Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

Позивача звернулася до суду з позовом до ТОВ «Перша меблева фабрика» про стягнення заробітної плати, мотивуючи свої вимоги тим, що вона працює в ТОВ «Перша меблева фабрика» на посаді головного бухгалтера з 25.07.2022, однак починаючи з серпня 2022 року виплата їй відповідачем заробітної плати не здійснюється. Згідно розрахункових листів заборгованість по заробітній платі складає 14490 грн. (18000 грн. без утримання податків), однак директор уникає видачі довідки про заборгованість по заробітній платі. Також позивач зазначає, що наразі перебуває на 32 тижні вагітності і у зв`язку із необґрунтованими звинуваченнями власника товариства, погрозами звільнення та невиплатою заробітної плати їй завдано моральну шкоду в розмірі 9000 грн. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, із заявами та клопотаннями не звертався, а тому на підставі ст. 280 ЦПК України та зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так судом встановлено, що згідно наказу № 6-ОК [PERSON] прийнята в ТОВ «Перша меблева фабрика» на посаду головного бухгалтера з 25.07.2022, оклад 9000,00 грн. Щомісячно відповідач здійснював їй нарахування та виплату сум заробітної плати. Однак починаючи з серпня 2023 року фактична виплата її заробітної плати не здійснювалась. При неодноразовому зверненні щодо виплати заробітної плати, відповідач ухилявся від розмов, а також не надавав довідку про заборгованість по заробітній платі. У зв`язку із неправомірними діями відповідача, [PERSON] зверталась до органів прокуратури та Державної служби України з питань праці. Оскільки довідку про нараховану та невиплачену заробітну плату відповідач ТОВ «Перша меблева фабрика» не надав, [PERSON] звернулася до Пенсійного фонду України та отримала довідку форми ОК-7, в якій відображена нарахована відповідачем заробітна плата за серпень - вересень 2022 року, але у зв`язку із несплатою податків на заробітну плату та невиплатою заробітної плати, цей період не зараховано до страхового стажу позивача. Згідно розрахункового листка за вересень 2022 року борг за підприємством на кінець місяця складає 14490,00 грн. (після утримання податків й інших обов`язкових платежів). Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати працю працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Статтею 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або імперативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. При визначені розміру заборгованості по заробітній платі, суд бере до уваги розрахунки заробітної плати, надані позивачем, таким чином, заборгованість по заробітній платі складається (без утримання податків й інших обов`язкових платежів): заборгованість по заробітній платі за період серпень - вересень 2022 року в сумі 18000 грн. 00 коп., тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Що стосується моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Згідно ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВСУ N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема невиплати належних йому грошових сум), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. [PERSON] перебуваючи в стані вагітності заробітну плату не отримувала два місяці, у зв`язку із чим змушена була звертатись до контролюючих органів та органів прокуратури. При цьому, відповідач ухилявся від надання довідки про заборгованість по заробітній платі . У зв`язку зі значною затримкою заробітної плати та неправомірними діями відповідача, [PERSON] відчуває, моральні страждання та потрапила до лікарні, відчуває постійну загрозу життю власної ненародженої дитини. Завдана відповідачем моральна шкода обумовлюється моральними та фізичними стражданнями внаслідок порушення її законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, втратою у зв`язку з цим престижу та ділової репутації серед знайомих, друзів та родичів. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер та ступінь моральних страждань позивача. Невиплата позивачеві заробітної плати встановлена та доведена в ході судового розгляду. Сам факт порушення законного трудового права позивача свідчить про заподіяння йому моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи вимоги розумності та справедливості, що відповідає вимогам ч.3 ст. 23 ЦК України, враховуючи тривалість не проведення повного розрахунку відповідача з позивачем, обставини, за яких позивач зазнав моральних страждань, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути у рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн. Доказів заподіяння моральної шкоди у більшому розмірі суду не надано, а тому вимоги позивача в даній частині позову підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати. Оскільки позовні вимоги у частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають повному задоволенню, то за правилами ст. 141 ЦПК України із відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 992,40 грн. При зверненні до суду з позовом [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 2600 грн. за вимогу про стягнення моральної шкоди, з яких 119 грн. повернуто ухвалою суду, як надмірно сплачені, таким чином з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481 грн. Згідно із ст. 430 УПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. У зв`язку з цим, рішення суду в цій частині підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial