Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з 23.11.2020р. перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання недійсним договору іпотеки (а.с.№3-10 т.№1). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. \~від\~ 27.11.2020р. позовна заява прийнята до розгляду, призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого засідання (а.с.№48 т. № 1). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 14.12.2020р. у справі № 201/11151/20 (провадження № 2-з/201/226/2020) вжиті заходи забезпечення позову (а.с.№62 т.№ 1). Ухвалою суду від 22.03.2021р. провадження у справі було зупинено до набрання законної сили рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі № 200/22690/17 (а.с.№ 127 т.№1). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14.07.2021р. ухвала суду від 22.03.2021р. скасована та справу повернуто для продовження розгляду (а.с.№155-159 т.№1). Ухвалою суду від 27.07.2022р. в задоволенні клопотання представника [PERSON] адвоката Янової Е.В. про скасування заходів забезпечення позову відмовлено (а.с.№192-193 т.№2). 27.07.2022р. ухвалою суду (постановлена без виходу до нарадчої кімнати згідно положень ст. 353, ч. 4, 5 ст. 259 ЦПК України) підготовче засідання було закрите на підставі ст. 197, п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України та призначено розгляд справи в судове засідання (а.с.№190 зв. ст. т. № 2). В обґрунтування\~позовних вимог\~ позивачка\~та її\~представник \~адвокат Афанасьєв\~Р.Г.\~(діє\~на підставі\~довіреності від\~26.05.2020р.\~-\~а.с.№46\~т.\~№1),\~посилалися на\~те,\~що позивачка є власницею квартири [ADDRESS] . Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.01.2018р. в рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки за [PERSON] було визнано право власності на дану квартиру. 25.05.2018р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу спірної квартири та 05.07.2018р. [PERSON] передала [PERSON] за договором іпотеки належну їй квартиру, як забезпечення виконання зобов`язань. 04.11.2020р. ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська заочне рішення від 09.01.2018р. було скасоване, а отже скасовані і підстави для набуття за [PERSON] права власності. Оскільки квартира позивачки вибула поза її волею з власності, просили витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 172,6кв.м., житлова площе 91,3кв.м., припинити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про право власності, визнати недійсним договір іпотеки від 05.07.2018р., укладений між [PERSON] та [PERSON] та припинити дію записів про іпотеку та запис про обтяження. \~ \~ \~ \~08.12.2021р. в порядку ст. 178 ЦПК України до суду надійшов відзив [PERSON] , в обґрунтування якого останній посилався на те, що позивачка, на забезпечення виконання її чоловіком [PERSON] зобов`язань по договорам позики, на підставі договору іпотеки від 02.03.2015р. передала в іпотеку квартиру [ADDRESS] . Оскільки умови договорів позики не були виконані належним чином, [PERSON] звернувся до суду та заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.01.2018р. в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за [PERSON] права власності. Відповідач вважав, що посилання позивачки, що квартира вибула з власності поза її волею є необґрунтованими, оскільки позивачці було достеменно відомо про невиконання її чоловіком умов договорів позики. Крім того, з моменту скасування рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська позивачкою не було заявлено вимогу про поворот виконання рішення суду. Також, відповідач зазначив, що [PERSON] є добросовісним набувачем, а отже задоволення вимог позивачки призведе до порушення права власності [PERSON] . Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.№176-178 т.№1). \~ \~ \~ \~08.12.2021р. в порядку ст. 178 ЦПК України до суду надійшов відзив [PERSON] , в якому відповідачка в обґрунтування заперечень посилалася на те, що вона є добросовісним набувачем спірного майна, а позивачка приховує дійсні обставини. У зв`язку з неналежним виконанням чоловіком позивачки умов договорів позики, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська було звернуто стягнення на предмет іпотеки (спірну квартиру) та визнано за [PERSON] право власності. Оскільки позивачка не оспорює договір іпотеки, [PERSON] вважає, що майно вибуло за волевиявленням позивачки, а тому просила відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.№211-214 т.№1). 14.12.2021р. представником позивачки адвокатом Афанасьєвим Р.Г. в порядку ст. 179 ЦПК України подані відповіді на відзиви [PERSON] та [PERSON] , в яких адвокат по суті доводів зазначив, що посилання відповідачів на те, що квартира позивачки вибула з її власності за її згодою є необґрунтованими, оскільки право власності на спірну квартиру було визнано за [PERSON] на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, а отже не пов`язано з жодними діями позивачки по передачі свого права власності. Посилаючись на правові висновки ВП ВС, викладені у справі № 367/2022/15-ц від 29.05.2019р., представник позивачки наполягав, що спірна квартира вибула з власності позивачки поза її волею на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню (а.с.№ 1-9 т.№2). 20.07.2022р. суду надійшла заява представника [PERSON] та [PERSON] адвоката Янової Е.В. (діє на підставі ордерів серія ДП № 000041 від 22.11.2020р. та серія ДП № 23/04/000048 від 23.04.2021р. - а.с.№183, 184 т.№2) про застосування преюдиції, а саме, застосування обставин, що встановлені рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі № 200/22690/17 (а.с.№147-149 т.№2). \~ \~ \~ \~03.01.2023р. (під час перебування судді Ткаченко Н.В. у відпустці) до суду надійшло клопотання представника [PERSON] та [PERSON] - адвоката Янової Е.В. про скасування заходів забезпечення позову (а.с. № 11-15 т. № 3). В обґрунтування цього клопотання, представник відповідачів посилалася на те, що вжиті судом заходи забезпечення позову є грубим порушенням прав відповідачів [PERSON] та [PERSON] , що в свою чергу призводить до порушення ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Також представник відповідачів посилалася на те, що відповідачі впевнені в тому, що позивачка та її чоловік присвоїли собі грошові кошти, отримані за договорами позики на загальну суму 19\~804 876грн. 45коп., а зараз намагаються ще й відібрати квартиру, яка є предметом іпотеки. Адвокат вважала, що вжиті заходи забезпечення позову мають бути скасовані. \~ \~ \~ \~30.01.2023р. до суду надійшли заперечення представника позивачки щодо скасування заходів забезпечення позову, в яких представник позивачки просив відмовити в задоволенні клопотання з посиланням на те, що клопотання є необґрунтованим (а.с.№64-66 т. № 3). 31.01.2023р. представник позивачки - адвокат Афанасьєв Р.Г. надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами. Під час ухвалення рішення просив врахувати, що позивачку було позбавлено права власності, рішення суду від 30.11.2021р. не передбачає позбавлення позивачки права власності та не може бути виконано, оскільки з травня 2018р. право власності на квартиру зареєстроване за [PERSON] . Також просив врахувати практику Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду (а.с.№71 т. № 3). \~ \~ \~ \~Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Янова Е.В. в заявах до суду від 30.01.2023р. та 31.01.2023р. просила розглянути справу в судовому засіданні без фіксування процесу технічними засобами, а також просила застосувати преюдицію та взяти до уваги рішення суду від 30.11.2021р. (а.с. № 67-68, 69-70 т. № 3). Відповідач [PERSON] в підготовчі та судові засідання не з`являвся, згідно відомостей АТ «Укрпошта» приймання кореспонденції до м. Покровська Донецької області тимчасово не проводиться (а.с.№ 197-198, 241-242, 247-249 т.№2, а.с. № 7-9, 60-62 т. № 3). З огляду на це, відповідач був повідомлений про дату та час розгляду справи шляхом розміщення оголошень на сайті «Судова влада України» (а.с. № 246 т. № 2, а.с.№ 10, 63 т.№3). З огляду на вищевикладене, у відповідності до положень ст. 223 та ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи в судовому засіданні 31.01.2023р. за відсутності усіх сторін (їх представників) та без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку змісту заперечень проти позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 388 ЦК України визначено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2007р. набула права власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.№ 14-17 т.№1). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «ДМБТІ» ДМР від 01.07.2009р. відбулася державна реєстрація права власності на цю квартиру (а.с.№18 т.№ 1). \~ \~ \~ \~02.03.2015р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 255/НАК090987-НАК 090990, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кухтіною В.В., згідно якого в рахунок виконання зобов`язання за договорами позики № 15/02/15/1, 16/02/15/2, 16/02/15/3, 16/02/15/4, 16/02/15/5 від 16.02.2015р. в загальному розмірі 17\~944\~260 грн., передано в іпотеку належне [PERSON] нерухоме майно квартиру [ADDRESS] (а.с.№22 т.№1). \~ \~ \~ \~Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.01.2018р. були задоволені позовні вимоги [PERSON] та в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договорами позики від 16.02.2015р. в сумі 20\~000\~493грн. 46коп. станом на 21.12.2017р., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 02.03.2015р., укладеному між [PERSON] та [PERSON] , посвідченому приватним нотаріусом ДМНО Кухнітою В.В., за реєстровим № 255, а саме на квартиру [ADDRESS] , шляхом визнання за [PERSON] права власності на вказану квартиру (а.с.№ 36-38 т.№1). 13.02.2018р. право власності на спірну квартиру, яке набув [PERSON] на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська № 200/22690/17 від 09.01.2018р., було зареєстровано, що підтверджується записом про право власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 24829742 (а.с.№20 зв. ст. т. № 1). 25.05.2018р. [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 25.05.2018р., посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Мошковською Н.М., зареєстровано в реєстрі за № 465 (а.с.№39-40 т. № 1). 25.05.2018р. право власності [PERSON] на підставі даного договору купівлі-продажу було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності 26335361) (а.с.№20 т.№1). \~ \~ \~ \~05.07.2018р. [PERSON] в рахунок забезпечення виконання умов договору позики від 05.07.2018р., посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Мошковською Н.М., передала [PERSON] в іпотеку за договором іпотеки належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] (а.с.№41-43 т.№1). \~ \~ \~ \~04.11.2020р. ухвалою Бабішкінського районного суду м. Дніпропетровська заочне рішення суду від 09.01.2018р. по справі № 200/22690/17 скасоване та справа передана за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (а.с.№44-45 т. № 1). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2021р., яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.06.2022р., позов [PERSON] задоволено та звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS] , шляхом визнання за [PERSON] права від свого імені продати квартиру будь якій особі по ціні продажу відповідно до акту оцінки будь-якого суб`єкта оціночної діяльності (а.с.№222-234 т. № 2). \~ \~ \~ \~Звертаючись до суду з позовними вимогами, позивачка та її представник посилалися на те, що належне позивачці на праві власності майно вибуло з її володіння поза її волею на підставі рішення суду, а тому після скасування такого рішення вона набула право витребувати нерухомого майна. Положення ч. 1 ст. 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. У постанові\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 14.11.2018р.\~у справі\~№ 183/1617/16 зроблений висновок, що можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій правовій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). За змістом ст. 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею (висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24.06.2015р. у справі № 6-251цс15, з яким погодилась Велика Палата Верховного Суду у постановах від 05.12.2018р. у справах № 522/2110/15, № 522/2201/15-ц, № 522/2202/15-ц). Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду. Приймаючи до уваги, що спірна квартира вибула із власності [PERSON] на підставі заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.01.2018р., яке в подальшому було скасоване ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2020р. (а.с.№44-45 т. № 1), суд дійшов висновку, що спірна квартира вибула з володіння позивачки поза її волею. Разом з тим, суд не вбачає підстав для витребування спірної квартири від [PERSON] з огляду на наступне. Статтями 41 Конституції України та 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. За змістом статті 330 ЦК України виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК України майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача. Європейський суд з прав людини в рішенні BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, від 28.10.1999р. заначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їхні рішення не викликали сумнівів. Cтаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція)містить три окремі норми: перша - закладає принцип мирного володіння майном; друга - охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями; третя - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Отже, в силу положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23.01.2014р.). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтями 77-80 ЦПК України визначено що є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Велика Палата Верховного Суду у своїй\~постанові від\~02.11.2021р.\~у справі\~№ 925/1351/19 зробила висновок, що добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості, а може діяти, покладаючись на відомості ДРРПНМ за відсутності обставин, що можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей. У даній справі, рішення в аспекті пропорційності та мети втручання у право мирного володіння майном [PERSON] , фактичного її позбавлення права власності без жодної компенсації, необхідно також зазначити про таке. По справі встановлено, що первинно спірна квартира вибула з володіння\~\~ [PERSON] на користь [PERSON] \~ на підставі заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з огляду на неналежне виконання чоловіком позивачки умов договорів позики на загальну суму 20\~000\~493грн. 46коп. В подальшому (після скасування заочного рішення), правомірність вимог [PERSON] підтвердив Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська (якому після скасування заочного рішення передана цивільна справа), який в рахунок погашення заборгованості за договорами позики звернув стягнення на квартиру [ADDRESS] (що належала [PERSON] та передана в іпотеку в рахунок виконання умов договорів позики), шляхом визнання за [PERSON] права від свого імені продати дану квартиру будь якій особі по ціні продажу відповідно до акту оцінки будь якого суб`єкта оціночної діяльності. Отже, спірна квартира вибула з володіння [PERSON] не безоплатно, а за борги її чоловіка (поручителем якого вона виступила), а тому суд приходить до висновку, що мета, яку переслідує позивачка (витребування майна з чужого незаконного володіння), та наслідки для відповідачки [PERSON] , як добросовісного набувача у вигляді безоплатного позбавлення її майна, яким вона тривалий час володіє, є неспівмірними. Варто зазначити, що на день придбання [PERSON] спірної квартири, вона не могла проявити розумну обачність та не могла знати про те, що квартира вибула з власності [PERSON] поза її волею, оскільки [PERSON] відчужував спірну квартиру на підставі чинного на той момент рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.01.2018р. За відомостями, що містяться в Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на момент реєстрації 25.05.2018р. за [PERSON] права власності на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2018р., запис про право власності [PERSON] на спірну квартиру був припинений 13.02.2018р. (а.с.№21 т.№1), так само, як і запис про іпотеку, внесений на підставі договору іпотеки, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] (а.с.№22 т.№1). Отже, з огляду на вищевикладене [PERSON] є добросовісним набувачем спірної квартири, а підстави для витребування квартири на користь позивачки [PERSON] відсутні. Оскільки в задоволенні позовних вимог щодо витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено, та встановлено, що [PERSON] є добросовісним набувачем спірного майна, відсутні підстави і задоволення позовних вимог в частині скасування в Державному реєстрі записів про право власності, визнання договору іпотеки від 05.07.2018р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] недійсним та скасування відповідних записів в реєстрі. Підводячи підсумок викладеному, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання недійсним договору іпотеки. З огляду на те, що в задоволенні позову [PERSON] відмовлено, суд вважає необхідним задовольнити клопотання адвоката Янової Е.В. від 03.01.2023р. про скасування заходів забезпечення позову, та на підставі ч. 9 ст. 158 ЦПК України скасувати в повному обсязі заходи забезпечення позовних вимог, які були вжиті ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 14.12.2020р. у справі № 201/11151/20 (провадження № 2-з/201/226/2020) (а.с.№62 т.№ 1). Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦК України та приймаючи до уваги, що в задоволенні позовних вимог позивачці відмовлено в повному обсязі, понесенні нею судові витрати по справі відносяться на її рахунок. На \~підставі \~викладеного,\~

Outcome: dismissed