Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

27.10.2022 адвокат позивача звернувся із позовом до відповідача, у якому просить стягнути з останнього 2700 доларів США боргу за договором позики; 108 доларів США 80 центів процентів; витрати на правову допомогу та судовий збір. В обґрунтування таких позовних вимог зазначено, що 30.07.2022 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів на суму 2700 доларів США, що підтверджується розпискою від 30.07.2022. Згідно з розпискою, [PERSON] зобов`язується повернути борг на вимогу позикодавця ( місяць з дня вимоги). 25.08.2022 позивачем було скеровано письмову вимогу про повернення грошових коштів. Однак відповідач на вимогу не реагує, грошові кошти, що вказані у розписці не повернуто, на зв`язок останній не виходить. 14.10.2022 представником позивача адвокатом Круцем В.М. цінним листом з описом вкладення на поштову адресу боржника [ADDRESS] було скеровано повторно вимогу про повернення грошових коштів. Однак жодних дій з повернення грошових коштів не здійснено. 31.10.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито. 23.12.2022 представником відповідача подано відзив на позов. 28.12.2022 подано відповідь на відзив. 26.01.2023 представником позивача подано заяву про відмову від частини позовних вимог, а саме процентів - 108 доларів США. Судом така прийнята. У вступному слові представник позивача адвокат Круць В.М. позовні вимоги підтримав з мотивів, що викладені у позові. Просив позов задоволити. Зазначив, що підтвердження розміру витрат на правову допомогу ним буде подано протягом п`яти днів з дня постановлення рішення. У вступному слові представник позивача адвокат Дяків Д.І. заперечив відносно стягнення процентів з підстав, що викладені у відзиві. Не заперечив факт укладення розписки. Заперечив стягнення в користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 17\~000 грн. через не співмірність та необґрунтованість. Дана справа є незначної складності. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, дійшов наступного висновку : Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 30.07.2022 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, за умовами якої позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 2 700 доларів США. Зобов`язався їх повернути по вимозі, завчасно попередивши за місяць( а.с. 5). Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Однак відповідач зобов`язання за вказаною розпискою не виконав. Згідно із ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне зобов`язання). Відповідно до ч. 2\~ст. 615 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. 25.08.2022 [PERSON] надіслав вимогу [PERSON] про повернення вказаних грошових коштів в термін до 30.09.2022. Згідно даних відстеження поштового відправлення, таке вручено адресату 26.08.2022 за довіреністю ( а.с. 6-8). 14.10.2022 адвокатом Круць В. як представником [PERSON] надіслано вимогу [PERSON] про повернення грошових коштів протягом трьох днів з дня отримання листа ( а.с. 9-11). У зв`язку з відсутністю доказів належного виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором позики, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача основної суми грошового зобов`язання. Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Положеннями ч.ч. 1-2\~ст. 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. Отже, згідно з чинним законодавством гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З огляду на положення ч. 1\~ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України (такий висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 16.01.2019 №373/2054/16-ц). На підставі наведеного, так як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству, отже стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за договором позики ( розпискою) від 30.07.2022 в сумі 2\~700 дол. США. Згідно зі\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 990,09 грн.

Outcome: approved