Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

Представник заявниці [PERSON] адвокат Гивель В.П. звернувся до суду із заявою в якій просить видати обмежувальний припис [PERSON] , [INFO] , на строк 6 (шість) місяців з заборонами щодо: перебування в місці проживання (перебування) [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; наближення на 50 м до місця проживання (перебування), а саме місця реєстрації [PERSON] у [ADDRESS] ; особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею: ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, а також стягнути з [PERSON] , [INFO] , в користь [PERSON] , [INFO] , судові витрати на правову допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень. В обгрунтування вимог представник заявниці [PERSON] адвокат Гивель В.П. покликається на те, що рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 14.06.2013 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу у справі №443/130/13-ц, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишився проживати разом з [PERSON] у житловому будинку [ADDRESS] , де й проживає по даний час. Однак, незважаючи на припинення шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] , останній регулярно здійснює насильство в сім`ї. Протягом останніх трьох років поведінка [PERSON] почала бути занадто агресивною, він почав вчиняти над [PERSON] фізичне та психологічне насильство у зв`язку з чим остатня зазнає постійного психологічного та фізичного тиску з боку [PERSON] . Через наведені обставини заявниця регулярно викликає по місцю проживання працівників правоохоронних органів. Відтак, постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 14 серпня 2020 року у справі №443/1025/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Підставою для притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності слугував факт вчинення ним насильства по відношенню до [PERSON] , яке виражалось у нецензурній лайці, погрозами в фізичній розправі та шарпанням за одяг. 10.09.2020 Жидачівський районний суд Львівської області ухвалив вирок у кримінальній справі №443/1138/20 згідно якого [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Підставою для притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності слугувало те, що 01.08.2020 [PERSON] зайшов у будинок по [ADDRESS] , у якому перебувала [PERSON] , та кинув в остатню скляний стакан, який влучив їй у голову, чим спричинив потерпілій легкі тілесні ушкодження. Постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 11.01.2023 у справі №443/81/23 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Підставою для притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності слугував факт чинення відносно колишньої дружини, [PERSON] , домашнього насильства, а саме ображав її нецензурною лайкою, погрожував словесно фізичною розправою. Також, 08.01.2023 [PERSON] було видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника. Однак, всі вище перелічені заходи впливу на [PERSON] виявились безрезультатними. З огляду на вищенаведені обставини щодо наявності фізичного та психологічного насильства, що чинить [PERSON] відносно [PERSON] , а також дії останнього, що виражаються у погрозах та фізичних побиттях, заявниця, як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у зв`язку із чим звернулась до суду із даною заявою. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 09.02.2023 року цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Судове засідання призначено на 13.02.2023 /а.с.17-18/. Розгляд справи по суті відбувся 13.02.2023 без участі сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Заявниця [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася, подала заяву в якій розгляд справи просить проводити у її відсутності, вимоги, які викладені в заяві просить задовольнити у повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачки та свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Постановою судді Жидачівського районного суду Львівської області Павліва А.І. від 14.08.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 173-2 КУпАП, і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170, 00 грн./а.с.5/; Згідно вироку Жидачівського районного суду Львівської області від 10.09.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді 100 годин громадських робіт. /а.с.6-7/ Постановою судді Жидачівського районного суду Львівської області Сливки С.І. від 11.01.2023 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень /а.с.8/ Згідно термінового заборонного припису від 08.01.2023 [PERSON] , [INFO] , проживаючому по [ADDRESS] та зареєстрованому за адресою: [ADDRESS] вчинив домашнє насильство стосовно [PERSON] . Заходи термінового заборонного припису стосовно кривдника: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 3 доби з 22 год 00 хв 08.01.2023 та діє до 23 год 00 хв 11.01.2023 /а.с.9/. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до п. 3, 4, 6, 7, 14, 17 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 2, 3\~ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи відповідно до п. 9 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 350-2 ЦПК України\~заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до частин першої, другої\~статті 350-5 ЦПК України\~справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення\~Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у\~КУпАП\~та\~КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». У свою чергу, як унормовано ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Крім того, згідно зі\~ст. 19 ЦПК України\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 1, 5, 6, 7\~ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Висновки суду за результатами розгляду заяви. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18). З огляду на викладене, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство щодо [PERSON] , є високою вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис. З урахуванням практики Європейського Суду з прав людини суд вважає, що вжиті заявником розумні заходи для її захисту та покарання винного не надали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці. Відповідно до приписів п. 10 ч. 1\~ст.430 ЦПК України\~слід допустити негайне виконання рішення суду. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Положеннями\~ст. 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі\~ст. 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 ч. 3 ст. 2\~ЦПК України). Відповідно до\~ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:\~\~на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;\~\~пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.ч.1,2\~ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Звертаю увагу, що Глава 13. Розгляд судом справ про видачу і продовження обмежувального припису знаходиться у Розділі IV Окреме провадження. Статтею 294 ЦПК України, визначено порядок розгляду справ окремого провадження, в т.ч. визначено, що при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом (ч.7\~ст.294 ЦПК України). Крім того, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться за рахунок держави (ч.3\~ст.350-5 ЦПК України). Враховуючи норми вказаних вище статтях, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для відшкодування заявниці витрат на правничу допомогу в окремому провадженні. Суд звертає увагу, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, при подачі до суду заяви про видачу обмежувального припису заявник звільнена від сплати судового збору з метою її захисту від кривдника, а також враховуючи життєву ситуацію заявника, остання мала можливість звернутися за безоплатною правовою допомогою, оскільки п. 13 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» особи, які постраждали від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, - на всі види правових послуг, передбачені\~частиною другою\~статті 13 цього Закону мають право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України. Отже, суд вважає, що у задоволенні заяви [PERSON] , поданої через її представника, адвоката Гивеля В.П. стягнення з [PERSON] на користь заявниці судових витрат, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн., слід відмовити, оскільки таке стягнення із заінтересованої особи не передбачено чинним законодавством.

Outcome: approved