Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-16 00:00:00

30 листопада 2020 року позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Лепишко Олексій Ігоревич, звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] , у якому просить витребувати із чужого незаконного володіння відповідача автомобіль марки «FORD», модель «FIESTA», 2011 року випуску, колір білий, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , (далі Автомобіль-1), два комплекта ключів від даного автомобіля та оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на цей автомобіль. В обґрунтування позову зазначив, що 10 січня 2020 року придбав Автомобіль-1. В подальшому, відповідно до усної домовленості позивач передав [PERSON] . Автомобіль-1 в тимчасове користування до 30 вересня 2020 року. 30 вересня 2020 року [PERSON] . Автомобіль-1 [PERSON] не повернула. [PERSON] звертався декілька разів до [PERSON] , як безпосередньо при розмові, так і по телефону, з метою врегулювання спору, але це було марним. 02 жовтня 2020 року [PERSON] надіслав на адресу [PERSON] вимогу щодо повернення Автомобіля-1, на що у жовтні 2020 року отримав відповідь від 26 жовтня 2020 року, в якій [PERSON] зазначає, що Автомобіль-1 є її власністю, придбаний за Генеральною довіреністю за її гроші і поверненню не підлягає. 22 жовтня 2020 року [PERSON] звернувся до Шосткинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області із заявою про повернення Автомобіля-1, але листом від 30 жовтня 2020 року отримав відповідь, що в даному випадку відсутні ознаки складу будь-якого правопорушення. 06 січня 2021 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження. 08 квітня 2021 року до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , у якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти сплачені останньою в рахунок придбання Автомобіля-1 в сумі 98770 грн 00 коп. В обґрунтування позову зазначила, що із [PERSON] знайома у зв`язку із роботою, адже певний час була його підлеглою. У зв`язку із потребою мати індивідуальний транспортний засіб, адже її робота торгівельного представника була пов`язана із необхідністю пересування по декількох регіонах Сумської області (Конотопський та Шосткинський райони Сумської області), погодилась на пропозицію [PERSON] допомогти з придбанням автомобіля. Автомобіль-1, який влаштовував [PERSON] за характеристикою та ціною, був у місті Львів, куди 03 січня 2020 року остання разом із [PERSON] приїхали з метою його купівлі. За Автомобіль-1 сплачено продавцю [PERSON] кошти в сумі 120000 грн 00 коп., з яких 20000 грн 00 коп. [PERSON] відразу віддала [PERSON] . Після отримання коштів за Автомобіль-1 продавець [PERSON] надала [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність від 03 січня 2020 року, якою надала право експлуатувати та розпоряджатись даним автомобілем шляхом укладання будь-яких угод. 10 січня 2020 року у місті Суми, на підставі вищезазначеної довіреності, Автомобіль-1 було оформлено на [PERSON] , шляхом укладення договору купівлі продажу №5964/2020/1867543. В подальшому, після того, як Автомобіль-1 було поставлено на облік на [PERSON] , останній завірив [PERSON] , що вона може ним вільно користуватись, а після сплати [PERSON] коштів за Автомобіль-1 у розмірі 100000 грн 00 коп., він переоформить його на [PERSON] . На виконання домовленості [PERSON] : - наприкінці січня 2020 року в м.Суми передала [PERSON] кошти в сумі 1200 доларів, що на той час становило 28800 грн 00 коп.; - 19 березня 2020 року перерахувала на банківську картку [PERSON] гроші в розмірі 8770 грн 00 коп.; - 29 травня 2020 року перерахувала на банківську картку сина [PERSON] [PERSON] гроші в сумі 10000 грн 00 коп.; - 30 червня 2020 року перерахувала на банківську картку [PERSON] гроші в сумі 10200 грн 00 коп. Крім того, 21 травня 2020 року [PERSON] та [PERSON] шляхом написання письмової розписки погодили, що [PERSON] винна [PERSON] за Автомобіль-1 суму в розмірі 70000 грн 00 коп., які [PERSON] зобов`язувалась сплатити до 30 вересня 2020 року. В подальшому [PERSON] почав вимагати сплати усієї суми коштів за Автомобіль-1, але отримав відмову від [PERSON] , оскільки не настав обумовлений ними строк - 30 вересня 2020 року. 12 травня 2021 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області об`єднано позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів, сплачених в рахунок придбання автомобіля, з позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння. 04 жовтня 2021 року у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Литвинко Т.В., справу повторним автоматизованим розподілом судової справи між суддями розподілено судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області Лєвші С.Л. та ухвалою постановленою 05 жовтня 2021 року прийнято до свого провадження і призначено розгляд за правилами загального позовного провадження. 04 січня 2022 року представником позивача за первісним позовом та представником відповідача за зустрічним позовом адвокатом Лепишко О.І. до суду поданий відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , про стягнення коштів, сплачених в рахунок придбання автомобіля - в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що дійсно у місті Львів було придбано Автомобіль-1 за кошти, у тому числі, які були отримані за кредитним договором №2028407231 від 03 січня 2020 року в Акціонерному товаристві «ОТП БАНК». За Автомобіль-1 [PERSON] на користь продавця було сплачено 122766 грн 00 коп., що на дату придбання еквівалентно 5180 доларів США. 10 січня 2020 року Автомобіль-1 було оформлено на [PERSON] . Відповідно до усної домовленості [PERSON] передав [PERSON] . Автомобіль-1 в тимчасове користування до 30 вересня 2020 року і у разі сплати [PERSON] повної вартості цього автомобіля до 30 вересня 2020 року зобов`язався переоформити його на [PERSON] . Станом на 30 вересня 2020 року [PERSON] повну вартість Автомобіля-1 не сплатила, автомобіль не повернула. [PERSON] заперечує факт сплати на його користь суми 98770 грн 00 коп. за Автомобіль-1, але визнає сплачені кошти в розмірі 72766 грн 00 коп., сплата яких відбувалась іншими платежами ніж ті, що зазначає [PERSON] 21 травня 2020 року, після звірки рахунків, з урахуванням сплачених [PERSON] коштів, сторони погодили, що борг [PERSON] за Автомобіль-1 складає 70000 грн 00 коп., про що останньою була складена розписка. Після 21 травня 2020 року [PERSON] було сплачено на користь [PERSON] 20000 грн 00 коп., а саме, 29 травня 2020 року 10000 грн 00 коп. та 20 червня 2020 року 10000 грн 00 коп., про що сторони добровільно внесли записи в розписку та скріпили підписами. Також, зазначає, що в разі повернення [PERSON] Автомобіля -1 [PERSON] , останній поверне [PERSON] суму 72766 грн 00 коп., яка нею сплачена за цей автомобіль. (а.с.147, 148) Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце його проведення повідомлений. (а.с.220) Представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом адвокат Лепишко О.І. в судовому засіданні первісний позов підтримав, а зустрічний позов не визнав. В обґрунтування своєї позиції послався на обставини зазначені у первісному позові та відзиві на зустрічну позовну заяву. Додатково зазначив, що [PERSON] гроші в повному розмірі в рахунок погашення боргу за Автомобіль-1 не сплатила, тобто належним чином своє зобов`язання не виконала. Власником Автомобіля-1 є [PERSON] . Автомобіль-1 було придбано за 122766 грн 00 коп., що на той час становило еквівалент 5180 доларів США. [PERSON] сплачено кошти в розмірі 72766 грн 00 коп., яку позивач визнає. Крім того, щоб придбати Автомобіль-1 [PERSON] було взято кредит на суму 100000 грн 00 коп. і [PERSON] зобов`язалась ці гроші повернути, але в повному розмірі не повернула. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнала, а зустрічний позов підтримала. В обґрунтування своєї позиції послалася на обставини зазначені у зустрічному позові. Додатково зазначила, що між [PERSON] та нею була домовленість, що Автомобіль-1 буде оформлено на двох, але [PERSON] оформив лише на себе. При написанні розписки не здогадалась записати до неї суми грошей сплачені [PERSON] у березні 2020 року. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом адвокат Рязанець Андрій Анатолійович в судовому засіданні первісний позов не визнав, а зустрічний позов підтримав. В обґрунтування своєї позиції послався на обставини зазначені у зустрічному позові. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що є чоловіком матері [PERSON] , а тому остання є його падчеркою. При купівлі Автомобіля-1 присутнім не був. Але, 25 травня 2020 року у місті Сумах був присутній при написанні [PERSON] розписки. Перед тим, як написати розписку, було з`ясовано суми, які [PERSON] передала [PERSON] в рахунок погашення боргу за Автомобіль-1. В розписці зазначено суму 70000 грн 00 коп. [PERSON] здійснив зі своєї платіжної картки два перекази грошей, по 10000 грн 00 коп. кожний, в рахунок погашення [PERSON] боргу за Автомобіль-1. Із довідки, виданої 19 листопада 2020 року Територіальним сервісним центром №5946 за №31/18/5946-1488, вбачається, що за [PERSON] , [INFO] , 10 січня 2020 року зареєстровано автомобіль FORD FIESTA, 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] , на підставі договору купівлі-продажу №5946/2020/1867543 від 20 січня 2020 року укладеному в Територіальному сервісному центрі №5946 Регіонального сервісного центра в Сумській області. (а.с.12) Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , вбачається, що: - марка FORD; - модель FIESTA; - номер шасі [NUMBER] ; - колір білий; - тип - загальний легковий загальний хетчбек-В; -власник [PERSON] ; - номерний знак [NUMBER] . (а.с.13, 14) Із вимоги [PERSON] на адресу [PERSON] від 02 жовтня 2020 року, вбачається, що він просить [PERSON] на протязі семі днів з дня отримання вимоги розглянути її та повернути йому Автомобіль-1. (а.с.15, 16) У відповіді від 26 жовтня 2020 року [PERSON] на вимогу [PERSON] щодо повернення Автомобіля-1, зазначається, що жодних підстав для безкоштовного передання [PERSON] Автомобіля-1 на даний час не має. (а.с.17, 18) Із листа Шосткинського Відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області від 30 жовтня 2020 року за №16998, вбачається, що розглянуто звернення [PERSON] від 22.10.2020 за фактом повернення Автомобіля-1 та встановлено, що в даному випадку відсутні ознаки складу будь-якого правопорушення. (а.с.19) Із висновку про вартість об`єкту оцінки, складеного 26 листопада 2020 року Суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , вбачається, що на дату оцінки 26 листопада 2020 року ринкова вартість колісного транспортного засобу - FORD FIESTA, 2011 року випуску, (реєстр. [NUMBER] ), з урахуванням всіх соціально-економічних факторів склала 140623 грн 00 коп. (а.с.20-23) Із довіреності від 3 січня 2020 року, посвідченої в цей день приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В., та зареєстрованої в реєстрі за №18, вбачається, що [PERSON] уповноважує [PERSON] , кожен з яких діє окремо, представляти її інтереси перед третіми особами, учасниками дорожнього руху, в судових органах, органах нотаріату, Територіальних сервісних центрах, органах страхування, на станціях, підприємствах технічного обслуговування та ремонту, митницях, а також в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування та форм власності, з усіх питань пов`язаних з експлуатацією та розпорядженням від імені [PERSON] (продати, обміняти, передати в заставу, передати в оренду, позичку тощо) транспортним засобом належним останній на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , марки FORD, модель FIESTA, 2011 року випуску, білого кольору, тип загальний легковий хетчбек-В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Також, між іншим надано право: зняти транспортний засіб з обліку або поставити на облік, перереєструвати (з правом здачі державних номерних знаків та одержання транзитних номерних знаків), укладати всі необхідні договори з правом визначення умов та ціни, в тому числі договори купівлі-продажу. Довіреність дійсна до 3 лютого 2020 року. (а.с.71) Із розписки, яка заповнена російською мовою, від 21 травня 2020 року, вбачається, що [PERSON] має борг 70000 грн 00 коп. за Автомобіль-1. При повному погашенні боргу Автомобіль-1 переоформлять на [PERSON] . Розписка посвідчена підписами [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] . Також зазначено, розписка написана без примусу за власним бажанням. Є зобов`язання [PERSON] сплатити 70000 грн 00 коп. до 30 вересня 2020 року і відповідно зобов`язання [PERSON] після сплати боргу 70000 грн 00 коп. переоформити Автомобіль-1 на [PERSON] . На зворотньому боці розписки є записи про те, що 29 травня 2020 року на картку ПРИВАТБАНКУ [PERSON] в рахунок вартості Автомобіля-1 переведено гроші в сумі 10000 грн 00 коп., і 20 червня 2020 року картку ПРИВАТБАНКУ [PERSON] в рахунок вартості Автомобіля-1 переведено гроші в сумі 10000 грн 00 коп. (а.с.77) Із квитанції, виданої «ПРИВАТБАНК» 29 травня 2020 року, вбачається, що [PERSON] здійснив платіж в сумі 10000 грн 00 коп. [PERSON] . Призначення платежу сплата за купівлю Автомобіля-1 [PERSON] від [PERSON] (а.с.78) Із квитанції, виданої «ПРИВАТБАНК» 30 червня 2020 року, вбачається, що [PERSON] здійснив платіж в сумі 10200 грн 00 коп. [PERSON] . Призначення платежу сплата за купівлю Автомобіля-1 [PERSON] від [PERSON] (а.с.79 Із кредитного договору №2028407231 від 03 січня 2020 року, вбачається, що його укладено між Акціонерним товариством «ОТП БАНК», з однієї сторони, та [PERSON] , з іншої сторони. [PERSON] отримав кредит в розмірі 100000 грн 00 коп., який зобов`язався повернути до 3 січня 2025 року. (а.с.100-103) Із інформації Акціонерного товариства «ОТП БАНК» на дату 14 березня 2020 року, вбачається, що у [PERSON] за Кредитним договором №2028407231 от 03.01.2020 на суму 100000 грн 00 коп. відсутній будь-який вид заборгованості (планова, строкова, прострочена, сумнівна), як за тілом кредиту, так і за відсотками, комісією та пенею. (а.с.104) Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Враховуючи, що згідно із статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. У відповідності до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У постанові від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц (провадження №14-473цс18) Велика Палата Верховного Суду, висловила правову позицію про те, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК України, ч. 2ст. 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Підставою віндикаційного позову є обставини, що підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, тобто факти, які доводять право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, знаходження його в натурі у відповідача. Предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інше. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником Автомобіля-1. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] посилається на те, що він 10 січня 2020 року у місті Львів придбав Автомобіль-1, за який було сплачено 122766 грн 00 коп. грн 00 коп., із який в свою чергу 100000 грн 00 коп. це кредит отриманий ним у Акціонерному товаристві «ОТП БАНК». [PERSON] , на підставі усної домовленості надав Автомобіль-1 у тимчасове безоплатне користування [PERSON] , із умовою, якщо вона сплатить [PERSON] всю суму його вартості, [PERSON] перереєструє право власності на Автомобіль-1 на [PERSON] , а також було встановлено дату 30 вересня 2020 року, до якої потрібно було таке зробити. Станом на час розгляду справи, [PERSON] повну вартість Автомобіля-1 [PERSON] не сплатила. На першу вимогу Автомобіль-1 не повернула і до теперішнього часу [PERSON] відмовляється повернути йому Автомобіль-1 та незаконно його утримує. Крім того, представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом адвокат Лепишко О.І. посилається на те, що з приводу незаконного заволодіння транспортним засобом [PERSON] звертався із заявою до правоохоронних органів, але йому було відмовлено у внесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань з посиланням на те, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини. При цьому, при проведенні перевірки працівниками поліції з пояснень [PERSON] видно, що Автомобіль-1 знаходиться у неї, проте вона вважає його своїм і не бажає повертати [PERSON] . Вказану обставину суд розцінює як доказ перебування автомобіля у незаконному володінні [PERSON] , а також намагання [PERSON] повернути належне йому майно. Право власності [PERSON] на Автомобіль-1 [PERSON] до теперішнього часу не оспорювалось. У пункті 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і, в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. За вищевикладених обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, на що [PERSON] надав докази, а тому позовну заяву слід задовольнити. Щодо зустрічного позову [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Між [PERSON] , який є власником Автомобіля-1 і [PERSON] була усна домовленість, що [PERSON] передає [PERSON] . Автомобіль-1 у тимчасове користування і якщо [PERSON] в строк до 30 вересня 2020 року сплачує повну вартість Автомобіля-1, то [PERSON] переоформляє право власності на Автомобіль-1 на [PERSON] . Оскільки іншого в судовому засіданні не встановлено, Автомобіль-1 було придбано 10 січня 2020 року у місті Львів за ціною 122766 грн 00 коп. Відповідно до розписки [PERSON] від 21 травня 2020 року, у неї залишився борг зі сплати вартості Автомобіля-1 у розмірі 70000 грн 00 коп., тобто враховуючи вартість Автомобіля-1 за яку його було придбано - 122766 грн 00 коп., [PERSON] було сплачено [PERSON] кошти в сумі 52766 грн 00 коп. Крім того, в подальшому в рахунок погашення боргу [PERSON] перед [PERSON] , було сплачено гроші в загальному розмірі 20000 грн 00 коп., а саме, 29.05.2020 10000 грн 00 коп, та 30.06.2020 10000 грн коп. Тобто, [PERSON] в рахунок погашення боргу за придбання Автомобіля-1 сплачено [PERSON] загальну суму 72766 грн 00 коп. Оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана [PERSON] грошова сума є авансом, який підлягає поверненню, а не завдатком. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у справі №711/5065/15-ц від 17 червня 2021 року. Суд не бере до уваги Історію по картковому рахунку1172854800 [PERSON] з 01.01.2020 по 31.07.2020, оскільки із деталі транзакції «205 безготівковий платіж RONLINE C2C Visa KYIV» від 31.01.2020, вбачається, що це спосіб переводу грошей в Інтернеті між фізичними особами з використанням реквізитів банківських карток, але з нього не вбачається кому саме зроблено переказ грошей. Щодо інших дій по цій картці, в тому числі за 3 березня 2020 року, також не вбачається, що ці кошти отримав саме [PERSON] (а.с.72-74) Суд також не бере до уваги Історію по картковому рахунку1654738600 [PERSON] з 01.01.2020 по 31.03.2020, оскільки також із деталі транзакції «205 безготівковий платіж RAIFFEISEN ONLINE UAH KYIV» від 24.03.2020, вбачається, що зазначено назву мобільного додатку, який використовувався для переказу грошей, але не вбачається кому саме зроблено переказ. (а.с.75, 76) Суд також не бере до уваги звукозаписи надані [PERSON] на CD-R диску, оскільки суд вважає, що це не допустимий електронний доказ. Так, відповідно до ч.1 ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Так, відповідно до ч.1 ст.100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Так, [PERSON] , з її слів, використовувала функцію диктофон у мобільному телефоні «SAMSUNG» та здійснила звукозапис трьох бесід із [PERSON] , але враховуючи те, що робити запис голосу людини можна з її дозволу, а останній не знав, що розмови записують та на якій пристрій записують, оскільки йому про це не було повідомлено, то суд приходить до висновку, що це є прихованими звукозаписами, а тому не можуть бути використані як доказ у суді. Крім того, на одному із звукозаписів, коли [PERSON] здогадався, що його голос записують, він негайно зупинив бесіду. Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку, що зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів, сплачених в рахунок придбання автомобіля, підлягає до часткового задоволення, а саме, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню кошти в розмірі 72766 грн 00 коп. Щодо витрат [PERSON] на правову допомогу суд вважає зазначити наступне. Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року за №5076-VI (далі - №5076-VI), видами адвокатської діяльності, зокрема, є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно із ст.133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат, а саме, витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 зазначено, що Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] підтверджені витрати на правничу допомогу адвоката, зокрема: - ордером, серія ПТ №174107 на надання правової допомоги від 01 жовтня 2020 року, (а.с.25); - договором про надання юридичних послуг та правової допомоги від 01 жовтня 2020 року, який укладений між [PERSON] та адвокатом Лепишко О.І., (а.с.26, 27); - квитанцією 0.0.1920298392.1 від 25 листопада 2020 року , із якої вбачається, що [PERSON] сплатив [PERSON] загальну суму 7000 грн 00 коп. Призначення платежу оплата послуг адвоката по договору про надання юридичних послуг та правової допомоги від 01 жовтня 2020 року, (а.с.28); - додатковою угодою №1 про зміни до договору про надання юридичних послуг та правової допомоги від 01 жовтня 2020 року, укладеною 14 травня 2021 року між [PERSON] та адвокатом Лепишко О.І., (а.с.107); - квитанцією 0.0.2141038396.1 від 26 травня 2021 року, із якої вбачається, що сплачено [PERSON] загальну суму 4000 грн 00 коп. Призначення платежу оплата за послуги адвоката по договору про надання юридичних послуг та правової допомоги від 01 жовтня 2020 року [PERSON] (а.с.108) Враховуючи вищезазначене, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають до стягнення витрати на професійну правничу допомогу. Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, які понесені [PERSON] , суд бере до уваги норми ч.4 ст.137 ЦПК України та, врахувавши, що справу судом віднесено до категорії загального позовного провадження, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), та значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11000 грн 00 коп. Крім того, відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, із квитанції 0.0.1921384973.1 від 26.11.2020, вбачається, що [PERSON] сплачено судовий збір за позовну вимогу про витребування майна із чужого незаконного володіння в розмірі 1406 грн 23 коп. (а.с.1) Із квитанції 0.0.1921384126.1 від 26.11.2020, вбачається, що [PERSON] сплачено судовий збір за заяву про забезпечення позову в розмірі 420 грн 40 коп. (а.с.2) З врахуванням вищезазначеного, з [PERSON] на користь [PERSON] , слід стягнути судовий збір у загальному розмірі 1826 грн 63 коп. Крім того, враховуючи те, що зустрічний позов [PERSON] задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Оскільки, зустрічний позов [PERSON] задоволено в розмірі 73,67 відсотка від заявленого розміру, тому, з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] 668 грн 92 коп. судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (73,67 відсотка від 908 грн 00 коп.). (а.с. 67) У зв`язку з повним задоволенням первісного позову, у відповідності з вимогами ч. 7 ст. 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області постановленою 01 грудня 2020 року, продовжують діяти протягом 90 днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: partial