Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

У жовтні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом в якому просить: стягнути з відповідача на користь позивача сплачений авансовий платіж - 44100, 00 грн., збитків- 37627, 55 грн., неустойки- 463552, 56 грн., моральної шкоди - 1000, 00 грн., 30000, 00 грн. Позов мотивовано тим, що 17.01.2022 року позивач замовив у відповідача двері з доставленням та устанокою на суму 62812 грн. Відповідач мав доставити двері за 14 робочих днів після передоплати - 43900, 00 грн. Кінцевад дата доставлення дверей - 21.02.2022 року, оскільки позивач сплатив передоплату: 17.01.2022 року - 200 грн. готівкою та 01.02.2022 року - 43900 грн. безготівковим розрахунком. 19.02.2022 року позивачу телефоном повідомили, що двері привезуть до 22.02.2022 року. 21.02.2022 року приїхав спеціаліст із встановлення дверей та перевірив дверні отвори. Станом на дату звернення з позовом відповідач двері не виготовив, не поставив та не встановив, ігнорує вимогу виконати договір, пропонує повернути кошти та повторно укласти договір за вищою ціною. Зазначає, що на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» стягненню підлягає 463552, 56 грн. неустойки, за формолую розрахунку: сума заборгованості Х 3% Х кількість днів прострочення.13.10.2022 року позивач замовив двері в іншого підприємця на суму 78539, 55 грн., важжає заподіяними збитками 37627, 55 грн., з який 15727, 55 грн. - різниця, яку позивач переплатив через невиконання договору відповідачем, 10300, 00 грн. - плінтуса разом з доставленням, 3200,00 грн. - монтаж порогу, 8400, 00 грн. - встановлення дверей. Вказує, що моральна шкода полягає у безпідставній затримці виробництва, доставлення та встановлення дверей, на які позивач розраховував та чекав, викликає сильні емоційні переживання та моральні сраждання. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.10.2022 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.12.2022 року в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. Відповідач [PERSON] надіслала до суду відзив від 27.03.2023 року в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі Зазначила, що станом на 24.02.2022 року замовлення позивача вже було майже повністю виготовлено та зберігалось на складі в м.Харкові. 24.02.2022 року російська федерація здійснила відкритий воєнний напад на Україну. В березні 2022 року в склад відповідача влучила ракета, внаслідок чого весь товар, матеріали, і сама будівля були знищені. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 17.01.2022 року сплатив ФОП [PERSON] 200 грн. за виготовлення дверей. Також, 01.02.2022 року [PERSON] сплатив ФОП [PERSON] передоплату за двері разом з фурнітурою в розмірі 43900, 00 грн., що підтверджується копією чеку АТ КБ «Приватбанку» та бланком замовлення СТДМ-170122 (а.с.6,7). У вказаному бланці замовлень строк виготовлення зазначений 14 робочих днів, а строк доставки - за попередньою домовленістю. Згідно позову, загальна сума внесених позивачем грошових коштів у якості передоплати відповідачу за виготовлення і поставку дверей складає 44100, 00 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача складає 44100, 00 грн. Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У ч. 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Ст. 662 ЦК України вказує, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Відповідно ч.1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Згідно ст. 662 ЦК України , продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 664 ЦК України, товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Згідно ст. 667 ЦК України, якщо право власності переходить до покупця раніше від передання товару, продавець зобов`язаний до передання зберігати товар, не допускаючи його погіршення. Необхідні для цього витрати покупець зобов`язаний відшкодувати продавцеві, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам. Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом. У пунктах 7, 15, 17, 22 ч. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» дано визначення наступних термінів, зокрема, під договором розуміється - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція, підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», або іншими документами (далі - розрахунковий документ); під недоліком розуміється - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем); 17) під послугою розуміється - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; під продавцем розуміється - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; 22) під споживачем розуміється - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. З аналізу перелічених норм матеріального праву слідує, що до договорів купівлі-продажу за участю покупця-фізичної особи застосовується законодавство про захист прав споживачів, який зокрема регулює відносини між споживачами товарів (робіт, послуг) і виробниками, виконавцями, продавцями в умовах різних форм власності, встановлює права споживачів та визначає механізм реалізації державного захисту їх прав. Частина 1 ст. 6 Законом України «Про захист прав споживачів» передбачає, що продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. В пунктах 1, 2, 5, 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» закріплено, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Згідно ч.1 та 2 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Держава створює умови для здобуття споживачами потрібних знань з питань реалізації їх прав, в тому числі шляхом розробки та проведення відповідних освітніх програм. Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Положеннями ст. 2 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України). За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу, що визначено ч. 1 ст. 665 ЦК України. Згідно з ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (ст. 615 ЦК України). Відповідно до ч. 1-3 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вказане правило діє, якщо в нормах матеріального права немає вказівки про перерозподіл обов`язків доказування. При вирішенні спорів про захист прав споживачів слід враховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання, в тому числі й за спричинену шкоду, лежить на продавцеві (виготівникові). Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення в частині стягнення авансового платежу в розмірі 44100, 00 грн. Суд вважає, що відповідач неналежним чином виконав зобов`язання та повинен відшкодувати позивачеві суму коштів попередньої оплати, яку він передав йому за придбання товару. Відповідачем не спростовано належними засобами доказування наявності заборгованості перед позивачем у розмірі 44100, 00 грн., а тому з урахуванням наведеного вище, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Матеріали справи не містять належних та допустиимих доказів, щодо позовної вимоги позивача про стягнення збитків у розмірі 37627, 55 грн., оскільки наданий позивачем рахунок на оплату №568 від 13.10.2022 року, за своєю правовою природою не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер, а тому в задоволенні позовної вимоги в частині стягнення збитків у розмірі 37627, 55 грн., слід відмовити. Також, на думку суду, не підлягає задоволенню вимога про стягнення з ФОП [PERSON] неустойки за порушення зобов`язання у розмірі 463552, 56 грн., з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Указом Президента України від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 24 лютого 2022 року. У подальшому, строк дії воєнного стану продовжений. Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини - військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 року. Відповідно до відомостей внесених до ЄДРДР від 07.05.2022 року у кримінальному провадженні №22022220000001138, встановлено, що відповідно до матеріалів справи ЖЄО №825, що надійшли 07.05.2022 з ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківський області встановлено, що 26.03.2022 року мало місце порушення законів та звичаїв війни військовослужбовцями підрозділів збройних сил чи інших відомств рв, що полягали у здв=ійсненні обстрілів із невстановленого виду озброєння та снарядами невстановленого калібру по території ПП «Фартушний» за адресою: [ADDRESS] , що призвели до руйнування будівель на території підприємства. Крім того, з заяви [PERSON] вбачається, що [PERSON] просить визнати її потерпілою в кримінальному провадженні №22022220000001138 від 07.05.2022 року оскільки остання є орендарем приміщення за адресою: [ADDRESS] . Обставини форс-мажору, за загальним правилом, звільняють сторони від відповідальності за порушення зобов`язання, тобто від нарахування неустойки за неналежне виконаннгя зобов`язань. За таких обставин відсутня вина ФОП [PERSON] у порушенні строків поставки та установки дверей, оскільки порушення зобов`язання сталося внаслідок ведення бойових дій та обставин непереборної сили. За таких обставин вимога щодо стягнення неустойки в розмірі 463552, 56 грн. не підлягає до задоволення. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди. За змістом частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Отже, моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц. Відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно до вимог стаття 4 «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Позивач, звертаючись до суду з позовом зазначив, що йому спричинена моральна шкода, однак не надав суду доказів її спричинення. Так, позивачем у позовній заяві не доведено належними доказами заподіяння їй моральної шкоди відповідачем, а також не обгрунтовано заявлений розмір шкоди у 1000,00 грн., тому суд вважає, що правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Вирішуючи питання про судові витрати в частині витрат на професійну правничу допомогу, суд встановив, що відповідно до позову позивачем на професійну проавничу допомогу визначено 30000, 00 грн., тоді як жодних доказів до матеріалів справи щодо понесених позивачем витрат не було надано. У зв`язку з вищевказаним, з огляду на загальні принципи справедливості та верховенства права, у зв`язку з відсутністю належних та достатніх доказів в обґрунтування понесених відповідачем [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу, суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30000, 00 гривень. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживачів та стягнення коштів та стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] - 44100, 00 грн. сплаченого авансового внеску. На підставі викладеного та

Outcome: partial