Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

30.08.2022 року від представника позивача адвоката Ісаєнка Олександра Васильовича до Самарського районного суду м. Дніпропетровська засобами поштового зв`язку надійшла цивільна справа до відповідача [PERSON] , в якій представник просить суд: - - винести рішення, яким відібрати у [PERSON] малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] та повернути її за адресою реєстрації місця проживання: [ADDRESS] ; - винести рішення, яким визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з її батьком - [PERSON] . І. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що позивач з 2012 року проживав громадянським шлюбом разом із [PERSON] . Під час, сумісного проживання, у них народилась дитина, громадянка України, [PERSON] , в подальшому прізвище змінено на [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини, вони проживали разом за адресою: [ADDRESS] . У відповідача є рідня на окупованій території в АР Крим. Вона весь час наполягала на переїзді на окуповану територію в АР Крим, але позивач був категорично проти, що й стало причиною сварок і розриву відносин. В серпні 2019 року відповідачка умовила позивача надати дозвіл на виїзд дитині для оздоровлення терміном на 2 місяця, з обов`язковим поверненням додому не пізніше - 20 серпня 2019 року. Але відповідачка малолітню дитину, громадянку України, [PERSON] , [INFO] додому не повернула. З цього приводу Дарницьким УП ГУНП у м. Києві було відкрито кримінальне провадження №12021100020002029 із правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 146 КК України. В рамках кримінального провадження здійснюються дії, спрямовані на встановлення місцезнаходження малолітньої [PERSON] . 24.09.2021 позивач звернувся із відповідною заявою до Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, в якій просив вжити заходів щодо розшуку та повернення малолітньої, [PERSON] , за адресою її реєстрації місця проживання, однак, йому було відмовлено у здійсненні таких дій. Відповідач безпідставно вивезла дитину із зареєстрованого в установленому порядку місця проживання без згоди батька на територію іншої держави, тому дитина підлягає негайному поверненню додому. Позивач має регулярний дохід та працює як фізична особа - приватний підприємець, забезпечений житлом у місті Києві, за місцем проживання характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, тому суд може визначити місце проживання дитини разом із позивачем (а.с. 2-9). У судовому засіданні позивач [PERSON] суду пояснив, що разом з відповідачем та спільною дитиною проживали у м. Києві. У 2019 році відповідач попросила його надати згоду на виїзд дитини до Криму на лікування, оскільки у дитини була алергія. Позивач надав нотаріально засвідчену згоду на виїзд дитини на 2 місяці, але до сьогодні дитина до зареєстрованого місця проживання не повернулась. Зі слів позивача, відповідач [PERSON] отримала громадянство Росії. Просив позовін вимоги задовольнити повністю. Представник позивача - адвокат Ісаєнко Олександр Васильович у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] , повідомлена належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції на електрону адресу, зазначену позивачем (а.с. 49), оскільки територія, на якій офіційно зареєстрована відповідач наразі є тимчасово окупованою територією України. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву на адресу суду від відповідача не надходило. Суд повідомляв відповідача шляхом надання оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с. 47, 50, 94), у зв`язку з чим суддя вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно. Представник третьої особи служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації направив до суду засобами поштового зв`язку заяву про розгляд справи без участі представника, просила ухвалити рішення з максимальним врахуванням інтересів дитини (а.с. 67). ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2022 року у справі відкрито загальне позовне провадження, розпочато підготовче провадження у справі (а.с. 32). 21.09.2022 року від позивача засобами поштового зв`язку до суду надійшло клопотання про забезпечення можливості брати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції (а.с. 34). Ухвалою суду від 28 вересня 2022 року клопотання позивача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду - задоволено (а.с. 44). 12.10.2022 року від представника позивача адвоката Ісаєнко Олександра Васильовича на електронну пошту суду надійшло клопотання про забезпечення можливості брати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції (а.с. 51). Ухвалою суду від 17 жовтня 2022 року клопотання представника позивача адвоката Ісаєнко Олександра Васильовича про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у цивільній - задоволено (а.с. 52). 27.10.2022 року від представника позивача адвоката Ісаєнко Олександра Васильовича на електронну пошту суду надійшло клопотання про витребування доказів (а.с. 54-56). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2022 року клопотання представника позивача - адвоката Ісаєнко Олександра Васильовича про витребування доказів - задоволено повністю (а.с. 61). 14.11.2022 року від представника позивача адвоката Ісаєнко Олександра Васильовича на електронну пошту суду надійшло клопотання про забезпечення можливості брати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції (а.с. 70-71). 21.11.2022 року від позивача засобами поштового зв`язку до суду надійшло клопотання про забезпечення можливості брати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції (а.с. 72). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2022 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позов ною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про відібрання дитини та визначення місця проживання дитини з батьком, до судового розгляду по суті (а.с. 79). 14.11.2022 року від представника позивача адвоката Ісаєнко Олександра Васильовича на електронну пошту суду надійшло клопотання про забезпечення можливості брати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції (а.с. 81-82). 20.12.2022 року від представника позивача адвоката Ісаєнко Олександра Васильовича на електронну пошту суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 88-89). 04.01.2023 року від представника позивача адвоката Ісаєнко Олександра Васильовича на електронну пошту суду надійшло клопотання про забезпечення можливості брати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції (а.с. 91-92). 24.01.2023 року від представника позивача адвоката Ісаєнко Олександра Васильовича на електронну пошту суду надійшло клопотання про забезпечення можливості брати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції (а.с. 96-97). Під час розгляду справи судом заслухано пояснення позивача, представника позивача, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. 06 лютого 2023 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що відповідно до копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00031290705 від 18 червня 2021 року, [INFO] народилась [PERSON] (змінено на [PERSON] ), батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві складено відповідний актовий запис №158 та 15 січня 2015 року видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 13-14). 09.07.2021 року до СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві надійшла ухвала Дарницького районного суду міста Києва у справі №753/13258/21 за скаргою [PERSON] , з зобов`язанням внести відомості до ЄРДР за ч. 2 ст. 146 КК України (ЄО 44763). Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено 09.07.2021 за правовою кваліфікаціє ч. 2 ст. 146 КК України, кримінальне провадження №12021100020002029 (а.с. 17). 29.11.2021 року від служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації позивачу надійшла відповідь про неможливість розглянути його заяву щодо обстеження умов проживання та надання висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , по суті (а.с. 20). Відповідно до повідомлення Дарницького УП ГУНП у м. Києві, в рамках досудового розслідування кримінального провадження №12021100020002029 надано доручення оперативному підрозділу на встановлення місцезнаходження [PERSON] (а.с. 38). Відповідно до нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 12 червня 2019 року, зареєстрованої в реєстрі №427, останній дав згоду на виїзд доньки [PERSON] до Автономної республіки Крим з метою відпочинку, в період з 20 червня 2019 року по 20 серпня 2019 року (а.с. 83). Як вбачається з відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, [PERSON] перетнула державний кордон України, лінію розмежування з тимчасово окупованими територіями України 26.06.2019 року через пункт пропуску Чонгар (Салькове ) зі згоди батька [NUMBER]. [PERSON] перетинала державний кордон України, лінію розмежування з тимчасово окупованими територіями України у наступні дати: 26.06.2019 року виїзд через пункт пропуску Чонгар (Салькове), 12.04.2021 року в`їзд через пункт пропуску Чонгар (Салькове), 16.04.2021 року виїзд через пункт пропуску Чонгар (Салькове), 02.12.2021 року в`їзд через пункт пропуску Чонгар (Салькове), 0812.2021 року виїзд через пункт пропуску КПВВ Каланчак (а.с. 65). На ухвалу суду службою у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надано акт про обстеження умов проживання дитини [PERSON] від 17.10.2022 року. Відповідно до акту 2-х кімнатна квартира з усіма комунальними зручностями, повноцінно обладнана меблями та побутовою технікою, санітарно-гігієнічний стан задовільний, чисто охайно, прибрано. В кімнаті у дитини створено умови для навчання та є місце для дозвілля. Наразі дитина перебуває з матір`ю у АР Крим (а.с. 68). 09.11.2022 року від служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації представнику позивачу надійшла відповідь про неможливість надання висновку у справі №206/2552/22 про відібрання дитини та визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки дитина разом з матір`ю з червня 2019 року перебуває в АР Крим (а.с. 74-75). Також суду надані характеризуючі матеріали на позивача [PERSON] : -довідка Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ серії ААА №1159924, відповідно до якої станом на 13.09.2021 [PERSON] на території України до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 16); - довідка №452242 від 01.10.2021 року, видана КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія», відповідно до якої за даними облікової документації позивач під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває (а.с. 21); -довідка №061/203/06-1633 від 27.09.2021 року, видана КНП «Київська міська психоневрологічна лікарня №2, відповідно до якої [PERSON] під наглядом лікаря-психіатра у даному закладі не перебуває (а.с. 22); - позитивна характеристика з місця мешкання від 30.09.2021 року (а.с. 23) ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Згідно з частиною 3 статті 45 ЦПК України, суд сприяє створенню належних умов для здійснення малолітньою або неповнолітньою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як і з статті 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага, в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини, приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015 року). Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, ЄСПЛ від 16 липня 2015 року). Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушила попередньо досягнуту з позивачем домовленість про повернення спільної дитини за місцем її проживання, самовільно, без його відома та попереднього погодження з ним, змінила місце проживання дитини, виїхавши з нею до тимчасово окупованої території України (Криму) і не повернувшись в обумовлений час. Відтак, переїзд відповідача з дитиною є зміною її місця проживання в розумінні ст. 29 ЦК України та ст.160 СК України. Факт виїзду дитини за межі України підтверджується відповідною інформацією, отриманою від Державної прикордонної служби України. Таким чином, ч.1 ст.162 СК України, якою передбачено відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання, покликані захистити права того з батьків, з ким визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків, хто самоправно змінив її місце проживання, може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки малолітня дитина проживала з позивачем, допоки відповідач самовільно не змінила її місце проживання. Суд зауважує, що місце постійного проживання дитини є визначальним при відновленні статус-кво, оскільки незаконне переміщення чи утримання дитини одним із батьків, наділеним правами спільного піклування, порушує інтереси та права дитини, а також права іншого з батьків на піклування про дитину, без згоди якого/якої відбулася зміна місця проживання дитини. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала допускається до негайного виконання. При цьому, суд звертає увагу, що мати дитини - відповідач, у разі визначення місця проживання дитини з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, може проявляти турботу відносно дитини та приймати участь у її вихованні, реалізувавши свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 2, 3 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, оцінюючі всі докази, досліджені судом у їх сукупності під час розгляду справи у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1816,00 грн. з відповідача.

Outcome: approved