Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовної заяви позивач вказала, що 27 липня 2001 року між сторонами було укладено шлюб, від шлюбу сторони мають двох спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , яка є повнолітньою, та неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами припинені з 2019 року, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, подальше спільне проживання не є можливим. Крім того, вказала, що спільний син сторін проживає разом з нею, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. У зв`язку з викладеним позивач просить суд шлюб розірвати та стягувати на її користь з відповідача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 2744,00 грн., які підлягають індексації. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 753/12419/22 між суддями від 18 жовтня 2022 року матеріали позову передано в провадження судді Шаповаловій К.В. Фактично справа передана судді 20 жовтня 2022 року. Ухвалою суду від 25 жовтня 2022 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. 31 жовтня 2022 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків по справі (вх. №50834). 08 листопада 2022 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання позивача та відповідача. Ухвалою суду від 10 листопада 2022 року було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 16 грудня 2022 року. Судове засідання призначене на 16 грудня 2022 року не відбулось у зв`язку із тривалим відключенням електроенергії у приміщенні суду. Судове засідання було призначено на 13 січня 2023 року на 12:00 год. Ухвалою суду від 13 січня 2023 року судове засідання було відкладено на 10 лютого 2023 року на 10:00 год, у зв`язку з неявкою сторін та поданням відповідачем заяви про відкладення розгляду справи для надання можливості написати відзив на позовну заяву, з якою він ознайомився в приміщенні суду 13 січня 2023 року. 30 січня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. №5840), у якому відповідач вказує, що не заперечує проти розірвання шлюбу з [PERSON] , однак зазначає, що не має можливості сплачувати на користь дружини аліменти на утримання сина у розмірі 2744,00 грн., так як він має тимчасові заробітки, які до того ж не є постійними, а таким чином відповідач не заперечує щодо стягнення з нього коштів на утримання сина у розмірі 1744,00 грн. 01 лютого 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 6547), відповідно до якої представником позивача зазначено, що заявлений розмір аліментів і так є незначним, а оскільки відповідач на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків не має, то він має всі можливості сплачувати заявлену суму. У судове засідання 10 лютого 2023 року з`явилися представник позивача та відповідач. Представником позивача було підтримано позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачем було зазначено, що щодо вимоги про розірвання шлюбу він не заперечує, а щодо вимоги стосовно стягнення аліментів на утримання сина у розмірі 2744,00 грн., заперечує, натомість просив стягувати з нього меншу суму аліментів у розмірі 1744,00 грн. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, вивчивши доводи представника позивача, заслухавши пояснення відповідача, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 27 липня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, яке видане Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї, актовий запис № 1222, серія [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей - повнолітню [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , останнє підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1110, серія [NUMBER] . Як вказала у позовній заяві позивач, сімейні відносини між нею та чоловіком не склались, разом не проживають з 2019 року. Відповідач не спростовував доводів позивачки та не заперечував проти розірвання шлюбу. Згідно із статтею 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Так, відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частини перша статті 24 СК України). Відповідно до частин третьої, четвертої статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із статтею 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, враховуючи те, що відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, зважаючи на те, що судом встановлено, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів, суд зазначає таке. У позовній заяві позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 2744,00 грн., які підлягають індексації. Відповідно із статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини другої статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із частинами другою, третьою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18). Відповідно до частин першої, другої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-80 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. При цьому, згідно зі статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Щодо розміру аліментів слід зазначити, що відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи. Приймаючи до уваги викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів малолітнього [PERSON] , враховуючи вік дитини, працездатний вік відповідача, відсутність у відповідача на утриманні інших осіб (протилежного відповідачем не зазначено), суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача та необхідність визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 2744,00 грн., які підлягають індексації, щомісячно до досягненню дитиною повноліття. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів - їх розмір може бути зменшено або збільшено за рішенням суду (частина перша стаття 192 Сімейного кодексу України). Згідно зі статтею 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід призначити з 17 жовтня 2022 року, тобто з дня пред`явлення позивачем вказаного позову. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи приписи статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з позовом до суду про вимогу в частині стягнення аліментів, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved