Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

у лютому 2021р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Виконавчого органу КМР (КМДА), в якому просила суд: - стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 300 000,00 грн. за протиправну бездіяльність по організації роботи, пов`язаної із завершенням будівництва житлового комплексу, а саме будинку [ADDRESS] , ЖК «Олімпійське містечко». Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 13 листопада 2015р. між нею та ТОВ СБ ЛТД» було укладено попередній договір договору купівлі - продажу квартири, відповідно до яких ТОВ «СБ ЛТД» зобов`язувалося передати протягом 2-го кварталу 2016 року у власність позивачки окрему квартиру [ADDRESS] , ЖК «Олімпійське містечко», кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:82:414:0005, право на спорудження якого виникло у ТОВ «СБ ЛТД» на підставі договору оренди від 15.11.2007, зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів відповідача у Книзі записів державного реєстру договорів № 79-6-00558 від 16 листопада 2007р., а позивачка зобов`язалася сплатити його вартість. За вказаним договором позивачка виконала своє зобов`язання по сплаті коштів, однак ТОВ «СБ ЛТД» не виконало своє зобов`язання про передачу їй у власність квартири, вказаний будинок до теперішнього часу не введений в експлуатацію, а будівництво будинку зупинене, оскільки забудовник не спроможний добудувати вказаний ЖК внаслідок численних порушень початку будівництва. Так, відповідач зобов`язаний був в межах наданих йому законодавством повноважень здійснювати контроль за дотримання договірних зобов`язань забудовником ЖК. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020р., в справі № 640/17011/19, визнано протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язано вчинити дії. У позовній заяві зазначено, що після численних звернень інвесторів житлового комплексу весь 2019 рік та майже весь 2020 рік відповідач ніяких дій не вчиняв, направлених на організацію будівництва вказаного вище житлового комплексу. На неодноразові звернення позивача та інших інвесторів даного житлового комплексу постійно здійснювалось ігнорування таких звернень шляхом повідомлень, що нібито до повноважень відповідача не входить вказаний обов`язок. Це звісно дуже пригнічувало позивача, адже змушувало її відчувати ошуканою, безпомічною і розчарованою в роботі органу місцевого самоврядування, а саме відповідача. Позивачу разом з іншими інвесторами даного житлового комплексу довелося звертатися в численні органи державної влади для отримання роз`яснень щодо своїх прав та обов`язків Відповідача у даних правовідносинах. Також позивач була вимушена звертатися до адвокатів за правовою допомогою з метою вирішення вищевказаного питання. Тобто позивач витрачала свій час, вибула зі свого звичного життєвого ритму, зменшився час спільного проводження з сім`єю, постійне знаходження в стресовому стані, що відобразилося також на психологічному стані членів її сім`ї. Позивачка вказує, що тривалий час відповідач не виконує судове рішення, продовжує свою протиправну бездіяльність, внаслідок чого вона вже більше трьох років не може отримати у власність і розпоряджатися власною квартирою. Вказана бездіяльність відповідача призводить до порушення права власності на об`єкт нерухомості, тому їй було завдано моральної шкоди, яка полягає у тривалих стражданнях, оскільки відсутня можливість зареєструвати місце проживання трьох дітей, необхідності оренди житла в м. Києві, оскільки позивачка переїхала з Донецької області, крім того, протиправна бездіяльність відповідача негативно вплинула на здоров`я позивача, яку вона оцінює у розмірі 300 000,00 грн., та просить стягнути з відповідача. Оскільки в досудовому порядку відповідач не визнає факту заподіяння позивачці моральної шкоди, вона вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого порушеного права. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.07.2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті у цивільній справі за позовом [PERSON] до Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про стягнення моральної шкоди. 29.11.2021 року до суду надійшов відзив відповідача у якому останній просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. На обґрунтування відзиву на позовну заяву представником відповідача вказано, що пунктом 3 порядку денного від 07 грудня 2020 року наради Міжвідомчої робочої групи внесено на розгляд питання добудови об`єктів незавершеного будівництва по [ADDRESS] , та 26 листопада 2020 року було проведено виїзну нараду на [ADDRESS] , зокрема, за участю представників Київської міської державної адміністрації. Відповідно до протоколу від 10 грудня 2020 року № 43 Київської міської державної адміністрації на нараді було розглянуто питання щодо вирішення добудови ЖК «Деміївський квартал» по вул. Ракетній, 24 на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі № 640/17011/19. На виконання доручення Прем`єр-міністра України Шмигаля Д. А. від 23.03.2021 № 12023/1/1-21 за участі представників Інституту ядерних досліджень НАН України, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві та профільних міських Департаментів в Київській міській державній адміністрації відбулась чергова нарада щодо організації добудови ЖК «Панорамне містечко» на вул. Ракетній, 24. 31.03.2021 під головуванням заступника голови Київської міської державної адміністрації В. Непопа відбулася нарада стосовно напрацювання плану заходів щодо організації добудови ЖК «Олімпійське містечко» та ЖК «Панорамне містечко» (ЖК «Деміївський квартал») на вул. Ракетній, 24, у Голосіївському районі м. Києва. З урахуванням проведеної роботи, пов`язаної із завершенням будівництва житлового комплексу, Київська міська державна адміністрація виключно в межах повноважень, визначених чинним законодавством, організовувала роботу по завершенню будівництва вказаного об`єкту. У відзиві вказано, що існують обставини, які суттєво ускладнюють добудову зазначеного об`єкту незавершеного будівництва, а саме: ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2017 року у справі № 757/58969/17-к в рамках відкритого кримінального провадження накладено арешт на незавершене та завершене самовільне будівництво по [ADDRESS] з забороною розпоряджатися, користуватися та проводити будь-які будівельні роботи, направлені на створення звершеного об`єкта будівництва. Крім того, ухвалами слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 січня 2019 року у справі № 757/1175/19-к та від 05 листопада 2019 року у справі № 757/58771/19 об`єкти незавершеного будівництва по [ADDRESS] передано до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, та на них накладено арешт і заборонено розпоряджатися та користуватися самочинно збудованим нерухомим майном. Також зазначено, що Департаментом будівництва та житлового забезпечення ВО КМР (КМДА) направлено лист від 09 грудня 2020 року № 056/934-14437 до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів з проханням надати пропозиції щодо виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року. Тобто відповідач вчиняв всі можливі заходи, що направлені на організацію роботи, пов`язаної з завершенням будівництва житлового комплексу по [ADDRESS] . У відзиві зазначено, що нормами законодавства не визначено обов`язку та повноважень місцевих державних адміністрацій добудувати об`єкти незавершеного будівництва за кошти місцевого бюджету, а передбачено обов`язок місцевих державних адміністрацій вчиняти дії щодо організації роботи, пов`язаної із завершенням будівництва багатоквартирних житлових будинків, що супроводжувалися із залученням коштів фізичних осіб, у разі неспроможності забудовників продовжувати таке будівництво. Крім того, Київська міська державна адміністрація не була стороною у доданих до позовної заяви договорах та не брала на себе ніяких зобов`язань перед позивачем, а відтак, не повинна відповідати за не отриману квартиру. Крім того, вказано, що позивачем не обґрунтовано, якими діями чи бездіяльністю відповідач завдав моральної шкоди, не надано жодних доказів на підтвердження вказаної заподіяної шкоди та не наведено, з яких міркувань виходила [PERSON] , визначаючи моральну шкоду у розмірі 300 000,00 грн., та якими доказами це підтверджується. 06.12.2021 року до суду надійшла відповідь позивачки на відзив у якому позивачка виклала заперечення щодо обставин викладених у відзиві та просила суд позовну заяву задовольнити, а відзив відхилити. 24.12.2021 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив, у яких викладені обставини аналогічні тим, що викладені у відзиві відповідача на позовну заяву. 07.02.2023 року до суду надійшло клопотання відповідача про долучення доказів до матеріалів справи, яке задоволено судом. В судовому засіданні представник позивача позову заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити. Відповідача у судове засідання не з`явився, про дату та часу судового засідання повідомлялась належними чином. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. ( ч. 2 ст. 15 ЦК України ) Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Відповідно до ч. 3 цієї статті кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, що 13 листопада 2015 року між [PERSON] та ТОВ «СБ ЛТД», було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав № ОМ/2С-К98, згідно умов якого ТОВ «СБ ЛТД» зобов`язувалося передати протягом 2-го кварталу 2016 року у власність позивачки окрему квартиру [ADDRESS] , ЖК «Олімпійське містечко», кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:82:414:0005, право на спорудження якого виникло у ТОВ «СБ ЛТД» на підставі договору оренди від 15.11.2007, зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів відповідача у Книзі записів державного реєстру договорів № 79-6-00558 від 16 листопада 2007р., а позивачка зобов`язалася сплатити його вартість. За умовами даного договору, об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються, є двокімнатна квартира, за адресою [ADDRESS] , з наступними характеристиками: квартира будівельний номер [ADDRESS] , загальна площа 57,36 кв.м., поверх 9, секція 2, примітка - площа проектна. Загальна площа підлягає уточненню за даними технічного паспорту, оформленого БТІ. Плановий термін введення в експлуатацію - 1 квартал, 2016р., плановий термін отримання свідоцтва про право власності - 2 квартал 2016р. (п.2.7, п.2.8). 01.02.2016 позивачці [PERSON] видана довідка ТОВ «СБ ЛТД» про сплату 100% майнових прав на Об`єкт нерухомості до Договору № ОМ/2С-К98 купівлі-продажу майнових прав від 13.11.2015р., в тому що [PERSON] відповідно до умов Договору, сплатила грошові кошти, у розмірі 857 646, 72 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 142 941,12 грн. за об`єкт нерухомості, що складає 100% вартості майнових прав об`єкта нерухомомсті, що знаходиться за будівельною адресою: [ADDRESS] з наступною характеристикою об`єкту: квартира будівельний номер №98, кількість кімнат 2, загальна площа 57,36 кв.м., поверх 9, секція 2, примітка площа проектна. Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 20.06.2016р. до Договору купівлі-продажу майнових прав № ОМ/2С-К98 від 13.11.2015р. сторони за договором домовились, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються, є об`єкт за адресою: [ADDRESS] з наступними характеристиками: секція 1/2, поверх 9, номер квартири [ADDRESS] , загальна площа згідно технічного паспорту 57,00 кв.м. Також сторони дійшли згоди, що загальна вартість об`єкта нерухомості на дату підписання Додаткової угоди складає 857 646,72 грн. в т.ч. ПДВ 20% - 142 941,12 грн. Станом на 19.05.2017 [PERSON] сплачено грошові кошти в сумі 859 615,00 грн., в тому числі ПДВ (20%) - 143 269,17 грн. Таким чином [PERSON] було передплачено за угодою суму в розмірі 1 968, 28 грн. в тому числі ПДВ (20%) - 328,05 грн., яка підлягає поверненню на поточний рахунок (п.1, 2, 3). Крім того згідно п. 4 Додаткової угоди № 1 від 20.06.2016р. до Договору купівлі-продажу майнових прав № ОМ/2С-К98 від 13.11.2015р. з моменту виготовлення Технічного паспорта від 27.05.2016 року (інвентаризаційна справа №27-05-16/85) довідка про 100% фінансування майнових прав об`єкта підлягає заміні на нову після зарахування коштів на рахунок продавця. Позивачка виконала свої зобов`язання за вказаним договором перед відповідачем, проте відповідач у власність вказане майно не передав, у погоджені сторонами строки відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань. 03 липня 2018 року було укладено договір про заміну сторони у попередньому договорі купівлі-продажу квартири, посвідченому 19 липня 2016 року, в якому ТОВ «СБ ЛТД» було замінено на ТОВ «Укрміськбуд холдинг» (т. 1 а.с. 10). Судом встановлено, що будинок за адресою: [ADDRESS] , ЖК «Олімпійське містечко» не введено в експлуатацію, а доказів на спростування вказаної обставини до суду надано не було. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року в справі № 640/17011/19, яка набрала законної сили, визнано протиправною бездіяльність Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по організації роботи, пов`язаної із завершенням будівництва житлового комплексу, а саме будинку [ADDRESS] . Зобов`язано Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) організувати роботу, пов`язану із завершенням будівництва житлового комплексу, а саме будинку [ADDRESS] у зв`язку з неспроможністю забудовника продовжувати будівництво, без додаткового залучення коштів фізичних осіб, які вже виконали фінансові зобов`язання перед замовником будівництва та отримали квартири по акту прийому-передачі. Крім того, вищезазначеною постановою апеляційної інстанції встановлено, що Виконавчий орган КМР (КМДА) був зобов`язаний в межах наданих йому законами та Конституцією України повноважень здійснювати контроль за дотриманням договірних зобов`язань забудовниками - ТОВ «СБ ЛТД» та ТОВ «Укрміськбудхолдинг», за будівництвом а прийняттям в експлуатацію цього об`єкта будівництва, організувати роботу, пов`язану із завершенням вказаного будівництва. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до положень ст. 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. При цьому, з урахуванням положень п. 10) ч. 2 ст. 16, ст. ст. 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду необхідно розуміти як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Встановлено, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року в справі № 640/17011/19, яка набрала законної сили, визнано протиправною бездіяльність Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по організації роботи, пов`язаної із завершенням будівництва житлового комплексу, а саме будинку [ADDRESS] . Зобов`язано Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) організувати роботу, пов`язану із завершенням будівництва житлового комплексу, а саме будинку [ADDRESS] у зв`язку з неспроможністю забудовника продовжувати будівництво, без додаткового залучення коштів фізичних осіб, які вже виконали фінансові зобов`язання перед замовником будівництва та отримали квартири по акту прийому-передачі. У вказаній постанові зазначено: «В даному випадку в межах спірних правовідносин мова йде саме про будівництво об`єкта - ЖК «Деміївський квартал» із залученням коштів фізичних осіб у таке будівництво, а отже відповідач був зобов`язаний в межах наданих йому законами та Конституцією України повноважень здійснювати контроль за дотриманням договірних зобов`язань забудовниками - ТОВ «СБ ЛТД» та ТОВ «Укрміськбудхолдинг», за будівництвом та прийняттям в експлуатацію цього об`єкта будівництва і, оскільки у ході судового розгляду було підтверджено неспроможність забудовника продовжувати таке будівництво, організувати роботу, пов`язану із завершенням вказаного будівництва. Втім, у розглядуваному випадку КМДА обмежилась лише листуванням з відповідними контролюючими органами, в тому числі й позивачем, проведенням нарад, засідань, зустрічей, які, втім, не були ефективними і не призвели до реальних і юридично значимих наслідків, жодним чином не вирішили ситуацію із завершенням будівництва. Не змінилась ситуація й після звернення позивача до КМДА з вимогою організувати роботу, пов`язану із завершенням будівництва вищеназваного житлового комплексу (багатоквартирного будинку). На переконання суду, організація роботи, пов`язана із завершенням будівництва включає у себе розроблення планів, порядків та алгоритмів, встановлення обмежень та приписів, що спрямовані на вирішення проблемних питань та подолання кризової ситуації щодо даного об`єкта будівництва. Відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження вчинення останнім конкретних дій, спрямованих на вирішення порушеного позивачами питання. Суд зазначає, що бездіяльність відповідача виникла внаслідок ігнорування визначених чинним законодавством власних повноважень міської ради. Більш того, у відповідь на звернення позивачів, відповідач повідомив позивача про відсутність механізму практичної реалізації законодавчо визначених норм у частині здійснення КМДА контролю за діяльністю приватних забудовників, а також про те, що чинна законодавча база не забезпечує повною мірою можливостей подолання негативних явищ у будівельній галузі. З урахуванням наведених вище обставин колегія суддів дійшла висновку про протиправність бездіяльності відповідача, яка полягає в утриманні від реалізації повноважень, спрямованих на організацію роботи, пов`язаної із завершенням будівництва житлового комплексу ЖК «Деміївський квартал»». Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, встановлені у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року в справі № 640/17011/19 обставини щодо організації відповідачем роботи, пов`язаної із завершенням будівництва житлового комплексу, а саме будинку [ADDRESS] , ЖК «Панорамне містечко» та житлового комплексу, а саме будинку [ADDRESS] , ЖК «Олімпійське містечко», не підлягають доказуванню у цій справі. Відповідач у відзиві зазначав, що на виконання вказаної постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року в справі № 640/17011/19, Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу КМР (КМДА) направив лист від 24 листопада 2020 р. № 056/834-В-3322/2 до Міністерства розвитку громад та територій України щодо внесення на найближче засідання Міжвідомчої робочої групи питання завершення будівництва житлового комплекту на [ADDRESS] . 26 листопада 2020р. в рамках роботи Міжвідомчої робочої групи під головуванням заступника Міністра внутрішніх справ Геращенка А.Ю. було проведено виїзну нараду на [ADDRESS] , зокрема за участю представників Київської міської державної адміністрації. На виконання листа Департаменту будівництва та житлового забезпечення Виконавчого органу КМР (КМДА) від 24 листопада 2020р. № 056/834-В-3322/2, до Порядку денного 07 грудня 2020р. наради Міжвідомчої робочої групи було внесено на розгляд питання добудови об`єктів незавершеного будівництва на [ADDRESS] . Відповідно до протоколу від 10 грудня 2020р. № 43 КМДА на нараді було розглянуто питання щодо вирішення добудови житлового комплексу «Деміївський квартал» на [ADDRESS] та вирішено: звернутися до ініціативної групи мешканців житлових будинків на [ADDRESS] з проханням надати реєстри інвесторів житлових комплексів «Олімпійське містечко» та «Панорамне містечко»; взяти до уваги інформацію представників інвесторів щодо самовільного заселення третьої секції, у зв`язку із цим виникає гостра потреба у збільшенні потужності електропостачання житлових комплексів; Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА), Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу КМР (КМДА) та юридичному управлінню опрацювати питання щодо умов реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва на [ADDRESS] . Разом із тим такі дії відповідача, не призвели до виконання з дотримання вимог викладених в постанові апеляційної інстанції від 30 вересня 2020р. №640/17011/19, оскільки сторона відповідача обмежується лише листуванням з відповідними органами та проводить засідання, наради, в тому числі з інвесторами, однак, станом на день ухвалення рішення, будинок на [ADDRESS] , де знаходиться квартира позивачки, не введений в експлуатацію та не добудована незавершена частина секцій ЖК, тобто на час звернення позивачки до суду будь-які реальні заходи щодо виконання вказаного судового рішення відповідачем вжиті не були. При цьому, стороною відповідача не надано жодних доказів того, що зазначені ним дії призвели до будь-якого конкретного результату в будівництві або хоча б був визначений і затверджений конкретний план дій щодо виконання покладених на відповідача судовим рішенням обов`язків, щодо житлового комплексу на [ADDRESS] на час звернення позивачки до суду. Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04), у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява N 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява N 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119). У пункті 71 вказаного рішення ЄСПЛ зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п. 74). Беручи до уваги наведені вище положення законодавства, практику ЄСПЛ, суд дійшов висновку про те, що в Україні, як у правовій державі, де на конституційному рівні визнається і діє принцип верховенства права, не може бути неврегульованих правом суспільних відносин, а органи виконавчої влади, в тому числі місцеві, повинні вчасно, в належний і якомога послідовніший спосіб здійснювати свої повноваження на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, мають працювати над досягненням конкретних, вимірюваних цілей, тобто ефективно. В той же час, встановлені законом повноваження не повинні сприйматись абстрактно, мати суто формальний, декларативний характер, а суб`єкти владних повноважень не можуть відмовлятись від виконання тих чи інших юридично значимих і обов`язкових до виконання дій лише тому, що вони не підкріплені чітко зафіксованою у законодавстві правовою процедурою їх реалізації. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 липня 2020 року у справі № 826/14682/16. Необхідність звернення до відповідача та суду за захистом порушеного права примушували позивачку порушити звичайний порядок організації свого життя та докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав, як власника вкладених в об`єкт інвестування грошей і відновлення попереднього стану, тому суд вбачає наявність причинного зв`язку між винними діями відповідача і наслідками про які зазначала позивач. При визначенні розміру моральної шкоди, суд виходить з положень ст. 23, 1167 ЦК України, при цьому урахував характер і обсяг страждань, яких зазнала позивач та інші обставини, що відповідає роз`ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди». Позивачка [PERSON] не оскаржувала рішення районного суду в частині визначення розміру грошової компенсації спричиненої моральної шкоди. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вище викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020р. в справі № 640/17011/19, яка набрала законної сили, встановлено протиправну бездіяльність відповідача по організації роботи, пов`язаної із завершенням будівництва житлового комплексу, в якому знаходиться квартира позивачки, на даний час будь-які реальні дії з боку відповідача щодо відновлення встановленого судом порушеного права позивачки вжиті не були, суд вважає, що останній з боку відповідача завдано моральну шкоди, яка виразилась у зміні нормального способу її життя, постійному стресі через неможливість отримати у власність житло, яке нею в повній мірі на законних підставах було придбано, а також неможливості повернутися з тимчасово окупованої території, що змушує її постійно вживати дії пов`язані із захистом своїх прав на житло. Беручи до уваги, роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 3, 5 Постанови за № 4 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню у відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial