Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини. В обгрунтування позову зазначив, що з 09.12.2011 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] у них народився син [PERSON] та дочка [PERSON] . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23.06.2021 року у справі 344/17373/20, яке набрало законної сили 13.09.2021, шлюб між сторонами розірвано. Питання про визначення місця проживання малолітніх дітей у даному провадженні не вирішувалося, і на даний час у провадженні Івано-Франківського міського суду перебуває справа №344/5007/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей. Судовим наказом Івано-Франківського міського суду від 19.01.2021 року по справі №344/17406/20 призначено стягнення аліментів з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Івано-Франківський апеляційний суд 11 травня 2022р. у справі №344/11652/21 постановив: зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні та участі у вихованні дітей [PERSON] та [PERSON] [INFO] у відповідності до визначеного судом графіку зустрічей. Встановити [PERSON] наступний порядок участі у спілкуванні та вихованні дітей [PERSON] та [PERSON] [INFO] : кожної першої та третьої суботи місяця, другої та четвертої неділі місяця з 11:00 год. до 19:00 год. При цьому [PERSON] зобов`язаний забирати та повертати дітей за місцем їх проживання (перебування) у даний час; один раз в квартал з 10:00 год. суботи до 19:00 год. неділі за попередньою домовленістю між батьками дітей щодо дати та місця перебування з дітьми; спільний відпочинок та оздоровлення дітей влітку тривалість вісім днів за попередньою домовленістю між батьками дітей щодо дати та місця перебування з дітьми. Позивачем зазначається, що з моменту народження дітей він одноосібно повністю забезпечував їх потреби, купляв їм дитяче харчування, памперси, оплачував медичні послуги, прививки. [PERSON] постійно вимагала в нього гроші нібито на дітей, втім категорично відмовлялась повідомити куди ці гроші витрачались. Зараз йому відомо, що ці гроші вони витратила на купівлю квартири яку оформила шляхом удаваної угоди на свою маму - [PERSON] , (з метою приховати від поділу як спільне майно подружжя), а після офіційного розлучення переоформила на себе. Після того як Івано-Франківський міський суд присудив [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 його доходів, нічого не змінилось та гроші які належать дітям відповідач продовжує витрачати виключно на власні потреби. Аліменти за цільовим призначенням [PERSON] не витрачає. Сплачуючи щомісяця 1/3 своїх доходів в якості аліментів позивач змушений купляти дітям одяг, оплачувати їм дозвілля, відпочинок оскільки [PERSON] не хоче витратити на дітей ні їх власних коштів, ні тим більше своїх. 26 квітня 2022р. він звернувся до органу опіки та піклування Івано-Франківського виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради з заявою про здійснення контролю за цільовим використанням аліментів які він сплачує, відповідно до ст. 186 СК України. Оскільки відповідач [PERSON] використала сплачені ним аліменти не за цільовим призначенням, та явно ухиляється від проходження контролю за цільовим використанням аліментів, вбачаються підстави для визнання факту нецільового використання аліментів [PERSON] . Позивачем зазначається, що з доданих ним квитанції вбачається, що станом на вересень 2022р. в якості аліментів ним сплачено на користь [PERSON] . біля 90000 грн. Отже [PERSON] повинна була потратити на дітей 90000 грн. сплачених ним аліментів, а також потратити щонайменше 90000 грн. своїх коштів, згідно принципу рівності обов`язків батьків перед дітьми, а тому [PERSON] в разі заперечення нецільового використання отриманих нею аліментів, повинна довести, що нею було витрачено на потреби дітей щонайменше 180000 грн. з 19 січня 2021 р. Позивачем відкрито в Державному ощадному банку України рахунки на дітей, від обов`язку утримувати дітей він не відмовляється, втім хоче щоб кошти які він переводить дітям належали дітям,та вважає часткове переведення цих коштів на особисті рахунки дітей убезпечить кошти від нецільового використання, відповідатиме інтересам дітей. Виходячи з наведенного, просить суд визнати судовий наказ від 19 січня 2021р. в справі 344/17406/20 таким, що не підлягає до виконання. Стягувати із [PERSON] аліменти в розмірі 1/12 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 5-ти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття на особистий рахунок [PERSON] , [INFO] , у відділенні Державного ощадного банку України. Стягувати із [PERSON] аліменти в розмірі 1/12 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 5-ти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття на особистий рахунок [PERSON] , [INFO] , у відділенні Державного ощадного банку України. Стягувати із [PERSON] аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, на користь [PERSON] . 14.11.2022 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що аліменти на утримання дітей [PERSON] почав платити тільки після того, як нею до Івано-Франківського районного управління поліцій було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення. До моменту відкриття кримінального провадження жодних коштів на утримання дітей позивач не надавав, як і не купляв жодних речей для дітей. В той же час, до березня 2021 року [PERSON] отримував в своє розпорядження державну допомогу при народженні дітей, що підтверджується довідкою №642 від 09.02.2021 року, які власне і міг частково витрачати на дітей. Отримавши копію позовної заяви по справі № 344/12190/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини, ознайомившись із доводами [PERSON] , вона звернулась до Служби у справах дітей Івано-Франківського виконавчого комітету із заявою, в якій висловила своє прохання щодо проведення контролю за цільовим витрачанням аліментів, які сплачуються позивачем на утримання дітей. Зазначає про те, що піклується про своїх дітей із самого їхнього народження, старається всіма доступними їй засобами забезпечити їхній матеріальний достаток та гармонійний розвиток. Так, її діти відвідують навчальні курси із вивчення англійської мови, займались із логопедом, вони спільно проводять час в дитячому клубі, ігрових кімнатах, парках розваг та разом з друзями/рідними. За останній час, вона навчила своїх дітей плавати, в їхніх планах відвідування басейну, в якому діти зможуть займатися разом із іншими дітьми та тренером. Що стосується використання аліментів, то зазначає про те, що всі кошти, які оплачуються [PERSON] на утримання дітей витрачаються нею виключно на задоволення потреб дітей, а не її власних, оскільки вона працює, а тому в неї наявна можливість самостійно оплачувати власні витрати. Так, відповідачем було облаштовано для дітей нову дитячу кімнату, придбано нові меблі/деталі інтер`єру, проте як і в більшості сімей більша частина коштів все ж таки витрачається на придбання продуктів харчування та оплату медичних послуг. Зазначає також про те, що в недавньому часі донька [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні, де відповідно було оплачено значні кошти, а протягом останніх місяців діти проходили лікування в лікаря-стоматолога, оплата послуг якого теж підтверджується, відповідними квитанціями. Зазначає, що подана до суду позовна заява, не містить жодних належних та допустимих доказів нецільового використання нею суми коштів, які були оплачені [PERSON] на утримання двох малолітніх дітей. В даному випадку, вважає, що оскільки судовий наказ виданий Івано-Франківським міським судом 19 січня 2021 року по справі №344/174406/20 у встановленому законодавству в порядку не скасований (законність видачі підтверджена і ухвалою ВС від 27 липня 2021 року), факт нецільового використання аліментів позивачем не доведений, відсутні законні підстави для зменшення розміру аліментів та визнання судового наказу, який виданий Івано-Франківським міським судом 19 січня 2021 року по справі № 344/174406/20 таким що не підлягає виконанню, та просить відмовити у позові. 19.12.2022 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, який обгрунтовує тим, що [PERSON] , намагається переконати суд в тому, що аліменти використовуються нею за призначенням, для чого вона подала велику кількість копій різноманітних чеків. Втім, якщо подивитись на зміст цих чеків, на товари які в них відображені, відразу стає зрозуміло, що в дійсності ці чеки саме підтверджують нецільове використання аліментних платежів, а також підтверджують, що аліменти [PERSON] вважає своєю власністю, яку вона може використовувати на власний розсуд. Найбільшими витратами згідно даних копій чеків є модульний диван, ліжка, духова шафа на загальну суму біля 80 000 грн. Позивач вважає ці витрати особистими витратами [PERSON] , за їх ціною зрозуміло, що це є предмети розкошу, а не необхідності. Жодна з цих речей не призначена особисто для дітей, тому не може розглядатись як цільове використання аліментів. Також [PERSON] подала чеки своїх витрат на пальне за вересень-жовтень 2022р, які також не можуть вважатись як підтвердження цільового використання аліментів. Найбільшою за кількістю є група чеків про покупку продуктів. Втім і серед цих витрат найбільша частина припадає на різноманітні сири, які полюбляє [PERSON] , і які не можуть розглядатись як дитяче харчування дітям 4-ох. Все ж після аналізу списку продуктів можна виділити низку продуктів які, ймовірно були призначені для дітей - печиво, слойки, цукерки М&Ms на загальну суму біля 1000 грн. Також є чек про купівлю дитячого велосипеда на 2699 грн. Підтверджує, що даний велосипед був придбаний та знаходиться в користуванні у його сина. Саме такі витрати аліментів він вважає витратою за призначенням. Вважає, що відповідач [PERSON] купила велосипед після того, як він звернувся до суду з позовом про нецільове використання аліментів, саме для того щоб надати суду хоч якийсь доказ, що кошти вона витрачає на дітей. До цього велосипеда нею не було куплено дітям абсолютно нічого з речей чи іграшок. Також є чеки на стоматологічні послуги загальною вартістю 3800 грн. Жодних доказів що ці послуги надавались саме дітям не має. Таким чином своїм відзивом на позовну заяву [PERSON] , фактично підтверджує нецільове використання аліментів. Також у відзиві [PERSON] стверджує що одяг вона купляє у "байерів" які не видають чеки. Це дійсно так, але слід мати на увазі що під баєрами які привозять товар з Європи [PERSON] , має на увазі торговців гуманітаркою - товарами бувшими у вжитку,що підтверджує придбання дітям виключно зношених, не якісних речей. Також позивачем зазначається, що відповідач вказує на те, шо вона нібито проводить час з дітьми в парках розваг, ігрових кімнатах, що не відповідає дійсності. Щовихідних він забирає дітей і саме він проводить з дітьми час в подібних закладах і жодного разу діти не казали йому, що вони там вже були з мамою. 26-27 листопада 2022р. вони проводили з дітьми вікенд, в спа-готелі в Буковелі з басейном, де він вчив дітей плавати. Плавати вони ще не вміють і до вміння плавання ще треба досить багато працювати, тобто твердження [PERSON] що вона навчила дітей плавати є неправдивим. [PERSON] або взагалі не проводить час з дітьми, залишаючи їх своїм батькам пенсіонерам, з якими вони змушені сидіти в холодній, сирій сільській хаті, або бере їх з собою на різні посиденьки з подругами чи святкування днів народжень, де діти також змушені себе розважати самі поки дорослі святкують та спілкуються. Не правдивим є і твердження [PERSON] , що на стаціонарному лікуванні були оплачені значні кошти. [PERSON] дійсно перебувала на стаціонарному лікуванні, втім лікарі його запевнили, що вони забезпечені всім необхідним, потрібно було придбати лише невелику кількість медикаментів на відносно не велику суму і ці препарати були придбані ним. Також він купляв дітям необхідне харчування, а велика кількість іграшок була придбана ним для того щоб його донька мала розваги в лікарні. Зазначає, що вартість речей які купила [PERSON] - це куртки вартістю 375 грн. В той же час ним була куплена шапки вартістю 1000 рн., куртки вартітсю 3000 грн., та 2000 грн., для того щоб його дітям було тепло та комфортно. Зазначає, що на дітей [PERSON] витратила тільки 10% сплачених ним коштів, все інше було витрачено нею не за цільовим призначенням. Проходження контролю за цільовим використанням аліментів з боку служби у справах дітей [PERSON] уникнула. Таким чином не цільове витрачання аліментів зумовлене не скрутним матеріальним становищем [PERSON] , а виключно її халатним ставленням до материнських обов`язків. Задоволення позовних вимог не матиме наслідком зменшення матеріального забезпечення дітей, а навпаки гарантуватиме збереження коштів які належать дітям, для того, щоб діти коли виростуть могли самостійно їх використати. В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав наведених у позовній заяві. Просив суд позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач просила в позові відмовити. Суду пояснила, що вона з дітьми проживає у приватному будинку своїх батьків. На даний час вона проводить ремонтні роботи у квартирі, куди планує переїхати разом з дітьми. Вона працює та її дохід становить 9000 гривень. Щомісячно на утримання дітей вона витрачає 10000 гривень. Більшість продуктів харчування вона купляє на ринку, тому підтвердити їх придбання не має можливості. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. 19.01.2021 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області видано судовий наказ, відповідно до якого з [PERSON] в користь [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Стягнення розпочато з 16.12.2020 року. Як вбачається із довідки виданої директором Департаменту соціальної політики від 09.02.2021 року [PERSON] знаходився на обліку в Департаменті соціальної політики, та йому була призначена одноразова допомога при народженні 2-х дітей, розмір якої з 01.08.2020 року по 06.01.2021 року становив 10 320,00 грн. 01.09.2021 року до ЄРДР внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, за заявою [PERSON] за фактом ухилення [PERSON] від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Станом на 01.04.2022 року позивачем сплачено кошти в розмірі 62 717,28 грн. за виконавчим документом №344/17406 від 19.01.2021 року, що підтверджується розрахунком із сплати аліментів. Заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.04.2022 року відсутня. Крім того, на підтвердження сплати аліментів на утримання дітей, позивачем надано копії квитанцій, зокрема: від 31.05.2022 року на суму 3 000,00 грн., від 14.06.2022 року на суму 3500,00 грн., від 06.07.2022 року на суму 5327,00 грн., від 15.08.2022 року на суму 3943,00 грн. Як вбачається з листа начальника Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 06.05.2022 року №С/160 [PERSON] звертався до Служби у справах дітей з метою контролю працівниками Служби за цільовим витрачанням аліментів на дітей. Заявника повідомлено, що [PERSON] на електронну адресу Служби у справах дітей надіслала пояснення в яких зазначила, що на даний час перебуває з дітьми за кордоном. У зв`язку з перебуванням [PERSON] за межами України, неможливо здійснити контроль за цільовим витрачанням аліментів шляхом проведення інспекційного відвідування. Листом начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 16.05.2022 року встановлено, що інформації про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями окремих районів Донецької та Луганської областей та тимчасово окупованою територією АР Крим у період з 23.02.2022 року по 24.04.2022 року [PERSON] , [INFO] , у базі даних не виявлено. В подальшому [PERSON] зверталась до Начальника служби у справах дітей із заявою про проведення працівниками інспекційного відвідування, що підтверджується копією заяви від 07.11.2022 року. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною другою статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно статті 186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Витрачання аліментів за цільовим призначенням означає, що той із батьків, на ім`я якого вони виплачуються, зобов`язаний спрямовувати їх на забезпечення потреб дитини. Виключного переліку того, на що повинні витрачатися грошові кошти законом не встановлено, але вони повинні бути спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, таких як харчування, лікування, гігієна, одяг, придбання речей необхідних для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. Наявність детальної регламентації обов`язків цільового використання аліментів не виключає випадків, коли вони використовуються на за цільовим призначенням. Необхідність контролю за цільовим використанням аліментних платежів виникає, як правило, тоді, коли їх розмір є доволі значним. Тому закон передбачає положення, відповідно до якого за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування може перевіряти цільове витрачання аліментів на дитину. Дане положення відповідає змісту статті 19 СК України про участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів. Орган опіки та піклування повинен відреагувати на кожну заяву платника аліментів про проведення такого контролю. Механізм здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів визначений Порядком здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 15 листопада 2018 року № 1713. Відповідно до пунктів 8, 10 Порядку у ході проведення інспекційного відвідування здійснюється обстеження умов проживання дитини з метою визначення рівня задоволення її індивідуальних потреб. При цьому береться до уваги розмір аліментів, що сплачуються на дитину. У разі якщо розмір аліментів складає понад два прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку (на кожну дитину), підтвердженням цільового використання аліментів на дитину можуть бути: наявність облаштованих відповідними меблями та речами місць для сну та відпочинку дитини; її розвитку та навчання; приміщень для прийняття їжі та санітарно-гігієнічних потреб; обладнання для занять спортом; музичних інструментів; відвідування дитиною навчальних курсів, гуртків та секцій; відкриття на ім`я дитини банківського рахунку; витрати на оздоровлення та лікування дитини, придбання засобів реабілітації тощо. За змістом пункту 14 Порядку чеки, квитанції, довідки та інші документи для підтвердження цільового використання коштів одержувач аліментів може надати виключно за власним бажанням та за умови їх наявності. Також виключно за власним бажанням одержувач аліментів може надати письмове пояснення щодо цільового використання аліментів, яке долучається до висновку за результатами проведення інспекційного відвідування. Згідно частини третьої статті 19 СК України звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. Матерілами справи підтверджується, що позивач сплачує аліменти на утримання дітей у розмірі 4000 гривень щомісячно. [PERSON] звертався до Служби у справах дітей з метою контролю працівниками Служби за цільовим витрачанням [PERSON] аліментів на дітей, що підтверджується листом начальника Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 06.05.2022 року №С/160. В той же час, здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів шляхом проведення інспекційного відвідування Службою у справах дітей не відбулось у зв`язку з перебуванням [PERSON] за межами України. Факт перебування відповідача за кордоном підтверджується оглянутим в судовому засіданні паспортом для виїзду за кордон [PERSON] . В подальшому 07.11.2022 року [PERSON] зверталась із заявою до Начальника служби у справах дітей щодо проведення працівниками інспекційного відвідування. Доказів проведення працівниками Служби у справах дітей інспекційного відвідування та встановлення нецільового використання відповідачем коштів не утримання дітей суду не надано. Також, позивач в судовому засіданні зазначив, що інших звернень щодо здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів шляхом проведення інспекційного відвідування Службою у справах дітей він не подавав. Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так, судом встановлено, що дітям, які проживають з матір`ю, створені належні умови для проживання. Відповідач проводить ремонтні роботи у квартирі, куди планує переїхати разом з дітьми, та придбала побутову техніку та дитячі ліжка, що підтверджується копіями квитанцій. Сторони забезпечують дітей продуктами харчуванням, одягом, взуттям. В той же час відповідачем підтверджено належними доказами придбання дітям одягу, взуття, засобів гігієни, книжок, речей побутового вжитку. Також, дітям проводилися відповідні медичні огляди та надавалися послуги протезування, які оплачені відповідачем. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилався на те, що [PERSON] після того, як Івано-Франківський міський суд присудив аліменти в розмірі 1/3 його доходів, гроші, які належать дітям, продовжує витрачати на власні потреби. Аліменти за цільовим призначенням [PERSON] не витрачає. Однак, слід зазначити, що відсутність усіх фінансових документів на підтвердження щомісячних витрат не може бути єдиним і достатнім доказом, який доводить факт використання отримуваних [PERSON] коштів на особисті цілі, або на будь-які інші потреби, які не пов`язані з утриманням і вихованням дітей. Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 553/2334/16-ц (провадження № 61-11343св18) та від 17 травня 2021 року у справі № 552/3611/19 (провадження № 61-2391св21). Доводи позивача про те, що діти одягненні у одяг неналежної якості та взуття, не підтверджені допустимими доказами. Фотокопія, яку позивач долучив до матеріалів справи із зображенням дитячих ніг та взуття, не може вважатися належним доказом. Посилання позивача на те, що відповідач витратила аліменти на придбання побутової техніки та меблів ґрунтуються на припущеннях, оскільки відповідач має самостійний дохід та дослідженими судом доказами підтверджується, що відповідач витрачала кошти на забезпечення потреб дітей. Таким чином, суд вважає, що обставини, визначені ст.186 СК України, позивачем не доведені. З огляду на викладене, встановивши всі фактичні обстави справи та дослідивши й оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами, що [PERSON] витрачає аліменти на дітей не за цільовим призначенням, відтак в задоволенні позову слід відмовити за необгрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: approved