Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовною заявою до Державного нотаріуса Сьомої Київської державної нотаріальної контори Конончук Тетяни Василівни(далі - державний нотаріус), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо позову: [PERSON] , про скасування рішення нотаріуса та зобов`язання вчинити дії. Позов обґрунтовується тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . В подальшому 13.03.2021 державним нотаріусом було заведено спадкову справу після смерті [PERSON] . Ще за життя [PERSON] 18.04.2011 року, перебуваючи в Ізраїлі, склав заповіт відповідно до якого все належне йому майно він заповів позивачу. Так після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все майно, що належало йому за життя, в тому числі на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Тому згодом Позивачем було подано державному нотаріусу заяву про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом. Однак, в той час поки [PERSON], прибувши до України з Ізраїлю, займався організацією поховання батька, [PERSON] (дружина [PERSON] ) та її доньки, не дотримуючись законодавства України та не чекаючи завершення строку для вступу у спадщину спадкоємців, почали розпоряджатися спадковим майном спадкодавця на власний розсуд. Так, 08 березня 2021 року, позивач та [PERSON] з іншими свідками прибули до Квартири, де проживав [PERSON] .. Позивачем було виявлено, що у квартирі знаходиться майно його батька: книги, фотографії та портрети бабусі та дідуся, прабабусі та прадідуся, листи позивача, документи та банківські картки від банківських рахунків, дорогоцінності [PERSON] , бабусі та дідуся позивача, особисті речі, інші документи, альбоми, одяг тощо, які є частиною спадщини та мають особливу цінність для позивача як для сина [PERSON] - в знак пам`яті. Крім того, позивач виявив валізу [PERSON] , в якій також знаходились кошти в розмірі близько 35 000 дол. США. Валізу з коштами та документами позивачем було передано [PERSON] на зберігання. Після цього візиту, [PERSON] забрала ключі від квартири собі, але пообіцяла їх передати позивачу згодом. Додатково позивач повідомляє, що йому було відомо, що його батько зберігав кошти не лише у валізі, яка наразі знаходиться у [PERSON] , а й в інших так званих «схованках» по всій квартирі. В подальшому позивач неодноразово звертався до [PERSON] особисто та її доньок з проханням передати йому ключі від квартири, щоб позивач міг побути в ній певний час. Позивач і доньки [PERSON] домовились про те, що в середині квітня 2021 року, а саме 14-го числа, вони передадуть ключі від квартири позивачу, щоб той міг забрати особисті речі батька. Саме тому, 14.04.2021 позивач прибув в Україну з Ізраїлю разом зі своєю дружиною, проте у зустрічі позивачу було відмовлено, а згодом і взагалі ніхто не виходив на зв`язок. І тільки 23.04.2021 ключі від квартири були передані адвокату Чуднера Ігала особисто, коли позивач, зайшовши до квартири, виявив, що в квартирі не було ніяких особистих речей свого батька, книг, документів, фотографій, грошей, дорогоцінностей та всіх інших речей, які були до того і мали цінність для позивача. Отже, позивач дійшов висновку, що його майном вже почали розпоряджатись поза його ж волею, відома і проти вимог законодавства. Крім того, за квартирою ніхто не доглядає та не сплачує комунальні платежі вже більше року. Враховуючи на те, що, станом на дату цього позову, майном померлого вже почали розпоряджатись, квартира знаходиться в аварійному стані, в ній ніхто не проживає, комунальні платежі не сплачуються починаючи з 2020 року, а позивач проживає за кордоном та не має фізичної можливості підтримувати квартиру в належному стані та реагувати на всі повідомлення, що можуть стосуватись погіршення технічного стану, позивач був змушений звернутись до державного нотаріуса із заявою про охорону спадкового майна та призначення особи, яка управлятиме спадщиною. Однак, листом № 2255/02-14 від 10.07.2021 року державний нотаріус відмовив у задоволенні заяви позивача у формі, не передбаченій чинним законодавством України та без надання належної аргументації. Враховуючи викладене, позивач просить скасувати рішення державного нотаріуса Сьомої Київської державної нотаріальної контори Конончук Тетяни Василівни викладене у листі №2255/02-14 від 10 липня 2021 року про відмову передати спадкове майно, що належало [PERSON] в управління та вжитті заходів щодо охорони спадкового майна. Визнати повноважного представника спадкоємця [PERSON] , управителем спадкового майна, у тому числі квартири за адресою: [ADDRESS] , з наділенням повноважень щодо управління майна та вжиття заходів щодо охорони майна. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 16.08.2021 цивільну справу передано за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.11.2021 року відкрито провадження у справі, за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16 березня 2022 року. 01 серпня 2022 року було отримано відзив державного нотаріуса Сьомої Київської державної нотаріальної контори Конончук Тетяни Василівни на позовну заяву, в якому державний нотаріус просить в задоволені позовних вимог відмовити повністю, обґрунтовуючи наступним. Відповідно до норм чинного законодавства Сьома Київська державна нотаріальна контора не може виступати в судовому засіданні як сторона процесу, оскільки не має усіх ознак юридичної особи, а саме не здійснює прийому та звільнення з роботи, не має розрахункових рахунків в банківських установах, у своїй діяльності підпорядкована Центральному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції України ( м. Київ), яке здійснює організацію, матеріальне та інше забезпечення діяльності державних нотаріальних контор, у тому числі і їх представництво в судах. Державний нотаріус Сьомої Київської державної нотаріальної контори Конончук Тетяна Василівна також не може бути самостійним учасником процесу як фізична особа, оскільки є завідувачем Сьомої Київської державної нотаріальної контори та здійснює свою діяльність виключно як працівник Сьомої Київської державної нотаріальної контори. Таким чином, суд залучив до участі у справі неналежного відповідача та не залучив до участі у справі Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції України ( м. Київ). Щодо відмови у вчиненні нотаріальної дії, держаний нотаріус зазначає, що Сьомою Київською державною нотаріальною конторою на підставі заяви про прийняття спадщини, яка надійшла від [PERSON] , була заведена спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] . 15 квітня 2021 року із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] , на якого померлий залишив заповіт на все своє майно, посвідчений 18.04.2011 року нотаріусом Ротман Ольгою в Ізраїлі, м. Рамат-Ган. Тобто по даній спадковій справі спадкоємцями є: син померлого за заповітом та дружина померлого за законом на обов`язкову частку згідно із ст. 1241 Цивільного кодексу України. 08 липня 2021 року від представника [PERSON] адвоката Ароновича Фелікса Михайловича надійшла заява, в якій було прохання забезпечити охорону спадкового майна та передати таке майно в управління адвокату Ароновичу Феліксу Михайловичу. На що була надана відповідь, що згідно з ст. 1283 Цивільного кодексу України охорона спадкового майна здійснюється в інтересах спадкоємців, відказоодержувачів та кредиторів спадкодавця з метою його збереження до прийняття спадщини спадкоємцями. На момент надходження заяви про охорону спадкового майна спадщину спадкоємці вже прийняли, тобто вжиття заходів до охорони спадкового майна вже неможливе. Відповідно і передати спадкове майно в управління і визначити охоронця спадкового майна неможливо, оскільки неможливі вказані вище дії. Крім того, якщо є декілька спадкоємців, то не нотаріус призначає управителя, охоронця спадкового майна або виконавця заповіту. Нотаріус не є зацікавленою особою. І подібні питання спадкоємці вирішують разом, шукаючи варіант, які влаштовує усіх спадкоємців. Якщо ж згоди спадкоємці не досягають, вони звертаються до суду. 12.08.2021 року, нотаріусом, на схоже звернення знову була направлена відповідь. Також державний нотаріус зазначає, що постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом не виносилась, оскільки жодний із спадкоємців про це не просив. Приймаючи до уваги вищевикладене, державний нотаріус вважає безпідставними вимоги позивача. Під час розгляду справи, суд за клопотанням позивача ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, на підставі ст. 51 ЦПК України замінив неналежного відповідача Державного нотаріуса Сьомої Київської державної нотаріальної контори Конончук Тетяну Василівну на належного Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції України(м.Київ), також судом було залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Державного нотаріуса Сьомої Київської державної нотаріальної контори Конончук Тетяну Василівну. 22 вересня 2022 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду. Ухвалою суду від 01.02.2023 позивачу відмовлено у залученні [PERSON] в якості співвідповідача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові, просив позов задовольнити. Представник [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вважав його необґрунтованим та безпідставним. Відповідач та третя особа 2 у судове засідання не направили своїх представників, належним чином повідомлені про розгляд справи. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності учасників, які належним чином повідомлені про розгляд справи, проте не направили своїх представників у судове засідання. Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, відзиву, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність і достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Як вбачається із матеріалів справи, [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . В подальшому 13.03.2021 державним нотаріусом було заведено спадкову справу після смерті [PERSON] . Ще за життя [PERSON] 18.04.2011 року, перебуваючи в Ізраїлі, склав заповіт відповідно до якого все належне йому майно він заповів позивачу. Так після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все майно, що належало йому за життя, в тому числі на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Тому, згодом Позивачем було подано державному нотаріусу заяву про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом. Як вбачається із заяви від 09.03.2021 року, [PERSON] також звернулася до Сьомої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка [PERSON] . Позивач зазначає, що відповідно до заповіту йому належить все майно і його майном вже почали розпоряджатись поза його ж волею, відома і проти вимог законодавства. Крім того, за квартирою ніхто не доглядає та не сплачує комунальні платежі вже більше року. Враховуючи на те, що квартира знаходиться в аварійному стані, в ній ніхто не проживає, комунальні платежі не сплачуються починаючи з 2020 року, а позивач проживає за кордоном та не має фізичної можливості підтримувати квартиру в належному стані та реагувати на всі повідомлення, що можуть стосуватись погіршення технічного стану, позивач був змушений звернутись до державного нотаріуса із заявою про охорону спадкового майна та призначення особи, яка управлятиме спадщиною. Однак, листом № 2255/02-14 від 10.07.2021 року державний нотаріус відмовив у задоволенні заяви позивача у формі, не передбаченій чинним законодавством України та без надання належної аргументації, що порушує права позивача. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Відповідно до п.11 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року, суд, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення сторін, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, має мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. ч. 1 та 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідно до ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Приймаючи до уваги те, позивачем та [PERSON] були подані до державного нотаріуса заяви про прийняття спадщини, вони вважаються такими, що прийняли спадщину. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1283 ЦК України, охорона спадкового майна здійснюється в інтересах спадкоємців, відказоодержувачів та кредиторів спадкодавця з метою збереження його до прийняття спадщини спадкоємцями або набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою. Нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини за заявою спадкоємців або за повідомленням підприємств, установ, організацій, громадян, або на підставі рішення суду про оголошення фізичної особи померлою чи за своєю власною ініціативою вживає заходів до охорони спадкового майна. Охорона спадкового майна триває до закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини, або набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою. Особи або органи, що вживають заходів з охорони спадкового майна, мають право укладати договори з третіми особами, спрямовані на забезпечення охорони спадкового майна. Отже, враховуючи вищевикладене, охорона спадкового майна здійснюється в інтересах спадкоємців, відказоодержувачів та кредиторів спадкодавця з метою збереження його до прийняття спадщини спадкоємцями. Враховуючи на те, що спадкоємці прийняли спадщину, у нотаріуса були відсутні підстави для забезпечення охорони спадкового майна. Згідно із ст. 1285 ЦК України, якщо у складі спадщини є майно, яке потребує утримання, догляду, вчинення інших фактичних чи юридичних дій для підтримання його в належному стані, нотаріус, а в населених пунктах, де немає нотаріуса, - відповідний орган місцевого самоврядування, у разі відсутності спадкоємців або виконавця заповіту укладають договір на управління спадщиною з іншою особою. У разі відсутності спадкоємців або виконавця заповіту особою, яка управляє спадщиною, до складу якої входить земельна ділянка, є сільська, селищна, міська рада за місцезнаходженням такої земельної ділянки. Особа, яка управляє спадщиною, має право на вчинення будь-яких необхідних дій, спрямованих на збереження спадщини до з`явлення спадкоємців або до прийняття спадщини. Особа, яка управляє спадщиною, має право на плату за виконання своїх повноважень. Враховуючи на те, що після смерті [PERSON] із заявами до державного нотаріуса звернулися спадкоємці, у нотаріуса були відсутні підстави для призначення управителя спадкового майна. Як вбачається із заяви від 08.07.2021 року, представник позивача звертався до державного нотаріуса із заявою про охорону майна та призначення особи, яка управляє спадщиною, в даній заяві описуються обставини справи, проте представник позивача не просить винести постанову у письмовій формі(а.с. 119-120). Листом № 2255/02-14 від 10.07.2021 року державний нотаріус відмовив у задоволенні заяви позивача від 08.07.2021 року(а.с. 121). Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право відмовити у вчиненні нотаріальної дії, у випадках передбачених законом. Згідно із ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Враховуючи на те, що представник позивача не просив винести постанову у письмовій формі, доводи позивача, що відмова у вчиненні нотаріальної дії була здійсненна у не передбаченій чинним законодавством України формі та без надання належної аргументації є безпідставними. Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні. Перевіряючи законність дій нотаріуса, суд повинен детально вивчити закон, на підставі якого діяв нотаріус чи інша посадова особа, уповноважена на вчинення нотаріальної дії, дослідити всі докази і з`ясувати обставини, що мають значення для справи. Це, у свою чергу, дає суду можливість винести законне й обґрунтоване рішення. Предметом доказування під час судового розгляду у справах про оскарження нотаріальних дій або про відмову в їх вчиненні є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами у справах щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні можуть бути документи, що стосуються вчиненої нотаріальної дії (оригінали нотаріально посвідченого договору, заповіту, свідоцтва про право на спадщину, про право власності на частку в спільному майні подружжя, довіреності, інші документи, видані нотаріусами; документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника, тощо); постанова нотаріуса або відповідний акт посадової особи, яка вчиняє нотаріальні дії, про відмову вчинити дану нотаріальну дію; документи, які заявник просив засвідчити або посвідчити. Враховуючи вищенаведені вимоги законодавства, доводи позивача не знайшли підтвердження, а тому є безпідставними та необґрунтованими. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed