Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 61171,96 грн боргу за спожиті послуги централізованого опалення за період з 01.08.2012 по 01.05.2021 за адресою: [ADDRESS] , та витрати на оплату судового збору. Ухвалою суду від 02.06.2021 відкрито провадження у даній справі. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 25.11.2021 задоволено самовідвід головуючій судді Семенцовій Л.М. у справі за позовом Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення. У відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Богунського районного суду м. Житомира від 25.11.2021 матеріали справи №295/6411/21 передано судді Воробйовій Т.А. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Воробйової Т.А. від 30.11.2021 справу №295/6411/21 прийнято до свого провадження, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. В ухвалі про прийняття справи до провадження зазначено, що відповідно до ст. 19, 274 ЦПК України позовна заява підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою від 28.12.2022 відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про розгляд цивільної справи №295/6411/21 в судовому засіданні з повідомленням сторін , а також, відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про залучення до участі у даній справі [PERSON] як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Позивач в ході розгляду справи, на вимогу ухвали суду від 20.09.2021 про витребування у КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради інформації та документів на її підтвердження, надали інформацію та документи в цифровій формі, підписано електронним цифровим підписом повноважного представника позивача (супровідний лист, а.с.74, диски, а.с.75), а саме: обсяги споживання теплової енергії будинком [ADDRESS] з розподілом по споживачам послуг (зокрема, кв.5) за період з 29.10.2019 по 01.05.2021; показники споживання тепла за період з 29.10.2019 по 01.05.2021, зафіксовані будинковим приладом обліку теплової енергії; динаміка змін тарифів для 1 групи споживачів (населення), які діяли для проведення нарахувань за послуги за період з 01.08.2012 по 01.05.2021. Також, позивач повідомив, що рішення щодо встановлених тарифів є публічною інформацією та перебувають у вільному доступі на інтернет ресурсах уповноважених органів; в рішенні щодо затвердження тарифу зазначено інформацію про його структуру. В листі позивач повідомив також, що нарахування за централізоване опалення у будинку [ADDRESS] до жовтня 2019 року виконувалися по розрахунковому тарифу, що залежав від температури зовнішнього повітря, згідно з п.п.40-49 постанови Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005, так як будинок не був обладнаний приладами обліку теплової енергії. Позивач вказав, що загальна вартість місячного платежу, а також щомісячні нарахування, відображено в розрахунку заборгованості, який додано до позовної заяви, та повідомив, що відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до ч.3 ст.16 Закон України "Про житлово-комунальні послуги". Вказує, що кількісні та якісні показники послуг централізованого опалення зазначені в додатку до Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №151 від 17.02.2010. Зокрема, температура у житловому приміщенні, в якому надаються послуги централізованого опалення, повинна відповідати +18 градусів Цельсія (у наріжних кімнатах +20 градусів Цельсія). В матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву (а.с.27-33), з додатками, за яким відповідач [PERSON] повністю заперечує обгрунтованість заявлених позовних вимог по справі та просить відмовити у їх задоволенні. Відповідач вважає належним чином не підтвердженим належними доказами факт забезпечення своєї квартири послугами централізованого опалення, які надаються КП "ЖТКЕ" та вказує, що такий факт нею не визнається. Також, відповідач наголошує, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, водночас, КП "ЖТКЕ" уникає укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, та що [PERSON] не є споживачем послуг КП "ЖТКЕ" в розумінні ч.1 ст.1 Закону України "Про теплопостачання", який визначає, що споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Відповідач вважає, що між позивачем та відповідачем не виникло ні договірних правовідносин, ні зобов`язувальних, так як послуги позивачем не надавались і відповідачем не визнаються. Відповідач також вказує, що про невідповідність послуг (їх якість, порядок нарахування і оплати) свідчать численні скарги мешканців будинку, копії яких додаються до відзиву. У відзиві також вказано відповідачем про невідповідність вимогам чинного законодавства розміру нарахувань ніби-то наданих КП "ЖТКЕ" послуг з централізованого опалення та їх розподілу між співвласниками. Відповідач вважає, що КП "ЖТКЕ" не дотримується положень п.28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, та свої витрати на опалення місць загального користування нараховує і розподіляє тільки між співвласниками, які не мають індивідуального (автономного) опалення. Також, відповідач у відзиві вказує, що позивач звернувся з позовними вимогами про стягнення усіх платежів за період з серпня 2012 року по травень 2021 року, та просить суд, у разі, якщо той дійде висновку про доведеність позовних вимог хоча б частково, прийняти рішення щодо нарахувань в межах трирічного строку (тобто, фактично, заявивши про застосування строку позовної давності), з урахуванням наведеного відповідачем розрахунку. Також, відповідач просить взяти до уваги, що проведені позивачем нарахування є завищеними і не враховують відрахування на оплату місць загального користування. В подальшому, [PERSON] подала до справи заяву про застосування позовної давності (а.с.57), в якій наголосила, що позовні вимоги в сумі 61171,96 грн не визнає, у договірних відносинах з позивачем не перебуває. Наголошуючи про сплив позовної давності позовних вимог у справі, відповідач просить застосувати позовну давність та у зв`язку зі спливом строку позовної давності, відмовити КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради в задоволенні позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення. Відповідачем також подано ряд письмових пояснень: - пояснення №1 щодо предмета та підстав спору (а.с.125), в яких наголосив, що позивач визначив предметом позову стягнення заборгованості за надання послуг з централізованого опалення, при тому, що така комунальна послуга існувала лише до 01.05.2019 (а відтак, і стягнення боргу за таку послугу може бути лише до вказаної дати), коли набув чинності закон №2189-VIII, яким введено послугу з постачання теплової енергії; - пояснення №2 щодо обов`язковості доказування факту отримання послуг за відсутності укладеного договору (предмет доказування) (а.с.126), у яких відповідач вкотре зауважив, що між позивачем і відповідачем ніколи не укладалось жодних договорів, не існує договірних відносин, питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення; - пояснення №3 щодо незаконності визнання споживачем послуг КП "ЖТКЕ" (а.с.127), в яких викладено доводи відповідача, про те, що в розумінні норм законодавства, споживачем послуг КП "ЖТКЕ" може бути лише особа, яка користується його послугами на підставі договору, тому, оскільки договір між сторонами відсутній, [PERSON] не є та не може вважатися споживачем послуг КП "Житомиртеплокомуненерго"; - пояснення №4 щодо порядку визначення обсягу, обліку та розподілу теплової енергії (а.с.128) та пояснення №5 щодо обсягів теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення (а.с.129), в яких відповідач вказує, що при визначенні обсягу теплової енергії, спожитої на опалення конкретного опалювального приміщення та його розподілу, КП "ЖТКЕ" не дотримується вимог Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" та Методики розподілу між споживачами обсягів спожити у будівлі комунальних послуг і не враховує витрати теплової енергії на опалення місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньо-будинкової системи опалення, і розподіляє всю використану будинком теплову енергію (згідно з показами вузла комерційного обліку теплової енергії) тільки між співвласниками, які не мають індивідуального опалення; - пояснення №6 щодо необгрунтованого нарахування плати за послугу з централізованого опалення, встановленого в ході перевірки ГУ Держпродспоживслужби в Житомирській області за період з 01.01.2021 по 01.05.2021 (а.с.130-131), в яких відповідач просить при визначенні обсягів теплової енергії спожитої на опалення квартири [ADDRESS] та її вартості, врахувати приписи ГУ Держспоживслужби в Житомирській області та наведені у поясненнях розрахунки; - пояснення №7 щодо розмірів нарахувань в межах терміну позовної давності (а.с.132-134); - пояснення №8 щодо судової практики стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за позовами КП "Житомиртеплокомуненерго" (а.с.135). Також, представником відповідача заявлено клопотання (а.с.136) про дослідження актів планової (позапланової) перевірки за дотриманням законодавства у сфері формування, встановлення та застосування державних регульованих цін від 19.02.2021 №000002 та від 18.06.2021 №000014, що зберігаються в електронній формі в мережі інтернет на веб-сайті Головного управління Дерпродспоживслужби у Житомирській області. Натомість, позивачем були надані письмові пояснення (а.с.142-144), в яких позивач вказав, що до 01.05.2019 та після 01.05.2020 (за виключенням випадку, коли співвласники багатоквартирного будинку приймуть рішення про модель договірних відносин у своєму багатоквартирному будинку та укладуть відповідний договір із виконавцем за вимогами нового Закону №2189, а також, коли виконавці комунальних послуг після 01.05.2020 укладуть індивідуальні договори згідно з ч.7 ст.14 Закону №2189) залишаються чинними та продовжують діяти "старі" договори про надання комунальних послуг. Такі договори враховують положення Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630. Оскільки ОСББ "Мирний дім 5" не прийняло рішення про модель договірних відносин у своєму багатоквартирному будинку та не уклало відповідний договір про надання послуг з постачання теплової енергії з КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради зі споживачами житлового будинку по [ADDRESS] , продовжили дію договори про надання послуг з централізованого опалення, укладені відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630. Тому, твердження відповідача щодо неправильного визначення позивачем предмета та підстав позову, а також, відсутності права стягувати заборгованість за послуги централізованого опалення після набрання чинності Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 №2189 (тобто, після 01.05.2019) є необгрунтованим. Також, у вказаних поясненнях позивачем зазначено, що вищевказані Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, яким наразі урегульовані правовідносини з відповідачем, не передбачають можливості застосування виконавцями послуг Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказаом Мінрегіонбуду №315 від 22.11.2018. Оскільки ОСББ "Мирний Дім 5" не прийняло рішення про модель договірних відносин у своєму багатоквартирному будинку (на підставі вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 №2189-VІІ) та не уклало відповідний договір про надання послуг з постачання теплової енергії з КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради, тому визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень між усіма співвласниками будинку не здійснювався,так як у цій ситуації не діяла жодна з Методик розподілу (наказ Міністества будівництва, архітектури та ЖКГ №359 від 31.10.2006 втратив чинність на підставі наказу Мінрегіонбуду №215 від 22.11.2018). Щодо відсутності письмового договору про надання послуг централізованого опалення при умові їх фактичного споживання позивач у поясненнях вказує, що хоча у частині першій статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 №1875-ІV й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 цього закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 ст.20 Зкону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Посилаючись на зазначене, ст.9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", абзац 5,6 ст.19 Закону України "Про теплопостачання" та постанову ВСУ від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15, позивач вказує, що відсутність письмового договору про надання послуг централізованого опалення при умові їх фактичного споживання, не звільняє відповідача від обов`язку оплати спожитих послуг. Стосовно доказів на підтвердження факту отримання відповідачем послуг, позивач послався на рішення суду у справі №2-891/12, яким з [PERSON] стягнуто борг за надані послуги централізованого опалення за період з 01.10.2009 до 01.08.2012, стягнута сума була добровільно оплачена [PERSON] 11.07.2013, таким чином, останньою визнано існування правовідносин щодо надання послуг централізованого опалення. Також, щодо припису Головного управління Держспоживслужби №010 від 18.06.2021 та виконання перерахунків за надані у січні-квітні 2021 послуги у сумі 871,51 грн, позивач пояснив, що фактичні тарифи, якими користувалось підприємство, в період з грудлня 2019 по квітень 2020 були нижчі, ніж тарифи згідно рішення №1400 від 19.12.2018, то на особових рахунках споживачів були донараховані суми за вказаний період. Позивач зауважив, що сума донарахувань, на виконання рішення Житомирської міської ради від 23.09.2021 №283, значно перевищила суму знятих нарахувань за період з січня по квітень 2021 року. В результаті вказаних дій перерахунок, який був виконаний підприємством згідно припису і відображений в сальдових залишках споживачів в квитанціях за липень-серпень 2021 року було анульовано, так як сума донарахувань значно перевищувала суму вказаного перерахунку. Відшкодування вартості проведеного донарахування для населення відбулось за рахунок фінансової підтримки підприємства Житомирською міською радою, а не споживачів послуг. Позивачем у поясненнях також роз`яснено проведення перерахунку за надані послуги в жовтні 2020 року на суму 508,13 грн, а також зазначено, що у зв`язку з відсутністю правових підстав для застосування Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіонбуду №315 від 22.11.2018 в житловому будинку по [ADDRESS] , опалювальна площа, яка бере участь в нарахуваннях споживачам послуг (населення) становить 3961,77 кв.м. (відповідно до площі населення 69 квартир з централізованим опаленням). На вказані пояснення позивача відповідачем подано письмові заперечення (а.с.149-153), з додатками. Відповідач наголошує, що не отримувала і не користувалась послугами позивача з централізованого опалення та/або теплопостачання та вважає, що послуги, які надаються КП "ЖТКЕ", їх розмір та розподіл між співвласниками будинку не відповідають вимогам чинного законодавства. Вивчивши доводи обох сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Стаття 322 ЦК України тягар утримання майна покладає на власника. Судом встановлено та підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.05.2021 за №255440535, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24.01.1997 (а.с.3). З інформації відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області, що відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 26.03.1997. Заборгованість за послуги з централізованого опалення даної квартири станом на 01.05.2021 складає 61171,96 грн, що підтверджується, зокрема, розрахунком заборгованості по особовому рахунку. Відповідно до положення п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно із ч. 1 ст. 9 вказаного Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Майже аналогічні за змістом норми містились у Законі України №1875-IV, а саме у п. 5 ч. 3 ст. 20, ч. 1 ст. 32 Закону. Як передбачено ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання, згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи вбачається, що між сторонами формально відсутні договірні відносини, оскільки відповідний договір не укладався, водночас, зобов`язання у споживача можуть виникати і за відсутності формальних договірних стосунків. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм права викладені у ряді постанов суду касаційної інстанції, наприклад у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 462/5889/16-ц (провадження № 61-909св17). Враховуючи те, що квартира [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , у період з 01 серпня 2012 року по 01 травня 2021 року забезпечувалася послугами централізованого опалення, які надавав КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради, а доказів протилежного суду не надано й судом не здобуто, натомість [PERSON] порушувала свій обов`язок щодо оплати наданих послуг суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог комунального підприємства. Так, щодо заперечень відповідача суд бере до уваги, що з серпня 2012 по травень 2021 року відповідач не зверталась до КП "Житомиртеплокомуненерго" ЖМР з заявами про відключення від мереж централізованого опалення багатоквартирного житлового будинку та/або неякісного надання послуг. Крім того, з липня 2015 року по березень 2016 року, а також з жовтня 2016 року по березень 2017 року відповідач отримувала державну субсидію на оплату послуг централізованого опалення та щомісячно здійснювала доплату обов`язкового платежу за субсидією, чим підтверджувала наявність послуг з централізованого опалення та необхідність їх оплати. В матеріалах справи наявні обгрунтовані розрахунки суми заборгованості, підтверджені відповідними відомостями про порядок надання послуги, тарифи, які застосовувало підприємство для проведення нарахувань, показники споживання тепла, розподіл обсягу спожитих послуг по будинку та конкретно по квартирі [ADDRESS] , які не спростовані твердженнями відповідача. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення у справі «Проніна проти України»). Суд зауважує, що доводи відповідача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та спростовуються наданими позивачем поясненнями, у т.ч. наведеними у рішенні, та доказами, що їх доводять, відтак, наявні матеріали справи забезпечили належне дослідження судом обставин справи, достатнє для ухвалення законного та обгрунтованого рішення. Як уже зазначалось, [PERSON] подала до справи заяву про застосування позовної давності (а.с.57). Відповідно до положень статтей 257, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з пунктами 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Крім цього, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р. Кабінетом Міністрів України прийнято 11.03.2020 постанову «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» за №211, якою установлено із 12 березня до 3 квітня 2020 року на усій території України карантин. У подальшому Кабінет Міністрів України неодноразово продовжував карантин на території України, останній раз до 31.12.2022. Також, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, статтю 1 якого частково змінено та продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб відповідно до Указу Президента України від 12.08.2022 року №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджений Законом № 2500-IX від 15.08.2022. У зв`язку із тим, що строк позовної давності застосовується судом виключно за заявою сторони та лише у тому випадку, коли наявні підстави для задоволення позовних вимог, суд, із урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради частково, а саме в межах загального трирічного строку позовної давності. Враховуючи те, що квартира [ADDRESS] , належна відповідачу, забезпечується послугами централізованого опалення, котрі надає КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради, однак відповідач порушує свій обов`язок щодо оплати наданих послуг, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] , з урахуванням меж заявлених вимог та строку позовної давності (враховуючи його продовження за Прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України) заборгованість в сумі 47868,54 грн (загальний розмір заборгованості 61171,96 грн - 13303,42 грн заборгованості поза межами строку позовної давності (до 03.2017)). На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1776,28 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial