Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 11 806,88 грн., 3% річних 2887,33 грн., пеню 30 940,02 грн., витрати на послуги автостоянки 4955,00 грн., всього - 50589,23 грн. та судовий збір у сумі 704,80 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 13.10.2013 приблизно об 11:25 год. [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ- 21099», державний номер [NUMBER] , здійснюючи рух по проїжджій частині вул. Ленської з боку вул. Донецької в напрямку вул. Бородинської у м. Запоріжжі, діючи в порушення вимог п. 10.1 ПДР України, згідно з яким перед початком, руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним, і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам, руху, змінив напрямок руху керованого ним автомобіля, виїхавши на смугу зустрічного руху, в результаті чого допустив зіткнення передньою центральною частиною керованого ним автомобіля «ВАЗ-21099» з автомобілем «Мазда-626» під керуванням позивача. У позові вказує, що згідно вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2014 у справі № 334/11682/13-к ДТП [PERSON] визнано винним за ч. 1 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Посилається на те, що внаслідок зазначеної ДТП позивачу було спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому третьої п`ясної кістки лівої кисті зі зміщенням, кісткових фрагментів, які кваліфіковано судом як тілесні пошкодження середнього ступеня тяжкості. Зазначає, що згідно з висновком судово-автотехнічної експертизи № 816/13 від 28.11.2013 порушення водієм [PERSON] вимог п.п. 10.1, 11.3 ПДД знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками. Вказує, що [PERSON] був застрахований у ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», у зв`язку з чим позивач звернувся до останньої з метою виплати відшкодування. У повідомленні від 03.04.2014 № 2810 страхова компанія повідомила, що прийнято рішення щодо виплати страхового відшкодування в сумі 14008,59 грн., франшиза по полісу № АС/3085247 становить 1 000,00грн. Посилається на те, що оскільки відшкодування шкоди, завданої ДТП, не отримав, то звернувся з відповідним позовом до суду. Вказує, що рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя у справі № 337/5881/14-ц з позовом [PERSON] до [PERSON] та ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» (ПАТ «УОСК») про стягнення матеріальної та моральної шкоди позов задоволено частково: стягнуто з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь [PERSON] суму майнової шкоди у розмірі 32023,11 грн., пеню у розмірі 16442,30грн., витрати по складанню висновку експертного дослідження у сумі 300,00грн., інфляційні втрати у сумі 546,15грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 1255,00грн., матеріальну шкоду на лікарську допомогу в розмірі 281,51 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 243,60грн., витрати на послуги автостоянки в розмірі 7425,00 грн., а також відшкодування моральної шкоди в сумі 14,07 грн., а всього 58530,74 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по складанню висновку експертного дослідження у сумі 300,00грн., витрати на правову допомогу в розмірі 243,60 грн., а також відшкодування моральної шкоди у розмірі 4985,93 грн., а всього 5529,53 грн. Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.03.2018 рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя було змінено в частині суми інфляційних втрат та постановлено стягнути з ПАТ «УОСК» на користь позивача 22 592,31 грн. Позивач вказує, що вважає за необхідне скористатися своїм правом на стягнення з відповідача інфляційних втрат, 3% річних та пені за час прострочення виконання грошового зобов`язання. Посилається на те, що оскільки рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя інфляційні збитки були стягнуті за період з квітня 2014 року по липень 2015 року, а виплата суми страхового відшкодування відповідачем здійснена лише 25.07.2018, періодом розрахунку інфляційних збитків є період з серпня 2015 року по вересень 2018 року. Сума страхового відшкодування, від якої розраховуються інфляційні збитки, визначена судом у розмірі 32023,11 грн. Сума інфляційних втрат за період з серпня 2015 по липень 2018 року становить 11 806,88 грн. 3% річних за рішенням суду були стягнуті за період з 03.04.2014 по 23.07.2015, отже, періодом розрахунку 3% річних є 24.07.2015 - 25.07.2018рр. Сума 3% річних за вказаний період від суми страхового відшкодування - 32023,11 грн., становить 2887,33грн. Пеня за рішенням суду була стягнута за період з 21.01.2014 по 27.08.2015, отже, періодом розрахунку пені є 28.08.2015 - 25.07.2018. Сума пені, за вказаний період, від суми страхового відшкодування - 32023,11 грн., становить 30 940,02 грн. Також зазначив, що рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя з відповідача було стягнуто витрати за послуги стоянки автомобіля до 20.02.2015, однак на час подання позовної заяви, незважаючи на запити позивача та прохання забрати автомобіль, відповідач відмовився його забирати (лист від 10.08.2018р. № 442) і він досі знаходиться на автостоянці. За цей час, а саме за період з жовтня 2016 по серпень 2018 на послуги автостоянки було сплачено 4955,00 грн. З огляду на викладене просить позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року в справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. 03.02.2021 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву вказано, що позивачем невірно розраховано розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача. Зазначено, що позивачем подано заяву про виплату страхового відшкодування 09.12.2013, тому строк виплати страхового відшкодування настав через 90 днів з дня подачі заяви - 09.03.2014, а пеня починає обраховуватись з наступного дня за днем виплати страхового відшкодування, а саме з 10.03.2014. Також зазначено, що згідно матеріалів справи та як свідчить сам позивач відповідачем сплачено страхове відшкодування 25.07.2018, а позовна заява складена позивачем 10.10.2018, отже позивач має право на відшкодування пені в рамках строку позовної давності, а саме з 11.10.2017 по 10.10.2018. У відзиві вказано, що вимоги позивача стосовно стягнення 3% річних та інфляційних витрат є безпідставними, оскільки в законодавстві України не передбачено застосування ст. 625 до деліктних правовідносин, які виникли між потерпілим і страховою компанією. Відповідач посилається на те, що згідно положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач - є страховиком, а позивач - потерпілою особою, а не страхувальником, а отже положення ст. 625 ЦК України не можуть застосовуватись до даних правовідносин. Зазначає, що відповідальність відповідача в разі порушення зобов`язання перед позивачем передбачена тільки у вигляді пені. А сплату інфляційних витрат та 3% річних не передбачено норами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказує, що інфляційне збільшення суми боргу складає 11585,69 грн., а не 1806,88 грн., як зазначає позивач. Просить врахувати, що рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2015 позивача, після відшкодування збитків, було зобов`язано передати автомобіль Мазда 626 д.н.з. [NUMBER] відповідачу. 10.08.2018 відповідач згідно листа № 442 відмовився від свого права отримати зазначений автомобіль. У зв`язку із чим [PERSON] залишився власником автомобіля Мазда 626 д.н.з. [NUMBER] . З огляду на викладене просить суд застосувати позовну давність до стягнення пені на підставі п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України; позовні вимоги [PERSON] до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» задовольнити частково, стягнути пеню в розмірі 10323,72 грн. та витрати за послуги автостоянки в розмірі 4305,00 грн, а всього 14628,72 грн. Оскільки справа розглядалась в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2015 року у справі 337/5881/14-ц позовні вимоги [PERSON] до приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» і [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково. Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь позивача суму майнової шкоди у розмірі 32023,11 грн., пеню у розмірі 16442,30 грн., витрати по складанню висновку експертного дослідження в сумі 300,00 грн., інфляційні втрати в сумі 546,15 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 1255, 00 грн., матеріальну шкода на лікарську допомогу в розмірі 281,51 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 243,60 грн., витрати на послуги автостоянки в розмірі 7425,00 грн., а також відшкодування моральної шкоди в сумі 14,07 грн., а всього 58530 (п`ятьдесят вісім тисяч п`ятьсот тридцять гривень) грн. 74 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь позивача витрати по складанню висновку експертного дослідження в сумі 300,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 243,60 грн., а також відшкодування моральної шкоди в розмірі 4985,93 грн., а всього 5529 (п`ять тисяч п`ятьсот двадцять дев`ять гривень ) грн. 53 коп. Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь держави судовий збір у розмірі 585,31 гривень. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 гривень. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Зобов`язано позивача передати автомобіль Mazda 626 реєстраційний номер [NUMBER] ПАТ «Українська охоронно-страховій компанії» після відшкодування збитків. У подальшому постановою від 14 березня 2018 року Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 01 грудня 2015 року, якою залишено без змін рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2015 року в частині стягнення суми інфляційних втрат скасовано, а рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2015 року у цій частині змінено. Позов [PERSON] до приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у частині стягнення інфляційних втрат задоволено частково. Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь позивача інфляційні втрати в сумі 22 592 грн 31 коп. В іншій частині судові рішення залишено без змін. Позивач, звертаючись до суду з позовом зазначає, що рішеннями суду інфляційні втрати стягнуті за період з квітня 2014 по липень 2015 року, а пеня стягнута за період з 21.01.2014 по 27.08.2015; 3% річних з період з 03.04.2014 по 23.07.2015, однак фактичний розрахунок ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» було здійснено лише 25.07.2018 та просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 11 806,88 грн.за період з серпня 2015 по липень 2018 року , 3% річних у сумі 2887,33 грн. за період з 24.0.2015 по 25.07.2018, пеню у сумі 30 940,02 грн. за період з 28.08.2015 по 25.07.2018. На що суд зазначає наступне. Пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик повинен виплати суму страхового відшкодування не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про виплату страхового відшкодування. Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Крім того, у частині другій статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК). Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі укладеного між [PERSON] та ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи вищезазначене рішенням суду було виконано лише 25.07.2018 . Суд з врахуванням вищевказаного зазначає про наявність у відповідача права вимагати сплати заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних у зазначених позивачем сумах за вказаний період. Так, згідно розрахунку, який не спростований відповідачем та є арифметично вірним стягненню підлягають інфляційні втрати у розмірі 11 806,88 грн.за період з 01.08.2015 по 25.07.2018 та 3% річних у сумі 2887,33 грн. за період з 24.07.2015 по 25.07.2018. Що стосується стягнення витрат за послуги автостоянки у сумі 4955 грн. суд вважає за необхідне задовольнити позов у цій частині, виходячи з наступного. Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Позивач зазначає, що на момент подачі цього позову відповідач відмовляється забрати автомобіль, який знаходиться на стоянці та за період з жовтня 2016 по серпень 2018 року та ним було сплачено 4955 грн за послуги стоянки, які просить стягнути з відповідача. Як вбачається з вищезазначеного рішення суду, позивача було зобов`язано передати автомобіль Mazda 626 реєстраційний номер [NUMBER] ПАТ «Українській охоронно-страховій компанії» після відшкодування збитків. Так встановлено, що збитки відшкодовані лише 25.07.2018, автомобіль відповідач відмовляється забрати, що підтверджується наявним у матеріалах справи листом, у зв`язку з цим суд вважає, що весь цей час позивачу потрібно було десь зберігати пошкоджений автомобіль та з метою повного захисту його прав приходить до висновку про стягнення цієї суми з відповідача. Що стосується стягнення пені за період з 28.08.2015 по 25.07.2018 у сумі 30940 грн 02 коп. суд зазначає наступне . Пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик повинен виплати суму страхового відшкодування не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про виплату страхового відшкодування. Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Пунктом 1 частини 2 ст. 258 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до стягнення неустойки ( штрафу, пені). Як вбачається з матеріалів справи, позивач нарахував пеню, починаючи з 28.08.2015 по 25.07.2018, тобто з пропуском позовної давності. Відповідач просить застосувати позовну даність в один рік та стягненню підлягає лише пеня за період з 11.10.2017 по 10.10.2018 у сумі 10323,72 грн. Згідно матеріалів справи та, як зазначає позивач у позові, ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» виплатила страхове відшкодування 25.07.2018, а позовна заява була складена позивачем 10.10.2018 , отже позивач має право на відшкодування пені в рамках строку позовної давності, а саме з 11.10.2017 по 10.10.2018. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 408,50 грн.

Outcome: partial