Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-25 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та третіх осіб До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 16 вересня 2021 року надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] , треті особи: Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків), Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Міністерство юстиції України, про звільнення майна з-під арешту з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив суд: \~ \~ \~ \~Скасувати обтяження квартири [ADDRESS] , а саме арешти нерухомого майна, накладені: ?на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 51316979 від 03.06.2016 року, виданої відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області (код ЄДРПОУ: 34898944), та припинити чинність запису про обтяження №14908607 (спеціальний розділ) в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна; ?на підставі постанови №\~54581067, виданої Соборним ВДВС м.\~Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ: 34984523), та припинити чинність запису про обтяження № 24517309 (спеціальний розділ) в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна;; ?на підставі постанови №\~54744565 виданої Соборним ВДВС м.\~Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ: 34984523), та припинити чинність запису про обтяження № 2664574 (спеціальний розділ) в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна;; ?на підставі постанови №\~52112643 від 22.04.2019 року, виданої Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ: 00015622), та припинити чинність запису про обтяження № 31370628 (спеціальний розділ) в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог з урахуванням їх уточнень позивач посилався на те, що 12 жовтня 2007 року [PERSON] та ЗАТ КБ ПриватБанк, правонаступником якого є ПАТ КБ ПриватБанк, а в подальшому АТ КБ "ПриватБанк уклали кредитний договір №DNHLGB00000791, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати кредит, а Позичальник зобов`язався повернути наданий кредит та сплатити передбачені договором платежі. \~ \~ \~ \~Для забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором, 14 березня 2008 року Банк та Позичальник уклали договір іпотеки № DNHLGB00000791/1. \~ \~ \~ \~За умовами Договору іпотеки в забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] ). \~ \~ \~ \~14 березня 2008 року іпотека була зареєстрована в Державному реєстрі іпотек. \~ \~ \~ \~Згодом до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено наступні записи про арешт всього нерухомого майна Позичальника: ?10 червня 2016 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №\~51316979 від 03 червня 2016 року, виданої відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області (код ЄДРПОУ: 34898944). За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань суб`єкт обтяження припинено 20 квітня 2021 року, а відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №\~870 від 09 жовтня 2019 року правонаступником Головного територіального управління юстиції у Донецькій області є Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків); ?24 січня 2018 року на підставі постанови №\~54581067, виданої Соборним ВДВС м.\~Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ: 34984523); ?15 червня 2018 року на підставі постанови №\~54744565 виданої Соборним ВДВС м.\~Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ: 34984523); ?26 квітня 2019 року на підставі постанови №\~52112643 від 22 квітня 2019 року, виданої Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ: 00015622). Оскільки наявність арештів, які розповсюджуються на предмет іпотеки, позбавляє позивача права на звернення стягнення на нього, тому пославшись на вимоги ст. 3 Закону України «Про іпотеку» просив позовні вимоги задовольнити (а.с. 1-3,179-183) 06\~червня 2022\~року \~представником Міністерства\~юстиції України\~подано відзив на позовну заяву, в якій останній заперечував проти задоволення позовних вимог, так як 06 вересня 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та боржнику встановлено строк для самостійного виконання рішення суду . У встановлений строк рішення суду боржником не виконано, після чого 22 квітня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження (а.с.55-56, 70-73). 15 червня 2022 року від представника Східно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на електрону пошту суду та 16 червня 2022 року через систему «Електронний суд» надійшли пояснення в яких представник зазначив, що вони не є органом державної виконавчої служби , не наділені повноваженнями примусового виконання рішень судів та інших органів , не є суб`єктом вирішення питання про звільнення майна з під арештів державної виконавчої служби, а тому визначення їх в якості третьої особи є необгрунтованим та безпідставним (а.с. 82- 88, 92 -96). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 17 вересня 2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с. 27-28). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с. 29). До суду 06 жовтня 2021 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с. 30). 07 жовтня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] , треті особи: Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків), Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Міністерство юстиції України про звільнення майна з-під арешту (а.с. 31-32). 14 листопада 2022 року в судовому засіданні задоволено клопотання представника позивача про залучення в якості третьої особи Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с.158). Ухвалою суду від 01 грудня 2022 року прийнято уточнену позовну заяву від 01 грудня 2022 року (а.с. 188-189). Представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача просив суд ухвалити законне рішення суду Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, причин неявки суду не повідомили. Фактичні обставини встановленні судом 12 жовтня 2007 року [PERSON] та ЗАТ КБ ПриватБанк, правонаступником якого є ПАТ КБ ПриватБанк, а в подальшому АТ КБ "ПриватБанк уклали кредитний договір №DNHLGB00000791, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати кредит, а Позичальник зобов`язався повернути наданий кредит та сплатити передбачені договором платежі (а.с. 11-13). \~ \~ \~ \~Для забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором, 14 березня 2008 року Банк та Позичальник уклали договір іпотеки № DNHLGB00000791/1(а.с. 14-17). \~ \~ \~ \~За умовами Договору іпотеки в забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] ). \~ \~ \~ \~14 березня 2008 року іпотека була зареєстрована в Державному реєстрі іпотек. \~ \~ \~ \~Згодом до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено наступні записи про арешт всього нерухомого майна Позичальника: ?10 червня 2016 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №\~51316979 від 03 червня 2016 року, виданої відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області (код ЄДРПОУ: 34898944). За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань суб`єкт обтяження припинено 20 квітня 2021 року, а відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №\~870 від 09 жовтня 2019 року правонаступником Головного територіального управління юстиції у Донецькій області є Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків); ?24 січня 2018 року на підставі постанови №\~54581067, виданої Соборним ВДВС м.\~Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ: 34984523); ?15 червня 2018 року на підставі постанови №\~54744565 виданої Соборним ВДВС м.\~Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ: 34984523); ?26 квітня 2019 року на підставі постанови №\~52112643 від 22 квітня 2019 року, виданої Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ: 00015622) (а.с.18-23). Враховуючи те, що вказаний договір забезпечений іпотекою, банк має переважне право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, а накладення арешту на майно, що є предметом застави в забезпечення грошових вимог за іншими виконавчими провадженнями, порушує майнові інтереси позивача за договором іпотеки у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з цим позовом та просив суд звільнити з-під арешту іпотечне майно. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Згідно норми ст. 1 Закону України Про іпотеку іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. \~ \~ \~ \~У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. (ч. 6 ст. 3 Закону України Про іпотеку). \~ \~ \~ \~Відповідно до приписів ч. 7 ст. 3 Закону України Про іпотеку пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. \~ \~ \~ \~Аналіз зазначених вище правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов`язання, тобто гарантує кредитору - іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. \~ \~ \~ \~Аналізуючи положення Закону України Про іпотеку, Верховний Суд у постанові від 10.04.2018 року у справі №\~910/4772/17 зазначив, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. \~ \~ \~ \~При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки. \~ \~ \~ \~Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладено в постановах від 24.03.2020 року у справі №\~826/26460/15, від 19.06.2019 року у справі №\~825/1764/16, від 17.10.2019 року у справі №\~822/1426/16, від 16.05.2018 року №\~338/1118/16-ц, від 31.10.2018 року у справі №\~923/1105/17. \~ \~ \~ \~Крім цього, Верховний Суд України в Аналізі судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна від 01.02.2015 року роз`яснив, що зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту частин 6 та 7 ст. 3 Закону України Про іпотеку убачається, що у разі, якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна. При цьому не має підстав відмовляти у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю факту реального порушення забезпеченого іпотекою зобов`язання боржником на момент пред`явлення відповідної вимоги. Факт порушення основного зобов`язання, забезпеченого іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя й не пов`язується з його існуванням, а отже, і порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки. Згідно із ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Доводи сторони позивача про те, що арешт заставленого майна порушує пріоритетне право позивача, як іпотекодержателя є слушними та судом приймаються до уваги. Слід зазначити, що наявність арешту іпотечного майна перешкоджає іпотекодержателю реалізувати свої права. Згідно зі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Статтею 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заставодержатель має право звернутися до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. Аналізуючи наведені вимоги закону слід дійти висновку про те, що позивач, як обтяжувач з вищим пріоритетом, встановленим Законом України «Про іпотеку», володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна, а тому накладення арешту на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці, обмежує забезпечене іпотекою право позивача. Правове регулювання відносин щодо зняття арешту з майна здійснюється у порядку, визначеному статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Судом встановлено, що арешт було накладено на майно, іпотекодержателем якого є позивач, що підтверджується відповідними відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та накладений арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, перешкоджає позивачу у реалізації своїх прав та порушує його інтереси, як іпотекодержателя, суд вважає, що стороною позивача доведені законні підстави для зняття арешту з іпотечного майна, а тому позов є обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved