Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

04 квітня 2019 року та уточнено 06 квітня 2021 року представник комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» (далі КПТМ «Криворіжтепломережа») звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за теплову енергію. Позовна заява мотивована тим, що між сторонами укладено договір купівлі-продажу теплової енергії № 11446 від 02.08.2016. Об`єктом теплоспоживання є нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Облік споживання теплової енергії здійснюється згідно приладів обліку або розрахунковим способом, за їх відсутності. Передбачені наступні тарифи на послуги теплопостачання, а саме: за період з 01.10.2016 по 29.12.2016 тариф за 1 Гкал 1465,97 грн (з ПДВ) (згідно постанови НКРЕКП № 1757 від 29.09.2016 для потреб інших споживачів); за період з 30.12.2016 по 23.02.2017 тариф за 1 Гкал 1761,66 грн (з ПДВ) (згідно постанови НКРЕКП № 2126 від 02.12.2016 для потреб інших споживачів); за період з 24.02.2017 по 04.01.2018 тариф за 1 Гкал 1917,64 грн (з ПДВ) (згідно постанови НКРЕКП № 151 від 01.02.2017 для потреб інших споживачів); за період з 05.01.2018 по 27.10.2018 тариф за 1 Гкал 2018 грн (з ПДВ) (згідно постанови НКРЕКП № 1529 від 28.12.2017 для потреб інших споживачів); за період з 28.10.2018 по 31.12.2018 тариф за 1 Гкал 2040,05 грн (з ПДВ) (згідно постанови НКРЕКП № 239 від 27.02.2018). Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, тоді як відповідач не здійснювала оплату за надані послуги, в порядку встановленому договором. Згідно розрахунку, заборгованість відповідача за послуги з постачання теплової енергії за період з 26.10.2016 по 31.12.2018 складає 10311,50 грн. Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідачу нараховано суму інфляційних втрат в розмірі 1042,61 грн (січень 2017 січень 2019), 3% річних від простроченої суми в розмірі 318,41 грн (21.12.2016 10.02.2019), та пеню в розмірі 507,19 грн (21.03.2018 10.02.2019). Представник позивача\~Цвіркун А.А.\~у судове\~засідання не\~з`явилася,\~надала суду\~заяву про\~розгляд справи\~без її\~участі,\~позов підтримує\~в повному\~обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час, день та місце слухання справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в заочному порядку позов підлягає задоволенню. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що КПТМ «Криворіжтепломережа», відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (надалі по тексту Правила), надає населенню м. Кривого Рогу, а також підприємствам, установам і організаціям теплову енергію для потреб опалення, у тому числі й за місцем проживання\~відповідача. 02 серпня 2016 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу теплової енергії № 11446, щодо постачання тепловою енергією нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-10). Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. З розрахунку, наданого позивачем, підтверджений факт наявності заборгованості відповідача, яка з 26.10.2016 по 31.12.2018 складає 10311,50 грн (а.с.11). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб. Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст. 67, 68, 162 Житлового Кодексу України передбачено, що споживач зобов`язаний: оплачувати житлово-комунальні послуги у строки передбачені договором або Законом. Відповідно п. 18 Постанови КМУ № 630 від 21.07.2005 «Про затвердження Правил надання послуг з центрального опалення постачання холодної та гарячої води і водовідведення», плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим». Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно п. 20 Правил, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа. Разом з тим, зміст вимог ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», передбачає, що обов`язок укладання договору на постачання теплової енергії покладено на споживача, тому даний договір є публічним, що відповідає вимогам ст. 633 ЦК України. Пунктом 3.6 договору купівлі-продажу теплової енергії передбачено, що якщо споживач не здійснив оплату за відпущену теплову енергію в термін, встановлений п. 3.2 договору, то він сплачує пеню у розмірі несплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки, що діяла у період, за який сплачується пеня. За період з 21.03.2018 по 10.02.2019 розмір пені для відповідача складає 507,19 грн (а.с.8, 12). 15.01.2019 позивач звертався до відповідача з претензією про стягнення суми боргу, однак заборгованість погашено не було (а.с.27). Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язана проводити оплату наданих послуг, однак не виконувала належним чином зобов`язання, тому заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій підлягає стягненню у примусовому порядку. Згідно ч. 2 ст. 625\~ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявляв вимоги про стягнення з відповідача на його користь інфляційні втрати в розмірі 1042,61 грн, та 3% річних від простроченої суми в розмірі 318,41 грн (а.с.12). Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509\~ЦК України), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Передбачена п. 10 ч. 3 ст. 20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» норма щодо відповідальності боржника у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування наслідків ч. 2 ст. 625\~ЦК України. Вказана позиція узгоджена з\~постановою Верховного Суду України від 20 червня 2012 року у справі №6-68цс12, та від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13. Враховуючи те, що неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат, та трьох відсотків річних, узгоджується з положеннями ч. 2\~ст.\~625\~ЦК України та також підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та для позивача при зверненні до суду з даним позовом, станом на 2019 рік, складала 1921 грн, та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved