Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

Позивач, ставить питання про встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з 1 січня 2004 року по 23 липня 2019 року . Визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що проживала однією сім`єю з [PERSON] , вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. В 2009 році спільно придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] , де і проживали разом. [INFO] [PERSON] помер. Позивач як дружина займалася організацією та оплатою поховання та поминального обіду. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв його син [PERSON] , який за рішенням суду набув права власності на спірну квартиру. Вважає, що 1/2 частина квартири належить їй, оскільки з померлим вони проживали як одна сім`я, придбавали спірну квартиру за спільні кошти. Уточнюючи заявлені вимоги, вказала, що встановлення факту їх необхідно з метою визнання права власності на частину квартири. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Представник відповідача проти позову заперечив. Відповідач 20 січня 2022 року подав письмовий відзив, в якому проти позову заперечив, зазначив, що [PERSON] було укладено договір про пайову участь у будівництві житла. 6 листопада 2009 року (день коли відбулася оплата вартості квартири) [PERSON] продав належну йому частину будинку за ціною, що дорівнювала загальній вартості квартири. 15 січня 2010 року останній отримав правовстановлюючий документ на квартиру та був єдиним власником спірного житла. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 1 вересня 2021 року за відповідачем визнано право власності на спірну квартиру в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] . Просить стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 6500,00 грн. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 грудня 2021 року залишено позов без руху. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10 січня 2022 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 14 лютого 2022 року. Протокольною ухвалою головуючого від 14 лютого 2022 року відкладено розгляд справи до 30 березня 2022 року за клопотанням представника відповідача. З 24 лютого 2022 року справу знято з розгляду. 3 травня 2022 року призначено справу до розгляду на 13 червня 2022 року. 13 червня 2022 року у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги відкладено розгляд справи до 6 липня 2022 року. Протокольною ухвалою головуючого від 6 липня 2022 року за клопотанням представника відповідача відкладено розгляд справи до 4 серпня 2022 року. Протокольною ухвалою головуючого від 4 серпня 2022 року відкладено розгляд справи за клопотанням представника відповідача до 13 вересня 2022 року. Протокольною ухвалою головуючого від 13 вересня 2022 року відкладено за клопотанням представника позивача до 14 жовтня 2022 року. 14 жовтня 2022 року відкладено у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні до 11 листопада 2022 року. Протокольною ухвалою головуючого від 11 листопада 2022 року оголошено перерву в судовому засіданні для виклику свідків до 9 грудня 2022 року. Протокольною ухвалою головуючого від 9 грудня 2022 року відкладено розгляд справи за клопотанням представника позивача до 11 січня 2023 року. Протокольною ухвалою головуючого від 11 січня 2023 року відкладено розгляд справи до 7 лютого 2023 у зв`язку з неявкою позивача, відсутністю доказів про її сповіщення. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10 січня 2006 року між [PERSON] та ВКФ «Побутсервіс» укладено договір №657 про пайову участь у будівництві житла за яким [PERSON] приймає пайову участь у будівництві, а ВКФ «Побутсервіс» передає у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.7-11) Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно [PERSON] на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.4). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 1 вересня 2021 року визнано за [PERSON] право власності на 1 кімнатну квартиру загальною площею 40,98 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.59-60). Постановою Сумського апеляційного суду рішення суду 1 інстанції залишено без змін (а.с.61-65). У вказаній справі [PERSON] була 3 особою, посилання на придбання спірної квартири [PERSON] разом з [PERSON] досліджувалися при розгляді вказаної справи та не знайшли свого підтвердження в процесі слухання справи, про що зазначено в Постанові Сумського апеляційного суду. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або права та інтересу. Суд не вбачає підстав для визнання за позивачем права власності на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно із пунктом 5 частини першої статті 315\~ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що встановлення певних фактів має на меті підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд вправі встановлювати лише такі факти, які за своїми ознаками є юридичними фактами, тобто такими, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності певних прав. Факти неюридичного характеру не підлягають встановленню судом як у позовному, так і непозовному провадженні. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року, справа № 482/2163/17. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з 1 січня 2004 року по 23 липня 2019 року, оскільки позивачем не доведено, що встановлення такого факту має значення для охорони прав та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову належить відмовити в повному обсязі за необгрунтованістю. Відповідач ставить питання про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу. 12 січня 2022 року між адвокатом Кондратенко Світланою Юріївною укладено договір №4 про надання правової допомоги (а.с.67). Згідно п. 2.1 за надання правової допомоги клієнт зобов`язується оплатити адвокату гонорар у розмірі 6500,00 грн. Факт оплати підтверджується квитанцією №4 (а.с.68). Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в т. ч. і витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ч.1,2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 137 ЦПК України, то в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, а отже не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, тобто є визначеним. Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного суду від 28 грудня 2020 року у справі 640/18402/19. Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах відповідача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 6500 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Позивач будь-яких заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу суду не надав, в процесі розгляду справи не висловлював. На підставі викладеного,

Outcome: approved