Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

У вересні 2022 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 24.01.2000 року. Разом з тим, в належній позивачу квартирі з 23.02.1995 року по теперішній час зареєстрований відповідач, який на час реєстрації був чоловіком доньки позивача. Однак, на даний час шлюб між донькою позивача та відповідачем розірвано, відповідач відчужив дане майно, в даній квартирі не проживає, не сплачує комунальні послуги, позивач не підтримує з ним жодних відносин. Враховуючи, що відповідач тривалий час не проживає у вказаній квартирі, не несе витрат на житлово-комунальні послуги, позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою від 12.09.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, через канцелярію суду представником позивача було подано заяву про розгляд справи у їх відсутність, відповідно до якої позов підтримали, просили суд про його задоволення, проти заочного розгляду справи не заперечували. Також представником позивача було подано довідку ЖБК «Юність» від 30.01.2023 року. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, відзиву на позов не надавав та не просив розглядати справу за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.01.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 284/30429. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що на час розгляду справи, у квартирі зареєстрований відповідач - [PERSON] , що підтверджується довідкою Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 05.07.2022 року № 109/Р-595. Згідно довідки ЖБК «Юність» від 30.01.2023 року № 001, [PERSON] , [INFO] не проживає за адресою: [ADDRESS] та останні три роки за вказаною адресою не з`являється. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ніяких витрат по утриманню спірної квартири не несе та не ніс, комунальні послуги не сплачував, доказів того, що він намагався вирішити питання про вселення до спірної квартири, суду надано не було, що свідчить про те, що квартирою він тривалий час не цікавиться. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майн Норми статей 15,16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У судовому засіданні з`ясовано, що реєстрація місця проживання відповідача у даній квартирі є обставиною, яка перешкоджає позивачеві, як власнику, розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач жодних витрат по утриманню спірної квартири не несе, квартплату, комунальні послуги та електроенергію не сплачує, доказів того, що він намагався вирішити питання про вселення до спірної квартири, суду надано не було, що свідчить про те, що квартирою він тривалий час не цікавиться. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що позивач є власником квартири, у якій фактично не проживає, але значиться зареєстрованим відповідач, що створює перешкоди та порушує права дійсного власника, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved