Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з цивільним позовом за змістом якого просить визнати за нею право власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , а також право власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер чоловік позивача, який був батьком відповідача, та після його смерті відкрилася спадщина на 1/5 частину квартири [ADDRESS] . Однак нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка, оскільки відсутні правовстановлюючі документи про належність майна спадкодавцеві. Також вказано, що квартира [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності належить позивачу, покійному [PERSON] , а також [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в рівних частках по 1/5 кожному. Водночас оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майно на вказану квартиру втрачено, а отримати його дублікат не можливо, оскільки він видається органом приватизації лише за письмовою заявою співвласників, а на даний час один з них - [PERSON] помер. Ухвалою суду від 16.12.2022 року відкрито провадження в даній справі, призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження та роз`яснено учасникам справи права, передбачені ст.ст. 178-180, 191-193 ЦПК України. Відповідач [PERSON] 21.01.2023 року отримав ухвалу про відкриття провадження в даній справі та примірник позовної заяви з додатками, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 2025103205280, однак відзиву на позовну заяву не надав. Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в підготовче засідання не з`явилися. Представник позивача [PERSON] , повноваження якої підтверджено ордером від 20.09.2022 року серії СА № 1023474, надала до суду заяву про підтримання позовних вимог, розгляд справи за відсутності сторони позивача та можливість ухвалення рішення у підготовчому засіданні з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву за змістом якої він не претендує на спадщину свого батька [PERSON] та не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] , просить справу розглядати за його відсутності. [PERSON] в підготовче засідання не з`явилась, надала до суду заяву за змістом якої просить справу розглядати за її відсутності та не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Ватутінська міська рада надіслала клопотання про розгляд справи за відсутності її представника за наявними в ній матеріалами. [PERSON] у підготовче засідання не з`явилась, надала до суду заяву за змістом якої просить справу розглядати за її відсутності та не заперечує щодо задоволення позовних вимог. У відповідності до ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін у засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч.ч. 3, 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову за результатами підготовчого провадження, в порядку, встановленому ст. 207 ЦПК України. За змістом ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, судом встановлено наступні обставини справи. Позивач з 03.12.1976 року перебувала в шлюбі з [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з чим змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в с. Стецівка Звенигородського району Черкаської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 15.12.2021 року Ватутінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Позивач звернулася до приватного нотаріуса Звенигородського міського нотаріального округу Черкаської області Побіянської Н.Б. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , у зв`язку з чим 22.02.2022 року відкрито спадкову справу № 69183179 (59/2002), що підтверджується копіями інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 22.02.2022 року № 68640753 та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 22.02.2022 року № 68640841. Згідно матеріалів спадкової справи № 69183179 (59/2002) відомості про заповіти [PERSON] відсутні, інші спадкоємці, окрім [PERSON] , із заявами про прийняття спадщини не звертались. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 26.10.2022 року приватним нотаріусом Звенигородського міського нотаріального округу Черкаської області Побіянською Н.Б., [PERSON] , [INFO] , є спадкоємцем майна [PERSON] , [INFO] . Водночас постановою приватного нотаріуса Звенигородського міського нотаріального округу Черкаської області Побіянської Н.Б. від 09.11.2022 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [INFO] [PERSON] на частку в праві власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що мотивовано відсутністю документа, який підтверджує право власності [PERSON] на таку частку на момент відкриття спадщини. Відповідно до копій свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 02.02.2009 року Ватутінським міським органом приватизації на підставі розпорядження органу приватизації від 17.12.2008 року № [NUMBER], та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22244334, виданого 23.03.2009 року Катеринопільським виробничим відділком комунального підприємства «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації», співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] вказано [PERSON] (1/5), [PERSON] (1/5), [PERSON] (1/5), [PERSON] (1\\5), [PERSON] (1/5). Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із набуттям права власності на майно, в тому числі в порядку спадкування, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно змісту п. 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений ст. 392 ЦК України. Положеннями ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, крім іншого, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом її відкриття є день смерті особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до змісту ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, крім іншого, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом її відкриття є день смерті особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Положеннями ч. 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом п. 25 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 16.12.2009 року № 396, у разі втрати або зіпсування свідоцтва про право власності за письмовою заявою власника (співвласників) органом приватизації видається його дублікат. З урахуванням вказаного, оскільки один із співвласників помер у інших співвласників відсутня можливість отримати дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 02.02.2009 року Ватутінським міським органом приватизації на підставі розпорядження органу приватизації від 17.12.2008 року № 4962, щодо права власності квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція та практика Європейського суду з прав людини, при розгляді справ судами застосовується як джерело права. Згідно змісту ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини численними рішеннями (в справах «Воловік проти України», «Копецький проти Словаччини», «Суханов та Ільченко проти України», «Беєлер проти Італії» та інших) сформувала позицію, що поняття «майно» та «власність», які міститься у ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, є значно ширшим, ніж закріплено у ст. 41 Конституції України та чинному ЦК України, та мають автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, певні інші права та інтереси, які становлять майно, можуть також розглядатись як «право на власність» та відповідно як «власність» для цілей цієї статті. Крім іншого, до майна у розумінні Конвенції належать також визначені законом права відповідно до яких, заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування правом. Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Таким чином, характеристика очікувань як легітимних поєднує у собі: 1) їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй субєктивного права, 2) їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин. Таким чином, якщо суть вимоги пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя. Практикою Європейського суду з прав людини, зокрема в рішеннях від 17.03.2011 року в справі «Бочаров проти України», від 21.10.2011 року в справі «Коробов проти України», вказано, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Враховуючи визнання позову відповідачем, а також досліджені у судовому засіданні докази, в суду відсутні сумніви, що померлому [INFO] [PERSON] за життя належало право власності на 1/5 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , а позивач в справі є його дружиною, тобто спадкоємцем першої черги за законом, якою своєчасно прийнято спадщину у встановленому законом порядку, що свідчить про наявність підстав для визнання за позивачем права власності на 1/5 частку вищевказаної квартири в порядку спадкування за законом, оскільки померлий [PERSON] жодних розпоряджень щодо свого майна на випадок своєї смерті не залишав, а інші спадкоємці із заявами про прийняття його спадщини. Задовольняючи позовні вимоги в цій частині суд також враховує, що визнання права власності на спадкове майно [PERSON] за [PERSON] не порушуватиме права, свободи чи інтереси інших осіб, зокрема [PERSON] , який є сином померлого, оскільки ним заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не подано, та згідно змісту поданої до суду заяви він не претендує на спадщину свого батька. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог в частині визнання права власності позивача на 1/5 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , суд враховує, що таке право прямо передбачене ст. 392 ЦК України, та [PERSON] позбавлена реальної можливості іншим чином підтвердити своє право власності на дане майно. Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст. 392 ЦК України, викладеною в постанові від 14.12.2021 року в справі № 344/16879/15-ц, що спосіб захисту права власності, передбачений ст. 392 ЦК України, є таким, що найбільш повно відновлює порушені права особи, в разі якщо позивач позбавлений іншого способу реалізувати свої права на нерухоме майно, ніж визнання права власності в судовому порядку, а тому такий спосіб судового захисту є ефективним, універсальним. Задовольняючи позовні вимоги, суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язаних зі сплатою збору, що зумовлено позицією представника позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved