи, що ПАТ НАСК «Оранта» виплатила на користь позивача грошові кошти в розмірі 99\~490,00 грн., різниця між вартістю матеріальних збитків, встановлених висновеом експерта та страховим відшкодуванням складає 42\~612,38 грн. На підставі викладеного вважає, що відповідач як власник джерела підвищеної небезпеки транспортного засобу, повинна відшкодувати матеріальні збитки, завдані її транспортному засобу «Smart Cabrio», державний номерний знак [NUMBER] , у зв`язку з чим позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі з огляду на наступне. Так, зазначає, що 06.10.2017 року дійсно відбулась ДТП за участю її автомобіля та автомобіля позивача. Вказує, що при керуванні автомобілем Subaru, д.н.з. [NUMBER] , при русі заднім ходом не впевнилась у безпеці та здійснила наїзд на автомобіль Smart Cabrio», д.н.з. [NUMBER] та автомобіль Кіа Cherato, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого обом автомобілям завдано механічні пошкодження. Також зазначає, що протягом жовтня листопада 2017 року вона намагалась в добровільному порядку виплатити завдану позивачу матеріальну шкоду, у зв`язку з чим мала можливість разом з фахівцем з ремонту автомобілів оглянути автомобіль позивача. В результаті огляду автомобіля наприкінці листопада 2017 року за місцем проживання позивача, було встановлено, що автомобіль [PERSON] зазнав механічних пошкоджень від ДТП 06.10.2017 року на суму приблизно 25\~000,00 - 30\~000,00 грн., а також мав сліди попереднього ремонту від пошкоджень, завданих ще до ДТП 06.10.2017 року. Між тим, пропозиція здійснити якісний ремонт автомобіля позивача за власний рахунок була безпідставна відхилена. Також вказує, що в матеріалах справи містяться два висновки автотоварознавчого дослідження, які суперечать один одному, зокрема в частині визначення розміру матеріальної шкоди, а також щодо можливості відновити автомобіль. Крім того, зазначає, що автомобіль позивача був проданий 17.04.2018 року та на даний час експлуатується іншою особою, що спростовує висновки експертного товарознавчого дослідження від 19.12.2017 року про те, що автомобіль не підлягає відновленню. Також, вважає, що зазначений висновок викликає сумніви щодо його об`єктивності, оскільки зазначене дослідження проводилось на замовлення [PERSON] на підставі договору укладеного з ФОП [PERSON] , між тим, [PERSON] не є власником автомобіля, а також не мав належних повноважень довіреної особи власника даного автомобіля, що свідчить про неправомірність проведення вказаного дослідження та недійсність складеного за його результатами висновку. Щодо висновку, проведеного в рамках кримінального провадження, зазначає, що при складанні висновку судової автотоварознавчої експертизи, експертом не було враховано, що автомобіль має сліди попереднього ремонту ще до ДТП 06.10.2017 року. Також вказує, що позивачу було здійснено страхове відшкодування на суму 99\~490,00 грн., що значно перевищує дійсний розмір матеріальної шкоди. На підставі викладеного просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою суду від 19.03.2018 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 11.04.2018 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Ухвалою суду від 15.06.2018 року задоволено клопотання відповідача та витребувано від від ПАТ НАСК «ОРАНТА» у 2-х екземплярах належним чином завірені копії платіжних документів на підтвердження факту виплати та розміру сплаченої НАСК «ОРАНТА» на користь [PERSON] грошової суми у якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої її автомобілю Smart Cabrso державний номерний знак [NUMBER] внаслідок ДТП, яке мало місце 06.10.2017 року, в розмірі 99\~490,00 грн; страхових актів №ОЦВ-17-10448/1 від 22.11.2017 року та №ОЦВ-17-10448/2 від 29.01.2018 року, інших звітів, оціночних висновків та інших документів, складених/наявних у НАСК «ОРАНТА» на підставі та з урахуванням яких здійснювався розрахунок та виплата [PERSON] матеріальної шкоди. Також витребувано від суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] у 2-х\~екземплярах повну та належним чином завірену ним копію Висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 19.12.2017 року. Крім того вказаною ухвалою залучено до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ПАТ НАСК «ОРАНТА». 14.03.2019 року позивачем було подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій остаточно просила стягнути з відповідача вартість завданих внаслідок ДТП матеріальних збитків у розмірі 42\~612,38 грн. Протокольною ухвалою суду від 20.03.2019 року вказана заява прийнята судом до розгляду. Ухвалою суду від 12.06.2019 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ПАТ НАСК\~«ОРАНТА» про\~стягнення матеріальної\~шкоди,\~заподіяної внаслідок\~ДТП залишено без розгляду. Постановою Харківського апеляційного суду від 06.08.2019 року скасовано ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 12.06.2019 року та справу направлено до суду першої інстанції для продовдення розгляду. Ухвалою суду від 15.06.2020 року за клопотанням відповідача у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу з урахуванням цивільної справи №638/3361/18 та матеріалів адміністративної справи №638/15952/17, проведення якої доручено експертам ХНДІСЕ ім.засл. академіка Бокаріуса та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 04.12.2020 року провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ПАТ НАСК «ОРАНТА» про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП поновлено. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог. В судові засідання після повернення справи з експертної установи позивач та представник позивача не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чиним, про причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали справи про адміністративне правопорушення №638/15952/17, заслухавши вступне слово представника позивача, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В даному випадку спірні правовідносини регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року та Цивільним кодексом України. 06 жовтня 2017 року о 15 годині 10 хвилин в м.Харкові по пр.Науки 22 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Subaru» державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля «Smart Cabrio» державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] , а також автомобіля «Кіа», державний номерний знак [NUMBER] . Автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2017 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст.122-4, 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 340 гривень. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 23.01.2018 року постанову Дзержинського районного суду м.Харкова від 13.11.2017 року залишено без змін. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Власником пошкодженого транспортного засобу «Smart Cabrio» державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Такий правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц, провадження № 61-20780св18. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22 - 31, 35, 36 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик). Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземних транспортних засобів власника транспортного засобу - автомобіля марки «Subaru Forester», державний номерний знак [NUMBER] , станом на 06.10.2017 року була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/0329630. 29.11.2017 року на рахунок [PERSON] ПАТ НАСК «ОРАНТА» перерахувало суму страхового відшкодування у розмірі 45\~266,95 грн., що підтверджується платіжним дорученням №58659 від 29.11.2017 року. 26.12.2017 року до ПАТ НАСК «ОРАНТА» [PERSON] подано заяву про доплату суми страхового відшкодування на підставі наданого висновку незалежного експертного дослідження (копія заяви міститься в матеріалах справи). Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №59С від 19.12.2017 року, вартість матеріальних збитків спричинених власнику транспортного засобу Smart Cabrio, д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП 06.10.2017 року, визначається ринковою вартістю КТЗ на час пошкодження та складає 160\~579,69 грн. 26.01.2018 року ПАТ НАСК «ОРАНТА» повідомило [PERSON] про прийняте рішення щодо доплати [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 54\~223,05 грн. Таким чином, ПАТ НАСК «ОРАНТА» перерахувало на рахунок [PERSON] суму страхового відшкодування у загальному розмірі 99\~490,00 грн. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом\~ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 2\~ст. 1192 ЦК України\~розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.\~1166, 1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодовувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц дійшла висновку про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Отже, за загальним правилом, потерпіла особа має право на відшкодування завданих їй збитків у повному розмірі, а вищенаведені норми матеріального права встановлюють спеціальний порядок відшкодування такої шкоди, а саме: в межах лімітів відповідальності страховика відшкодування завданої потерпілій особі шкоди здійснюється страховиком, а у випадку якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика відшкодування здійснюється винною особою в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. За таких обставин, потерпіла особа наділена правом на стягнення з винної особи завданих збитків в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, і це право може використовуватися такою особою як після отримання всієї суми страхового відшкодування від страховика, так і як самостійна вимога. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому, на його вимогу, відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Згідно зі статтею 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092). Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження 14-176цс18, зроблено висновок, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Статтею 29 та пунктом 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином, особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що з особи, винної у ДТП підлягає стягненню різниця між фактичною вартістю відновлювального ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу), який вже проведено або буде проведено у майбутньому, і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими за страхове відшкодування. Відповідно до висновку експерта Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса» за результатами проведення транспортно товарознавчої експертизи №7450 від 30.08.2022 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Smart Cabrio», д.н.з. [NUMBER] , приймається у розмірі ринкової вартості автомобіля на момент пошкодження у результаті ДТП (06.10.2017 року) по цінам дійсним на момент ДТП (06.10.2017 року) складає 142\~986,97 грн. Ринкова вартість автомобіля «Smart Cabrio», д.н.з. [NUMBER] на момент пошкодження від ДТП (06.10.2017 року) на дату ДТП (06.10.2017 року) складає 142\~986,97 грн. Вартість утилізації автомобіля «Smart Cabrio», д.н.з. [NUMBER] на момент пошкодження від ДТП (06.10.2017 року) не визначалась. Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, а саме висновок експерта Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса» за результатами проведення транспортно товарознавчої експертизи №7450 від 30.08.2022 року, суд визнає його належним та допустимим для використання в процесі доказування, оскільки цей доказ містить у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у ЦПК України, зібрані у відповідності з чинним цивільно - процесуальним законодавством. Зазначений доказ є узгодженим між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликає. Таким чином, розмір реальних збитків, завданих власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП, згідно висновку експерта №7450 від 30.08.2022 року становить 142 986,97 грн., тоді як страховиком відшкодовано завдані збитки з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, а тому на винну особу має бути покладено обов`язок зі сплати різниці між фактичною вартістю відновлювального ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу), який вже проведено або буде проведено у майбутньому, і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, не зважаючи на те, що виплачене страхове вішкодування менше за розмір страхового ліміту. За підрахунком суду, сума метеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідачем складає 43\~496,97 грн. (вартість матеріальної шкоди, встановлена висновком експерта за результатами проведення транспортно товарознавчої експертизи №7450 від 30.08.2022 року) 99\~490,00 грн. (страхове відшкодування, сплачене ПАТ НАСК «ОРАНТА»). При цьому суд зазначає, що позивачем заявлена сума матеріальної шкоди, що підлягає відшкодуванню становить 42\~612,38 грн., оскільки суд розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що задоволенню підлягає сума, яка заявлена позивачем, а саме 42 612,38 грн. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ту обставину, що позивач одержав страхове відшкодування в розмірі, який не у повному обсязі відшкодовує завдану відповідачем шкоду, деліктне зобов`язання, що виникло між ним та особою, яка завдала такої шкоди, вважається не припиненим, зазначена шкода відповідачем добровільно не відшкодована, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою у загальному розмірі 42 612,38 грн. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи положення зазначеної статті, витрати, повязані з проведенням експертизи №7450 від 30.08.2022 року у сумі 4903,20 грн. слід залишити за [PERSON] . На підставі вищевикладеного, ст.ст. 11, 12, 15, 22, 1166, 1187, 1188, 1192 ЦК України, ЗУ «Про обов`язкове державне страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved