Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість за договором позики Х141221-12 від 14 грудня 2021 року у сумі 110532,30 грн., судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 22426,62 грн. та судовий збір в розмірі 1105,32 грн. В обґрунтуванні позовних вимог зазначає, що 14 грудня 2021 року між нею та [PERSON] був укладений письмовий договір позики № Х141221-12, предметом якого було передання у власність [PERSON] грошових коштів у сумі 57667 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 27,15 грн.) на день укладення цього договору було еквівалентно 2124 долари США . Згідно п.2 Договору позики, сума позики отримана [PERSON] в повному обсязі до моменту підписання договору. Факт отримання позики, зокрема, підтверджується розпискою від 14 грудня 2021 року, написаною власноруч відповідачем. Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до п.1 договору позики та графіку повернення позичальником грошових коштів, закріпленому у п.5 договору позики, становив 14 червня 2022 року включно. Відповідно до п.8 Договору позики, у випадку зміни, у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у п.1 цього договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому в АТ КБ «Приватбанк» на день здійснення кожного платежу за цим договором. Пунктом 9 договору позики визначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання відповідачем за даним договором, [PERSON] зобов`язана сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини) позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. До теперішнього часу відповідач позику не повернула, про причини невиконання умов договору позики [PERSON] не повідомила, чим взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконала. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2022 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлений. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце повідомлялась шляхом направлення судової повістки за місцем її реєстрації. З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулось до суду 26 січня 2023 року вбачається, що судова повістка, повернута на адресу суду із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за зазначеною адресою». У пункті 91-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила), передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду. Працівником ПАТ «Укрпошта» на довідці про причини повернення зроблено позначку «адресат відсутній за вказаною адресою» та засвідчено її підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля, що свідчить про дотримання вимог пункту 91- 1 Правил. За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі. Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18), від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 (провадження № 12-233гс18) та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №814/1469/17 (провадження № К/9901/28703/19), від 01 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14 (провадження № К/9901/16143/20), від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19 (провадження № 61-2583св20), від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20 (провадження № 61-3782св21), від 29 липня 2022 року у справі № 148/2412/19 (провадження № 61-18085св21). Таким чином, судом виконано обов`язок щодо повідомлення [PERSON] та вона була належно повідомлена про розгляд справи 07 лютого 2023 року. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у матеріалах справи доказами за відсутності [PERSON] . У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, 14 грудня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики №141221-12. Відповідно до умов договору, [PERSON] передала у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 57667 грн., що є еквівалентом 2124 долари США, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 27,150 грн.), в свою чергу [PERSON] зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами сторони домовилися, що загальна сума у гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченими цим договором буде 2124 долари США, за курсом продажу в АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 6 місяців з моменту укладання даного договору, тобто до 14 червня 2022 року. Пунктом 9 договору позики визначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання відповідачем за даним договором, [PERSON] зобов`язана сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини) позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Відповідно до графіку повернення платежів, визначений у договорі позики №Х141221-12 [PERSON] повинна повернути: 9611,10 грн., еквівалент - 354 дол. США до 14 січня 2022 року включно; 9611,10 грн., еквівалент - 354 дол. США до 14 лютого 2022 року включно; 9611,10 грн., еквівалент - 354 дол. США до 14 березня 2022 року включно; 9611,10 грн., еквівалент - 354 дол. США до 14 квітня 2022 року включно; 9611,10 грн., еквівалент - 354 дол. США до 14 травня 2022 року включно; 9611,10 грн., еквівалент - 354 дол. США до 14 червня 2022 року включно. Доказів належного виконання [PERSON] зобов`язань з повернення позики суду не надано. Відповідно до частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Сторони дотримались письмової форми договору та [PERSON] були передані [PERSON] грошові кошти у розмірі вказаному у борговій розписці від 14 грудня 2021 року та договорі позики №Х141221-12 у сумі 57667 грн., що на момент вчинення позики становила 2124 долари США, що за курсом в АТ КБ «Приватбанк» становило (1 долар США = 27,150 грн.). Таким чином, позивачем доведено факт укладення договору і факт передачі ним коштів [PERSON] на вказаних у розписках умовах, тобто виконання ним умов договору. Відповідно до п.8 Договору позики, у випадку зміни, у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у п.1 цього договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому в АТ КБ «Приватбанк» на день здійснення кожного платежу за цим договором. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною другою статті 533 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Ця норма кореспондується із приписами статті 524 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Тобто виконання зобов`язання у гривнях з урахуванням еквівалента іноземної валюти можливе лише у разі якщо сторони узгодили це у договорі. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Вказана правова позиція зазначена у постановах Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі № 537/6309/16-ц (провадження № 61-43424св18) та від 26 лютого 2020 року у справі № 357/5634/18-ц (провадження № 61-11515св19). Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» курс гривні до долара США станом на дату подачі позову становить 39,90 грн. Враховуючи, що відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики не виконав, та не повернув позикодавцю позичені у нього кошти у сумі та строки, які були визначені у договорі позики №Х141221-12 від 14 грудня 2021 року розмір основного боргу [PERSON] становить 84747,60 грн. У відповідності до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц). За частиною другою цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем у позовній заяві проведено розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період з 15 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року відповідно до якого сума 3% річних складає 40,17 грн., сума інфляційних втрат складає 129,09 грн. За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частина 1 статті 546 ЦК України визначає види забезпечення виконання зобов`язання, а неустойку, поруку, гарантію, заставу, притримання, завдаток, право довірчої власності. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»). Враховуючи, що договором позики №Х141221-12 від 14 грудня 2021 року визначено розмір неустойки, а саме 1% від суми займу за кожен календарний день існування простроченої заборгованості суд дійшов висновку, що нарахування пені здійснено позивачем правомірно. Відповідно до копії довідки АТ КБ «Приватбанк» курс гривні до долара США станом на 23 лютого 2022 року (гранична дата нарахування пені) становив 64038,60 грн. Таким чином, розмір пені який підлягає стягненню з відповідача за період з 15 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року становить 25 615,44 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання перед позивачем з повернення грошових коштів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача та стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики №Х141221-12 в розмірі 84747,60 грн., 3% річних в розмірі 40,17 грн., інфляційні втрати в розмірі 129,09 грн. та пеню у розмірі 25615,44 грн. Щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу суду зазначає наступне. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України - розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судові витрати на професійну правничу допомогу які були понесені відповідачем підтверджуються: договором про надання правової допомоги № б/н від 12 вересня 2022 року; додатком до договору про надання правової допомоги б/н від 12 вересня 2022 року; актом наданих послуг від 16 вересня 2022 року відповідно до якого адвокат передав а клієнт прийняв наступні послуги: консультація клієнта з вивчення відповідних документів за позовом до [PERSON] - 1300 грн.; юридичний аналіз законодавства та судової практики з питань, викладених у позовній заяві - 2600 грн.; підготовка та подачі позовної заяви - 6500 грн. Крім того, з додатку до договору про надання правової допомоги б/н від 12 вересня 2022 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] погодили, що за прийняття адвокатом участі у судових засіданнях, клієнтом додатково сплачується 3250 грн. за кожний судодень. З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи призначався, до судового розгляду 01 грудня 2022 року та 07 лютого 2023 року. Також матеріали справи містять розписку від 01 грудня 2022 року та заяву від 07 лютого 2023 року, з яких вбачається, що представник позивача з`явився до суду у день судового засідання. Також, з додатку до договору про надання правової допомоги б/н від 12 вересня 2022 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] погодили, що у разі прийняття рішення по справі на користь клієнта, адвокату сплачується додатковий гонорар у розмірі 5% від суми задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за договором позики, суд визнає обґрунтованим стягнення додаткового гонорару адвоката в сумі 5% від суми задоволених позовних вимог, відповідно до додатку до договору про надання правової допомоги б/н від 12 вересня 2022 року, що складає 5526,62 грн. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 22426,62 грн. Питання щодо судового збору суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved