Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що сторони 29.05.2007 уклали кредитний договір № VIH0GA05951395, за яким позивач, АТ КБ «Приват Банк», зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 22\~000 доларів США на термін до 27.05.2017, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитним коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Позивач зобов`язання за даним кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у відповідному розмірі. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, таким чином, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Позивач, посилаючись на ч. 2 ст. 625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, зазначає, що сума заборгованості за тілом кредиту становить 3\~061, 63 доларів США, у зв`язку з чим відповідач за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 має заборгованість 275, 80 доларів США (3 % річних від простроченої суми). За вказаних обставин позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача вищевказану заборгованість в сумі 275, 80 доларів США та судові витрати по справі. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 02.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач на підставі ст. 178 ЦПК України подав суду відзив на позовну заяву, згідно якого зазначив, що позов не визнає та просить відмовити в його задоволенні. Свої заперечення мотивує тим, що сума в розмірі 3\~061, 63 доларів США, яку взято за основу нарахування 3 % річних, позивачем не обґрунтована взагалі, оскільки кредитний договір був достроково погашений 06.01.2017. Так, рішенням апеляційного суду Вінницької області від 29.07.2016 по справі № 128/3866/15 стягнуто з [PERSON] заборгованість по кредиту на суму 7\~422, 74 доларів США. ПАТ КБ «Приватбанк» 03.04.2017 листом-дорученням №\~20.1.0.0.0/7-20170329/254 засвідчено факт повного виконання відповідачем зобов`язання за кредитним договором. Вказане також підтверджується рішенням Вінницького міського суду по справі № 127/23920/18 від 10.01.2019, залишеного в силі постановою апеляційного суду Вінницької області від 13.03.2019, яким встановлено, що 06.01.2017 позичальник здійснив оплату по погашенню заборгованості за кредитним договором № VIY0GA05951395 від 29.05.2007 згідно рішення Апеляційного суду Вінницької області від 29.07.2016 в розмірі 160\~034, 27 грн. Відповідно до заяви ПАТ КБ «Приватбанк» від 03.04.2017, позивач повідомив, що [PERSON] виконав умови вищевказаного кредитного договору, а договір іпотеки квартири від 29.05.2007 слід вважати таким, що припинив дію. Про факт погашення відповідачем заборгованості також зазначено в ухвалі Вінницького районного суду від 30.09.2022, по справі № 128/3866/15. У зв`язку з чим, твердження позивача про наявність заборгованості у розмірі 3\~061, 63 доларів США є недоведеною, за нарахування 275, 80 доларів США безпідставним (а.\~с. 48). Представник позивача в судове засідання не з`явився, згідно позовної заяви просив розглянути позов у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відповідач та\~його представник в судовому засіданні заперечили щодо позовних вимог, просили відмовити в задвооленні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, оскільки відповідач в повному обсязі сплатив банку заборгованість за вказаним кредитним догором ще в 2017 році, тому будь-які нарахування боргу за ним є безпідставними. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Матеріалами справи доведено, що 29.05.2007 між ПриватБанк та [PERSON] (позичальник) укладеного договір № VIY0GA05951395, за яким банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з «29» травня 2007 р. по «27» травня 2017 р. включно, у вигляді не поновлюваної лінії (кредит) у розмірі 22\~000 доларів США. Для виконання даного договору банк відкриває позичальникові рахунок [NUMBER] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та платежам. Кредит надається в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним договором строки. Забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає, зокрема, іпотека квартири [ADDRESS] . (а.\~с. 17-19). Згідно копії\~ордеру-розпорядження\~№ 1\~про видачу\~(погашення)\~строкового кредита\~29.05.2007\~та заяви\~на викдачу\~готівки від 29.05.2007, було надано кредитні кошти на суму 20 000 дол. США (а.с. 20 та 20 зі звороту). Відповідно до наданого позивачем розрахунку, сума заборгованості за тілом кредиту вказана в розмірі 3\~061, 63 доларів США та згідно цієї суми здійснено нарахування 3 % річних за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 в сумі 275, 80 доларів США (а.с. 6). Згідно копії виписки за рахунком відповідача за період з 29.05.2007 по 30.11.2022, [PERSON] здійснював погашення заборгованості за кредитним договором №\~VIY0GA05951395, в тому числі відображено здійснення платежів на погашення боргу відповідачем за період з 10.01.2017 до 28.03.2017, однак 27.10.2020 зазначено про відміну зарахування коштів від 28.03.2017 (а.с. 8 16). Будь-якого обґрунтування існування заборгованості вказаного позивачем розміру та за вказаний позивачем період надана виписка не містить. Відповідно до копії рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10.01.2019, справа № 127/23920/18, залишеного без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 13.03.2019, позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлая О.М. про визнання недійним та скасування рішення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу про визнання права власності задоволено частково. Скасовано рішення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлая О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про реєстрацію права власності на квартиру, що розташована у [ADDRESS] , за Публічним акціонерним товариством КБ «Приватбанк». Судами, в тому числі, було встановлено, що рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 29.07.2016 в цивільній справі № 128/3866/15-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № VIH0GA05951395 від 29.05.2007 станом на 06 серпня 2015 року, 12.12.2016 за зверненням АТ КБ «Приватбанк» приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Бєлая О.М. прийняла рішення № 32870735 про проведення державної реєстрації права власності за банком на вищевказану квартиру на підставі договору іпотеки, яким було забезпечено виконання зобов`язань за кредитним договором № VIH0GA05951395 від 29.05.2007, та 06.01.2017 боржник погасив заборгованість за даним кредитним договором на виконання рішення Апеляційного суду Вінницької області від 29.07.2016 в розмірі 160\~034, 27 грн. Апеляційним судом Вінницької області постановою від 13.03.2019 також було встановлено, що на час вирішення справи судом заборгованість за кредитним договором від 29.05.2007 № VIH0GA05951395 дійсно погашена, що не оспорюється жодним з учасників справи (а.с. 49 56). Згідно копії ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 30.09.2022, яка набрала законної сили, в задоволенні заяви представника АТ КБ «ПриватБанк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у цивільній справі № 128/3866/15-ц за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було відмовлено. Згідно вказаної ухвали, судом було встановлено, що 06.01.2017 відповідач [PERSON] здійснив оплату по погашенню заборгованості за кредитним договором № VIY0GA05951395 від 29.05.2007 згідно рішення Апеляційного суду Вінницької області від 29.07.2016 в розмірі 160\~034, 27 грн, та виконав умови вищевказаного кредитного договору, що підтверджується копією заяви провідного менеджера ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] № 20.1.0.0.0/7-20170329/254 від 03.04.2017 та копією квитанції відділення «Центральний автовокзал» Вінницької філії ПАТ КБ «Приватбанк» від 06.01.2017 (а.с. 57 59). Відповідно до копії листа-доручення від 03.04.2017 № 20.1.0.0.0/7-20170329/254, провідний менеджер ПАТ КБ «ПриватБанк» уповноважив Пошукай В.М. подавати документи, отримувати відповідні витяги в Управлінні державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області щодо вилучення запису з Державного реєстру іпотек та зняття заборони з нерухомості, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та перебувала в заставі, згідно кредитного договору № VIH0GA05951395 від 29.05.2007, та належить на праві власності [PERSON] , у зв`язку з повним виконанням зобов`язань за кредитним договором та договором застави (а.с. 60). Згідно копії заяви від 03.04.2017 № 20.1.0.0.0/7-20170329/254 провідного менеджера ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ КБ «Приватбанк» в особі представника повідомив, що [PERSON] виконані умови кредитного договору №\~VIH0GA05951395 від 29.05.2007. У зв`язку з чим договір іпотеки № VIH0GA05951395 від 29.05.2007 вважати таким, що припинив дію (а.с. 61). Так, зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема, з договорів. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ч. 2 ст.\~1054\~ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~Глави 71 ЦК України. Згідно ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до вимог статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України,\~зобов`язання\~має виконуватися належним чином та в установлений строк відповідно до умов договору та діючого законодавства, одностороння\~відмова\~від виконання зобов`язань не допускається. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527\~ЦК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України,\~боржник, який прострочив виконання грошового\~зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму\~боргу\~з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також\~3\~%\~річних\~від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень абзацу 2\~пункту 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України N 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Згідно висновків, викладених у\~постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі N 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного\~зобов`язання\~щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення\~боргу\~на підставі\~статті 1050 ЦК України. Разом з тим, права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового\~зобов`язання. Таким чином, в разі несвоєчасного виконання рішення суду допускається можливість застосування положень ч. 2\~ст. 625 ЦК України, відповідно до якої нарахування інфляційних втрат на суму\~боргу\~та трьох відсотків\~річних\~входить до складу грошового\~зобов`язання\~і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового\~зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ст. 599, ч. 3 ст. 1049 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином, а позика/кредит вважається повернутою в момент зарахування грошової суми на банківський рахунок позикодавця або в разі реального повернення йому коштів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 30.09.2022, яка набрала законної сили, за участі сторін даного судового провадження, судом було встановлено, що відповідач [PERSON] здійснив оплату по погашенню заборгованості за кредитним договором №\~VIY0GA05951395 від 29.05.2007 згідно рішення Апеляційного суду Вінницької області від 29.07.2016 в розмірі 160\~034, 27 грн. та в задоволенні заяви банку про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання було відмовлено. Повне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором підтверджується також іншими наданими стороною відповідача письмовими доказами, в тому числі копією заяви від 03.04.2017 №\~20.1.0.0.0/7-20170329/254 представника банку про те, що [PERSON] виконані умови кредитного договору №\~VIH0GA05951395 від 29.05.2007, у зв`язку з чим договір іпотеки № VIH0GA05951395 від 29.05.2007 вважається таким, що припинив дію. Такі обставини встановлені також рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.01.2019 та постановою Вінницького апеляційного суду від 13.03.2019, справа № 127/23920/18. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість на підставі ч. 2 ст. 625 ЦПК України за період з 23.02.2019 по 23.02.2022, тобто за період після повного погашення відповідачем заборгованості, та прострочена сума заборгованості за вказаний період в розмірі 3\~061, 63 доларів США, на яку позивачем здійснено нарахування 3 % річних, ним жодним належним доказом не обґрунтована та не доведена. Існування заборгованості в такому розмірі станом на 23.02.2019 спростовується також випискою за особовим рахунком відповідача, наданою позивачем, а підстави відміни зарахування та доля вказаних у виписці за рахунком відповідача сум позивачем також взагалі не обґрунтовані та не доведені. Враховуючи вищевикладене, позивачем не обґрунтовано та не доведено наявність простроченої заборгованості за кредитним договором протягом вказаного позивачем періоду, а саме з 23.02.2019 по 23.02.2022, а також її розміру в сумі 3\~061, 63 доларів США, відповідно, наявності підстав для нарахування відповідачу трьох процентів річних від зазначеної суми заборгованості за вказаний період позивачем також не доведено, тому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: dismissed