Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Шаркевич В.Т. звернулась до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Маразліївська об`єднана територіальна громада, Білгород-Дністровський районний ліцей "Пріоритет" Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди. Позивач [PERSON] вказала, щовідповідно до наказу №32- к-тр від 02.09.2013 року відділу освіти, молоді та спорту Білгород-Дністровської районної державної адміністрації вона була прийнята в Білгород-Дністровський ліцеї « Пріоритет» Білгород-Дністровського району, Одеської області вчителем математики та інформатики районного ліцею для викладання предметів - математика та інформатика з тижневим навантаженням 18 годин. Наказом № 231-к від 27.08.2014 року її переведено з посади вчителя математики і інформатики на посаду заступника директора з навчально - виховної роботи. Наказом № 46-к від 31.08.2020 року у зв`язку з найменуваннях Білгород-Дністровського ліцею «Пріоритет» її прийнято на посаду вчителя математики Білгород-Дністровського ліцею «Пріоритет» 3 01.09.2020 року з педагогічним навантаженням 18 годин на тиждень. 01.06.2021 року [PERSON] звернулася з заявою до Білгород-Дністровської окружної прокуратури відносно неї, як учитель математики Білгород-Дністровського ліцею «Пріоритет», згідно якої (мовою оригіналу) «мой ребенок , [PERSON] , 2007 года рождения (13 лет), постоянно жаловалась на педагога по алгебре и геометрии за крики, угрозы, и если у учителя плохое настроение плохо всем. Она говорила, что боится учителя». Суб`єктивна думка [PERSON] висловлена в брутальній, принизливій та непристойній формі, що принижує гідність, честь і ділову репутацію вчителя математики [PERSON] . Вищевказана заява була оголошена в Білгород-Дністровській окружній прокуратурі, Білгород-Дністровському РВП ГУНП в Одеській області Білгород-Дністровській районній державній адміністрації, Маразліївській ОТГ, в присутності педагогічного колективу Білгород-Дністровського ліцею «Пріоритет». Викладені в [PERSON] твердження в заяві від 14.06.2021 року не відповідають дійсності, викладені в образливій формі із звинуваченнями мене у порушенні принципів моралі та неетичній поведінці у суспільному житті, є не підтвердженими жодними достовірними доказами, порушують моє право на повагу до гідності, честі та ділової репутації і ставлять під сумнів набуту мною суспільну оцінку моїх ділових і професійних якостей при виконанні трудових обов`язків. Викладене в заяві порушує її гідність, честь та ділову репутацію, оскільки вона працюю в ліцеї на протязі восьми років, має почесну грамоти та подяки. Крім того, згідно атестаційного листа педагогічного працівника [PERSON] від 04.04.2018 року, вона постійно вдосконалюю професійний рівень; використовує диференційований та індивідуальний підхід до учнів; на високому рівні володіє сучасними освітніми технологіями, методичними прийомами, педагогічними засобами. Досконало володіє сучасною методикою викладання математики, мак глибокі знання з предмета. Її уроки завжди цікаві, насичені різноманітними формами і методами, проходять чітко, злагоджено. Вона добре володіє методикою індивідуальної роботи з учнями, використовуючи при цьому диференційований підхід до вибору дидактичного матеріалу. За результатами її атестації, рішенням атестаційної комісії Білгород-Дністровського районного ліцею вона відповідає займаній посаді та порушено клопотання перед атестаційною комісією вищого рівня відділу освіти, науки, молоді та спорту Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про встановлення категорії «спеціаліст вищої категорії» та присвоєння звання «старший вчитель». Рішенням атестаційної комісії відділу освіти, науки, молоді та спорту Білгород-Дністровської районної держаної адміністрації позивачка [PERSON] , відповідає займаній посаді, присвоєно кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії» та звання «старший вчитель». Атестаційна комісія визначила її професійний рівень, як педагога, відношення, авторитет, які стосуються моралі викладача. За час роботи вчителем математики в Білгород-Дністровському ліцеї «Пріоритет» на різних посадах до неї ніколи не застосовувалися дисциплінарні стягнення. Тобто, інформація, яку поширює [PERSON] , не відповідає дійсності та принижує її честь та гідність. Відповідач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Єфименко Н.В. скористалась своїм правом відповідно до ст.178 ЦПК України та на адресу суду надала відзив на позовну заяву, який обґрунтований наступним, відповідач вважає, що всі обставини викладені в позовній заяві є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі всього вищевикладеного, прошу суд відмовити у задоволені позовної заяви в повному обсязі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.08.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. На думку представника позивача адвоката Шаркевича В.Т. зазначена інформація принижує честь, гідність та ділову репутацію позивачки [PERSON] та викликала у неї моральні страждання. Тому представник позивачки просить суд задовольнити їх позовні вимоги. Представник відповідачки [PERSON] , адвокат Єфименко Н.В.в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву, в якій просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивачки в повному обсязі. Дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, відповідно до позовної заяви, що відповідно до наказу №32- к-тр від 02.09.2013 року відділу освіти, молоді та спорту Білгород-Дністровської районної державної адміністрації [PERSON] була прийнята в Білгород-Дністровський ліцеї « Пріоритет» Білгород-Дністровського району, Одеської області вчителем математики та інформатики районного ліцею для викладання предметів - математика та інформатика з тижневим навантаженням 18 годин. Наказом № 231-к від 27.08.2014 року її переведено з посади вчителя математики і інформатики на посаду заступника директора з навчально - виховної роботи. Наказом № 46-к від 31.08.2020 року у зв`язку з найменуваннях Білгород-Дністровського ліцею «Пріоритет» її прийнято на посаду вчителя математики Білгород-Дністровського ліцею «Пріоритет» 3 01.09.2020 року з педагогічним навантаженням 18 годин на тиждень. 01.06.2021 року відповідачка [PERSON] звернулася з заявою до Білгород-Дністровської окружної прокуратури відносно неї, як учитель математики Білгород-Дністровського ліцею «Пріоритет», згідно якої (мовою оригіналу) «мой ребенок , [PERSON] , 2007 года рождения (13 лет), постоянно жаловалась на педагога по алгебре и геометрии за крики, угрозы, и если у учителя плохое настроение плохо всем. Она говорила, что боится учителя». Суб`єктивна думка [PERSON] висловлена в брутальній, принизливій та непристойній формі, що принижує гідність, честь і ділову репутацію вчителя математики [PERSON] . Вищевказана заява була оголошена в Білгород-Дністровській окружній прокуратурі, Білгород-Дністровському РВП ГУНП в Одеській області Білгород-Дністровській районній державній адміністрації, Маразліївській ОТГ, в присутності педагогічного колективу Білгород-Дністровського ліцею «Пріоритет». Викладені в [PERSON] твердження в заяві від 14.06.2021 року не відповідають дійсності, викладені в образливій формі із звинуваченнями мене у порушенні принципів моралі та неетичній поведінці у суспільному житті, є не підтвердженими жодними достовірними доказами, порушують моє право на повагу до гідності, честі та ділової репутації і ставлять під сумнів набуту мною суспільну оцінку моїх ділових і професійних якостей при виконанні трудових обов`язків. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої та другої статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Згідно до статей 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. В силу ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності, дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та Протоколів № 2,4. 7, 11 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання огранів державної влади і незалежно від кордонів. У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» (1986 рік) зазначено, що свобода вираження поглядів, гарантованих пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 статті 10 Конвенції, свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини оціночне судження в образливій формі тільки тоді не тягне за собою відповідальності як за висловлення оціночного судження, коли воно має під собою достатнє фактичне підгрунтя і не є надмірним, з огляду на ситуацію та обставини, за якими відбувалось поширення таких висловлювань ( рішення від 1 липня 1997 року у справі «Обершлік ( Oberschlick ) проти Австрії (№ 2)». Як вбачається з відзиву на позовну заяву, щодо предмету спору, то позивачка не надала жодного належного та допустимого доказу завдання їй [PERSON] моральної шкоди, яка полягає у розповсюдженні недостовірної інформації. Неналежне ставлення до дитини відповідача під час надання освітніх послуг у Білгород - Дністровському районному ліцеї «Пріоритет» Білгород - Дністровської районної державної адміністрації Одеської області встановлено під час засідання постійної комісії районної ради з питань соціального захисту, освіти, охорони здоров`я, культури та спорту 26 серпня 2021 року, на яке [PERSON] не з`явилась та відмовилась надати свої пояснення. Встановлено також неправомірність дій керівництва ліцею щодо подій, які стали підставою для багатьох звернень мами постраждалої дитини - [PERSON] . Рішенням № 01-С/ПК від 26.08.2021 року п. 3.1. зобов`язано адміністрацію Білгород - Дністровського районного ліцею «Пріоритет» Білгород - Дністровської районної державної адміністрації Одеської області систематично проводити просвітницьку роботу з усіма учасниками освітнього процесу щодо запобігання та протидії булінгу в закладі освіти. 21.09.2021 року надано психологічний висновок Центром корекційної педагогіки «Пізнання», в якому неповнолітня [PERSON] , дочка відповідача по справі, проходила консультації психолога з 22.06.2021 року по 16.08.2021 рік, згідно якого встановлено, що під час проведення роботи психолога встановлено, що з боку вчителя математики [PERSON] систематично чинила психологічний тиск на дитину, чим фактично вчиняла булінг. У зв`язку із отриманими психологічними травмами, дитині рекомендовано було звернутись додатково до невролога і сімейним лікарем і психологом. 17.12.2021 року неповнолітню [PERSON] госпіталізовано до «Медичного центру психічного здоров`я» Одеської обласної ради. Встановлено діагноз - посттравматичний стресовий розлад. Дитина пройшла курс обстежень і лікування до 13.01.2022 року. Після виписки дитині рекомендовано курс реабілітації на протязі 6-8 місяців. Отже, дитина відповідача постраждала та отримала психічний розлад саме із-за незаконних дій з боку вчителя математики, [PERSON] , яка систематично цькувала дівчину, та вчиняла боулінг, що встановлено психологами і психіатрами під час обстеження і лікування дитини. Підсумовуючи вищевикладене оспорювана позивачем інформація не може вважатися недостовірною або відомостями, які порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки у цьому випадку має місце реалізація відповідачем конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України. Твердження відповідача відображали судження та критичну оцінку про професійну позицію та відношення [PERSON] до її дитини як педагога, тому не є поширенням недостовірної інформації. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" №1 від 27.02.2009 вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень, котрими, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, враховуючи Постанову ПВСУ№1 (пункт 19), відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки (істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Зокрема Європейський Суд з прав людини в рішенні від 27.02.2001 року у справі «Єрузалем проти Австрії» зазначив, що навіть оціночне судження може виходити за межі прийнятного, якщо воно не має під собою ніякого фактичного підгрунтя. Безсумнівно, що громадські діячі мають право на захист своїх немайнових прав щодо своєї репутації, в тому числі і тоді, коли вони виступають і не в приватній якості, але межі здійснення такого права звужуються з огляду на більш широкі межі прийнятної критики, спрямованої проги них, оскільки громадський діяч неминуче і свідомо кожне своє слово та вчинки залишає відкритими для безпосереднього обговорення і прискіпливої уваги політичних опонентів та широкої громадськості, що покладає на такого діяча обов`язок проявляти стриманість, демонструвати більшу міру толерантності, а тому реалізація такою особою права на захист має бути врівноважена з інтересами вільної дискусії з питань, що мають значення для громадського життя, бо обмеження свободи вираження поглядів повинно мати вузьке тлумачення, на що неодноразово вказував ЄСПЛ в тлумаченні положень ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, в тому числі у рішенні від 23.05.1991 року у справі «Обершлік проти Австрії» (А204), рішенні від 25.06.2002 у справі «Коломбані та інші проти Франції» (заява № 51279/99), рішенні від 10.08.2006 року у справі «Ляшко проти України» (заява № 21040/02), рішенні у справі «Українська Прес-Група» проти України» від 29.03.2005 року. Згідно із статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування. Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (частина перша статті 1 Закону України Законом України «Про звернення громадян»). Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи (частина перша статті 19 Закону України Законом України «Про звернення громадян»). Згідно з статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Тлумачення статті 40 Конституції України свідчить, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. В своїй постанові від 16 листопада 2021 року, справа № 214/4203/19 провадження № 61-65св21, Верховний Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що «при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Оскільки відповідач звернулася із листами до відповідних державних органів та установ, а також посадових осіб цих органів та установ щодо дій позивача, з проханням ініціювати перевірку щодо [PERSON] як класного керівника її сина, реалізувавши таким чином своє право на звернення до компетентних органів, уповноважених розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк, у такому разі мало місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації, тому обґрунтованими є висновки судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову [PERSON]. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 30 травня 2018 року у справі 707/53/17 (провадження № 61-15250св18), від 21 березня 2019 року у справі № 727/5418/17 (провадження № 61-4388св18), від 10 червня 2019 року у справі № 310/5745/16-ц (провадження № 61-40572св18), від 02 вересня2020 року у справі № 554/10962/16-ц (провадження № 61-44796св18),від 09 листопада 2020 року у справі № 752/5766/16-ц (провадження № 61-9541св19) на які правильно послався суд апеляційної інстанції». А тому до даних доказів долучених до позовної заяви позивачем, суд відноситься критично. Беручи до уваги вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача та відмовляє в їх задоволенні. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позову, сплачена сума судових витрат, у тому числі судовий збір, не відшкодовується позивачеві.

Outcome: dismissed