Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив визначити постійним місцем проживання їхньої малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , за місцем його проживання. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що сторони перебували у шлюбі від якого мають спільну дитину доньку [PERSON] . Шлюб між сторонами розірваний. Сторони уклали нотаріально посвідчений договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця поживання дитини. Проте, на теперішній час вони не можуть дійти остаточної згоди щодо того з ким з них проживатиме їх донька, внаслідок чого між сторонами періодично виникають конфлікти з приводу цього питання. Зазначив, що відповідачка має намір повернутись на постійне місце проживання в Харківську область, тоді як позивач має намір залишатись на території Черкаської області до закінчення воєнного стану, оскільки на території Харківської області ведуться активні бойові дії, що на думку позивача є небезпечними умовами для проживання там дитини. Позивач вважає, що з урахуванням обставин організації життєвих умов сторін та особистого бажання їх доньки, дитині краще проживати разом з батьком. Відповідачка надала суду письмову заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі. 19.08.2022р. судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 30.09.2022р. до суду надійшла письмова заява відповідачки про визнання позову в повному обсязі /а.с. 44/. 25.10.2022р. в судовому засіданні усною ухвалою суду зобов`язано службу у справах дітей Черкаської міської ради надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору між сторонами про визначення місця проживання дитини. 25.11.2022р. до суду надійшов висновок органу опіки та піклування м. Черкаси про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , в якому вказується про доцільність ухвалення судом рішення про відмову у позові, оскільки між сторонами фактично відсутній спір з приводу визначення місця проживання доньки та наявний нотаріально посвідчений договір, в якому сторони погодили визначення місця проживання дитини з батьком. У висновку зазначено, що відповідачка звернулася до служби у справах дітей із заявою, у якій не заперечувала проти проживання малолітньої доньки [PERSON] з батьком. До висновку додано акт обстеження умов проживання позивача в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] , - згідно якого позивачем забезпечені задовільні та належні умови для проживання та розвитку дитини (мебльована квартира; наявна необхідна побутова техніка та предмети домашнього вжитку; окреме місце для ігор та відпочинку дитини; задовільний стан кухні та санвузлу). Також до висновку додано лист Черкаського міського центру соціальних служб департаменту соціальної політики Черкаської міської ради від 10.11.2022р. №779, в якому вказується про наслідки соціального інспектування спеціалістами такого центру за місцями проживання позивача та відповідачки, внаслідок чого було встановлено наявність належних умов для дитини за місцем проживання батька, а також встановлено відсутність заперечень з боку матері щодо визначення місця проживання доньки разом з батьком, оскільки на думку матері донька більше прив`язана до свого батька і для неї зручніше і краще проживати разом з ним. 01.12.2022р. судом закрите підготовче провадження у справі, а справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач та відповідачка не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили. Відповідачка надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. В судовому засіданні представник позивача адвокат Юрко С.С., який діє на підставі договору про надання правової допомоги №02-08/2022 від 03.08.2022р., підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Заважив, що між сторонами дійсно укладений договір щодо визначення місця проживання дитини, який не розірваний, але між сторонами періодично виникають спірні конфліктні ситуації з цього питання, внаслідок чого задля забезпечення правової визначеності цього питання позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник служби у справах дітей Черкаської міської ради Зубалій Н.А., яка діє на підставі довіреності від 05.01.2023р., в судовому засіданні пояснила, що фактично між сторонами відсутній спір, оскільки наявний договір про визначення місця проживання дитини, який не розірваний, а тому вважає за недоцільне ухвалення судового рішення з цього питання. Додатково пояснила, що дитина проживала з батьком ще до початку військових дій в Україні. Заслухавши пояснення учасників справи та перевіривши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони ( [PERSON] та [PERSON] ) перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо і дитина на теперішній час проживає разом з батьком. Між сторонами укладений нотаріально посвідчений договір від 22.06.2022р., яким сторони домовились визначити місце проживання доньки з батьком, а також визначили порядок здійснення батьківських прав. На теперішній час між сторонами існують суперечки щодо узгодження визначення місця проживання дитини з одним з них, внаслідок чого позивач звернувся до суду з даним позовом. Тож між сторонами існує спір з приводу визначення місця проживання дитини з одним з батьків, що регулюється положеннями Сімейного кодексу України (далі СК) та іншими нормативно-правовими актами. Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За змістом ст. 5 ЦПК України при здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, а у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство ґрунтується на принципі диспозитивності, відповідно до якого сторони розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. А згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною першою статті 206 ЦПК України передбачено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оцінивши обставини справи, суд доходить висновку, що визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб та не суперечить вимогам ст.ст. 1, 7, 18, 141, 157, 160, 161 Сімейного кодексу України, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому суд критично ставиться до висновку органу опіки та піклування м. Черкаси щодо недоцільності ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог. В цьому контексті слід звернути увагу, що положення ст.ст. 15, 16 ЦК визначають безумовне право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Договір виступає універсальним регулятором між учасниками цивільних правовідносин і покликаний забезпечити регулювання таких відносин на умовах, визначених сторонами, проте наявність договору не перешкоджає його стороні звернутись до суду з позовом до другої сторони договору з вимогою про застосування судового способу захисту прав та інтересів на умовах, які можуть як відрізнятись від умов, погоджених сторонами договору, так і співпадати з ними. Протилежний висновок суперечить положенням ч. 3 ст. 4 ЦПК України, яка передбачає, що відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Додатково слід зазначити, що п. 4.4 договору від 22.06.2022р. щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, укладеного між позивачем та відповідачкою, передбачено, що всі спори та розбіжності між сторонами такого договору вирішуються шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку. Сторони не заперечували тієї обставини, що мали розбіжності щодо питання узгодження місця проживання доньки після укладання такого договору, що й обумовило звернення позивача до суду з даним позовом. Натомість вже після відкриття провадження по справі відповідачка переглянула свою позицію і згодна з позовними вимогами позивача, про що зазначила у заяві від 30.09.2022р. Отже сам факт звернення позивача до суду з позовом та процесуальні дії сторін спору свідчать про наявність існування між ними непорозумінь з приводу визначення місця проживання доньки, внаслідок чого судом не встановлено перешкод для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог. За таких обставин позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 992,40 грн. /а.с. 1/. Натомість, враховуючи що позивач не заявляв вимог про відшкодування йому судових витрат за рахунок відповідачки, то на підставі ст. 13 ЦПК України суд не розглядає зазначене питання. На підставі викладеного,

Outcome: approved