Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

Позивач Виконавчий комітет Тернопільської міської ради як орган опіки та піклування, в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи Тернопільський міський центр соціальних служб, [PERSON] , [PERSON] , у якому просить позбавити відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] , [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . З 08.09.2019 по 05.03.2021 малолітні діти [PERSON] та [PERSON] перебували на обліку в службі у справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей як діти, які опинились в складних життєвих обставинах. Підставою взяття на облік було ухиляння батьків від виконання батьківських обов`язків. [PERSON] та [PERSON] не створили належних умов для повноцінного та гармонійного розвитку дітей, сім`я характеризувалась низьким виховним потенціалом, опинилась в складних життєвих обставинах, а тому було прийнято рішення про відібрання малолітніх дітей. Неодноразово на засіданнях комісії розглядалось питання щодо неналежного виконання батьківських обов`язків [PERSON] та [PERSON] стосовно малолітніх дітей, а саме 15.09.2017, 13.10.2017, 03.11.2017, 16.05.2019, 05.06.2020. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 08.07.2020 №493, був затверджений висновок про відібрання та влаштування малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в Тернопільський обласний комунальний дитячий будинок для дітей шкільного віку на повне державне забезпечення. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21.01.2021 року (справа №607/11763/20) від батьків [PERSON] , [PERSON] відібрано малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] без позбавлення батьківських прав. 09.03.2021 [PERSON] та [PERSON] взято на первинний облік служби у справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей, як дітей, які залишилися без батьківського піклування. 31.03.2021 рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 251 встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування та влаштовано у Тернопільський обласний комунальний дитячий будинок для дітей шкільного віку на повне державне забезпечення. Рішенням виконавчого комітету Підгаєцької міської ради від 22.06.2021 року № 73, створено прийомну сім`ю на базі родини [PERSON] , [PERSON] та 30.06.2021 передано на виховання та спільне проживання у прийомну сім`ю дітей, позбавлених батьківського піклування [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З часу прийняття судом рішення про відібрання малолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON] , не зверталися до суду та у службу в справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей з питанням щодо повернення дітей у сім`ю. За вказаних обставин, просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.11.2022 відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.12.2022, постановленою у судовому засіданні та занесеною до протоколу судового засідання, підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача Виконавчого комітету Тернопільської міської ради - Мелех О.Р. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, які наведені у позовній заяві та не заперечила щодо заочного вирішення справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, заяв про розгляд справи за їх відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подавали. Представник третьої особи Тернопільського міського центру соціальних служб - Ніздрань Н. В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідачі були належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явились у судове засідання без повідомлення причин, не подали відзиву, а представник позивача не заперечила проти заочного вирішення справи. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини справи. Батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим повторно 23.03.2018 Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 23.03.2018 Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Неодноразово на засіданнях комісії розглядалось питання щодо неналежного виконання батьківських обов`язків [PERSON] та [PERSON] стосовно малолітніх дітей, а саме 15.09.2017, 13.10.2017, 03.11.2017, 16.05.2019, 05.06.2020. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 08.07.2020 №493 затверджено висновок про відібрання та влаштування малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в Тернопільський обласний комунальний дитячий будинок для дітей шкільного віку на повне державне забезпечення. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21.01.2021 у справі №607/11763/20 від батьків [PERSON] , [PERSON] відібрано малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Згідно листа Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 15.08.2019 № 3335/14-01-09.6, державна реєстрація дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] була проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (за заявою матері). 14.09.2017 у зв`язку із визнанням батьківства були внесені відомості про батька відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України. Відповідно до листа Служби у справах дітей Тернопільської обласної державної адміністрації № 84 від 27.05.2021, за результатами бесід виявлено, що у Діани контакт продуктивний, дівчина легко іде на контакт з однолітками та дорослими, відкрита до спілкування. У дитини спостерігається достатній розвиток обсягу уваги та здатність до переключення та розподілу, зорове сприймання в межах вікової норми, пам`ять образна, довготривала. Переважає понятійне та словесно - логічне мислення, виконує завдання, що вимагають аналізу та узагальнення. Інтелектуальний розвиток в межах вікової норми. Рівень шкільних знань та загальної обізнаності - середній. Словниковий запас обмежений побутовою лексикою, спілкується простими реченнями. Емоційно-вольова сфера не порушена, здатна контролювати свої негативні емоції. Критика збережена. Поведінка адекватна ситуації. Для Діани характерні рухливість, легка пристосовуваність до умов життя, що змінюються; вона швидко знаходить контакт із людьми, товариська, не відчуває скутості в спілкуванні з новими людьми. У неї почуття легко виникають і легко змінюються. Соціально-побутові навички в дитини набуті на середньому рівні. У [PERSON] спостерігається педагогічна занедбаність соціально обумовлена, низька сформованість мотивації до навчання, тому і існують труднощі у навчанні. Рівень шкільних знань низький. У хлопця рівень пізнавальної діяльності нижче середнього, увага недостатньо концентрована, пам`ять короткочасна, мимовільна, мислення наочно-дійове, послідовне, при виконанні завдань потребує допомоги, або зразок для виконання завдання. Загальна обізнаність дитини про себе і про навколишній світ відповідає віковим нормам, як і рівень сформованості уявлень про властивості предметів, причинно-наслідкових зв`язків, проявляє інтерес до природничих процесів. Соціально-побутові навички в дитини розвинені на достатньому рівні. Біологічна мати [PERSON] за час перебування дітей з 04.06.2020 по сьогоднішній день відвідувала дванадцять разів (13.06.2020, 02.07.2020, 16.08.2020, 23.08.2020, 28.11.2020, 20.12.2020, 29.01.2021 13.03.2021, 14.03.2021. 04.04.2021, 17.04.2021, 16.05.2021). Біологічний тато [PERSON] відвідував дітей тринадцять разів (26.07.2020. 01.08.2020, 16.08.2020, 19.08.2020 28.08.2020, 31.08.2020р., 08.09.2020, 28.09.2020, 10.10.2020, 01.11.2020, 05.12.2020, 31.12.2020, 29.01.2021). Рішенням виконавчого комітету Підгаєцької міської ради від 22.06.2021 № 73, створено прийомну сім`ю на базі родини [PERSON] , [PERSON] та 30.06.2021 року передано на виховання та спільне проживання у прийомну сім`ю дітей, позбавлених батьківського піклування [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно листа служби у справах дітей Підгаєцької міської ради від 15.02.2022 № 23, встановлено, що за час перебування [PERSON] та [PERSON] у прийомній сім`ї, біологічні батьки [PERSON] та [PERSON] дітей не провідували, не телефонували, а відповідно не цікавились їх станом здоров`я, їх подальшою долею, тощо. Зважаючи на це, служба у справах дітей Підгаєцької міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно дітей [PERSON] та [PERSON] . Рішенням комісії з питань захисту прав дитини від 18.02.2022 № 47, службі у справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради доручено підготувати проект рішення про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 13.04.2022 № 349 затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замініють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такий обов`язок батьків передбачений і ч. 2 ст. 150 СК України. Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, рішення від 17.07.2015) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Таким чином, суд констатує безумовне право батьків на виховання дітей, однак вважає, що у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дитини, які мають першочергове значення при вирішенні справи. Суд вважає, що наявними в матеріалах справи належними, допустимими та достатніми доказами підтверджено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] по відношенню до неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] не проявляють батьківської турботи та любові, не піклуються про їхній фізичний і духовний розвиток, не забезпечують дітей необхідним харчуванням, а також не виявляють інтересу до їхнього внутрішнього світу. При цьому, протягом тривалого часу держава приймала усі міри для надання відповідачам можливості покращити житлово-побутові умови, влаштуватись на роботу та налагодити взаємовідносини із своїми дітьми. Однак, відповідачі такими можливостями нехтують та виконувати батьківські обов`язки по вихованню дитини не бажають, що свідчить про неможливість покращити їхню поведінку по відношенню до малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . За таких підстав, суд доходить висновку, що [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , а тому позов в частині позбавлення батьківських прав є обґрунтованим, доведеним, а відтак таким, що підлягає задоволенню. Суд доходить висновку, що саме рішення про позбавлення батьківських прав відповідає якнайкращим інтересам дитини, не позбавляючи при цьому відповідачів можливості за їх бажанням піклуватися про сина. Більше того за правилами ст. 169 СК України позбавлені батьківських прав батьки вправі звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав за умови зміни своєї поведінки, якщо це буде відповідати інтересам дитини. Щодо стягнення аліментів суд зазначає наступне. Стаття 180 СК України визначає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 193 СК України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Частиною 3 ст. 166 Сімейного кодексу України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Враховуючи, що відповідачі участь в утриманні неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] не приймають, суд вважає, що з відповідачів мають стягуватись аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 Сімейного кодексу України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дітей, зважаючи на рівний обов`язок батьків утримувати дітей, суд доходить висновку, що з [PERSON] та [PERSON] , слід стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 19 серпня 2022 року до досягнення дітьми повноліття у користь [PERSON] , на утриманні в якої у прийомній сім`ї перебувають діти. Суд вважає, що достатніми та фінансово можливими для відповідачів для забезпечення належного рівня життя дітей будуть аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 20 травня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Жодних заперечень щодо доводів позивача та належних та допустимих доказів на спростування здобутих судом відповідачі не надали. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення з відповідачів аліментів на утримання неповнолітніх дітей у межах суми платежу за 1 місяць слід допустити до негайного виконання. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. У зв`язку з задоволенням позову відповідно до ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги, що позивача при пред`явленні позову звільнено від сплати судового збору, з відповідачів у дохід держави слід стягнути по 2481 грн. понесеного судового збору.

Outcome: approved