Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~27\~жовтня 2022\~року [PERSON] \~ звернувся\~в суд\~із позовом\~до [PERSON] \~ про стягнення боргу за розпискою від 25 лютого 2021 року в сумі 2600 дол. США \~ \~ \~ \~ В обгрунтування позову зазначено, що 25 лютого 2021 року позивач передав відповідачу в борг 2600 дол. США на строк до 01 квітня 2021 року, про що відповідач надав розписку. Однак у зазначений у розписці термін відповідач кошти не повернув. На неодноразові звернення до відповідача з проханням дотримуватись взятого на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів, відповідач не реагує, кошти не повертає. Оскільки [PERSON] свої зобов`язання за договором позики не виконав, кошти не повернув, просить суд стягнути на його користь заборгованість в розмірі 2600 доларів США та судові витрати зі сплати судового збору. Відповідач не подав відзиву на позов. Ухвалою судді від 31 жовтня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 16 грудня 2022 року задоволено клопотання відповідача, відкладено розгляд справи до 10 січня 2023 року. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді від 29 грудня 2022 року задоволено заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову. Накладено арешт на земельну ділянку площею 0,0754 га, що розташована на території Рогатинської міської ради Івано-Франківської області, кадастровий номер 2624410100:01:027:0168, яка належить [PERSON] . \~ \~ \~ \~Ухвалою від 10 січня 2023 року повторно задоволено клопотання відповідача про відкладення слухання справи, розгляд справи відкладено на 31 січня 2023 року. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 31 січня 2023 року задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, судове засідання відкладено на 20 лютого 2023 року. Таким чином, суд за клопотаннями відповідача на підставі ст.223 ЦПК України неодноразово відкладав розгляд справи. Відповідачу було роз`яснено про можливість його участі у судовому засіданні через пердставника згідно вимог ст.64 ЦПК України. У судове засідання, призначене на 20 лютого 2023 року відповідач, повторно не прибув. На адресу суду 16 лютого 2023 року [PERSON] направив заяву про відкладення слухання справи у зв`язку з перебуванням на лікуванні. До заяви про відкладення слухання справи долучено довідку від 26 січня 2023 року, видану лікарем комунального некомерційного медичного підприємства "Рогатинська центральна районна лікарня" Костишином Д.В. про перебування [PERSON] на амбулаторному лікуванні у період з 26 січня 2023 року по 06 лютого 2023 року. Суд вважає неявку відповідача у судове засідання, яке було призначене на 20 лютого 2023 року такою, що не зумовлена поважними причинами з наступних підстав. Відповідачу неодноразово було роз`яснено право брати участь у судових засіданнях через представника. Відповідно до довідок, які були долучені [PERSON] до клопотань про відкладення слухання справи, він періодично перебував на амбулаторному лікуванні, а саме у період з 20 листопада 2022 року по 28 листопада 2022 року, з 10 грудня 2022 року по 19 грудня 2022 року, з 04 січня по 13 січня 2023 року, з 26 січня 2023 року по 06 лютого 2023 року. Таким чином у відповідача була можливість залучити до участі у справі представника, оскільки перебування на амбулаторному лікуванні не було безперервним. Також станом на 20 лютого 2023 року відсутнє підтвердження перебування відповідача на лікуванні. З урахуванням тієї обставини, що справа тривалий час перебуває на розгляді суду, а згідно вимог ст.44 ЦПК України на осіб, які беруть участь у справі покладається загальний обов`язок добросовісно користуватися процесуальними правами, суд прийшов до висновку про слухання справи без участі відповідача, який належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи. Позивач у судове засідання не з`явився, 08 листопада 2022 року подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити повністю. \~ \~ \~ \~У зв`язку з тим, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та перевіривши письмові докази, які надано тільки позивачем, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~Відповідно до розписки від 25 лютого 2021 року, оригінал якої долучено до матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] підтвердив, що позичив в [PERSON] кошти в сумі 2600 (дві тисячі шістсот) доларів США, які зобов`язався повернути до 01 квітня 2021 року. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладених договорів незалежно від найменування документа, і з огляду на установлені результати робити відповідні правові висновки. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому порядку, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням наведених правил правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 виклав правовий висновок, відповідно до якого за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи, як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. До матеріалів справи долучено розписку, дану [PERSON] відповідно до змісту якої він позичив і зобов`язався повернути [PERSON] кошти в сумі 2600 доларів США, в термін до 01 квітня 2021 року. Дата написання розписки 25 лютого 2021 року. Написання розписки та отримання коштів [PERSON] не спростовано. Суд приходить до висновку, якщо наявна розписка, у якій позичальник чітко зазначає, що позичив і зобов`язується повернути кошти із зазначенням конкретної суми та конкретного строку, скріплює її своїм підписом, то це є свідченням реального характеру договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», оскільки ключовим є зміст цього документа. Отже, відсутність письмового застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику, відсутність заперечень відповідача про отримання ним коштів не спростовує факту такого передання, і одночасно є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини першої статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. З наведеного випливає, що якщо договір позики укладений в письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики. \~ \~ \~ \~Договір позики відповідач не оспорював, не просив визнати його недійсним чи удаваним правочином. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~За\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. У відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати - судовий збір сплачений при поданні позову в розмірі 992 грн 40 коп. та судовий збір сплачений за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 496 грн. 20 коп , всього на загальну суму 1 488 грн 60 коп. Згідно ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved