Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позивачка [PERSON] свої позовні вимоги мотивує тим, що в 1993 році вона разом з її батьком [PERSON] та мачухою [PERSON] , переїхали у квартиру [ADDRESS] , в якій були зареєстровані, проживали як одна сім`я та вели спільне домашнє господарство. Не зважаючи на те, що в 1994 році шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, всі продовжували жити в квартирі як одна сім`я. Позивачка, також зазначає, що в 1993 року вона вийшла заміж за відповідача [PERSON] , а в 1995 році у них народилася донька - відповідачка [PERSON] , яку було зареєстровано у квартирі [ADDRESS] . [PERSON] зазначає, що після смерті її батька [PERSON] в 1999 році, вона зі своїм чоловіком, дочкою та мачухою [PERSON] продовжували разом проживати в вищевказаній квартирі. В 2003 році квартира [ADDRESS] була приватизована в рівних частках на [PERSON] , її чоловіка, відповідача [PERSON] та мачуху [PERSON] - по 1/3 частки на кожного. [PERSON] померла в 2005 році, позивач зазначає, що самостійно організувала та понесла всі витрати по її похованню. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді 1/3 частки квартири, у якій продовжує постійно проживати родина позивача. 13.12.2021 позивач звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бабенко В. В. із заявою про відкриття спадкової справи та видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно. На підставі поданої заяви нотаріус завела спадкову справу № 31/2021, однак Постановою від 17.12.2021, нотаріус Бабенко В. В. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] - [PERSON] , [INFO] . У постанові нотаріус зазначає, що за життя [PERSON] заповіту складено не було, на момент смерті вона була розлучена, в іншому шлюбі не перебувала, дітей не мала, батьки її померли раніше. Враховуючи вищенаведеного просить визнати [PERSON] , спадкоємницею четвертої черги після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Визнати за [PERSON] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на 1/3 (одну третю) частку квартири [ADDRESS] . Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 13.07.2022 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в загальному порядку справи, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 16.08.2022 витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бабенко Вікторії Вікторівни завірену копію спадкової справи [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . 22.08.2022 від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Халявка Н.М. до суду надійшла копія спадкової справи, відповідно до якої приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бабенко В.В., вивчивши представлені громадянкою [PERSON] документи для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , яка на день смерті була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] , дійшла висновку, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] неможливо. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Дузь Ю.М. в судове засідання 15.02.2023 не з'явились. Адвокат Дузь Ю.М. подала до суду заяву з проханням слухати справу у її відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] 15.02.2023 в судове засідання не з'явилась. Про дату, місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Причини неявки суду не відомо. Подала до суду заяву про визнання позовних вимог, відповідно до якої просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі Відповідач [PERSON] 15.02.2023 в судове засідання не з'явився. Про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомо. Подав до суду заяву про визнання позовних вимог, відповідно до якої просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. Позивач [PERSON] згідно витягу з Єдиного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . В зазначеній квартирі [PERSON] проживала разом зі свої батьком [PERSON] та мачухою [PERSON] , яка також була зареєстрована за вказаною адресою, що підтверджується довідкою Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 23.10.2021 №62/05/30-6602. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] 11.06.1993 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін народилась донька - відповідачка [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] . 03.02.1994 між [PERSON] та [PERSON] шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] . Однак як установлено судом [PERSON] та [PERSON] залишились проживати разом як одна сім`я. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] , позивачка разом із своїм чоловіком, дочкою та мачухою [PERSON] залишались проживати в квартирі [ADDRESS] , і проживали по час смерті [PERSON] 13.02.2003 відбулась приватизація квартири [ADDRESS] , в рівних частках на [PERSON] , її чоловіка відповідача [PERSON] , та мачуху [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло від 13.02.2003, № [NUMBER] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Як убачається із матеріалів справи позивачка [PERSON] самостійно організувала та понесла всі витрати по похованню [PERSON] , що підтверджується рахунком-замовленням № [NUMBER] , договором - замовленням №077436, рахунком - квитанціє від 20.09.2005 та фіскальним чеком. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді частки квартири, у якій продовжує постійно проживати родина позивача. 13.12.2021 позивачка звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бабенко В.В. із заявою про відкриття спадкової справи та видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно. На підставі поданої заяви нотаріус відкрила спадкову справу № 31/2021, однак Постановою від 17.12.2021 № 487/02-31 нотаріус Бабенко В.В. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] - [PERSON] , яка народилась [INFO] . За даними Спадкового реєстру, за життя померлою [PERSON] заповіт складено не було. За даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на момент смерті [PERSON] була розлучена, у іншому шлюбі не перебувала, дітей не мала, батьки її померли раніше. Зі слів [PERSON] , після розлучення померла ні з ким з чоловіків однією сім`єю не проживала. У період з 24.04.1992 по 03.02.1994 перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який є рідним батьком [PERSON] . В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. За приписами статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (частина перша статті 1220 ЦК України). За змістом статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Правила частини другої статті 3 СК України зазначають про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім`єю є соціальна група, яка не обов`язково складається з людей, які перебувають у шлюбі. Сім`ю також є соціальна група осіб, поєднаних спільним побутом, які здійснюють свою життєдіяльність на основі спільного економічного, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт того, що позивачка [PERSON] була пов`язана спільним побутом та проживала однією сім`єю, не менш ніж п`яти років до часу відкриття спадщини, із померлою [INFO] [PERSON] , [INFO] , яка на день смерті, була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] , та є спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] , тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача [PERSON] про визнання права власності на 1/3 (одну третю) частки квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , суд приходить до висновку, що дана вимога є передчасною та не підлягає до задоволення, оскільки позивач [PERSON] після набрання законної сили даного рішення суду має право звернутись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину в порядку визначеному ЦК України, Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому Наказ Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, а тому в цій частині, позов задоволенню не підлягає. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивачка, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідачів на користь позивачки судові витрати за сплату судового збору у розмірі по 496,20грн з кожного.

Outcome: partial