Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

У провадженні Свалявського районного суду Закарпатської області перебувала справа (№306/1603/22, провадження №2/306/570/22) за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Міжгірської селищної ради Хустського району про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Відповідно до рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 27 грудня 2022 року - позов [PERSON] задоволено. Шлюб, укладений 14.06.2014 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований виконавчим комітетом Голубинської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, запис № 8 розірвано. Визначено місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] за місцем проживання (перебування) батька. Вирішено питання по сплаті судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України - суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. 13.02.2023\~року до\~Свалявського районного\~суду Закарпатської\~області від\~позивача надійшла\~заява (вх.№\~1167)\~про ухвалення\~додаткового рішення,\~в якій\~позивач просить\~винести додаткове\~рішення у\~справі №306/1603/22 посилаючись на те, що суд не вирішив питання стосовно всіх вимог, заявлених позивачем. Зокрема, позивач просив визначити місце проживання дитини [PERSON] з батьком [PERSON] з відібранням дитини у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Дослідивши заяви про ухвалення додаткового рішення, суд зазначає таке. Згідно ст. 13 ЦПК України\~- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України - суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Суд встановив, що стосовно позовної вимоги про визначення місця проживання дитини, судом не ухвалено рішення щодо відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав. Відповідно до ч.1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 ч. 1 ст. 164 цього Кодексу. У цьому разі дитина передається другому з батьків. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що відібрання дитини не є крайнім і незворотним заходом, однак оцінивши надані суду докази в їх сукупності, приймаючи до уваги, що від відповідача заперечень не надійшло, що згідно наданих до суду матеріалів дитина проживає з батьком [PERSON] - такий спосіб захисту прав дитини як відібрання дитини у матері, у цій конкретній ситуації найбільше відповідає інтересам дитини [PERSON] , [INFO] , яку суд залишив проживати з батьком [PERSON] . Також суд роз`яснює, що за правилами ч.3 ст. 170 СК України - якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою матері може постановити рішення про повернення їй дитини. З огляду на вищенаведене, суд доходить висновку про визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] за місцем проживання (перебування) батька з відібранням від [PERSON] дитини [PERSON] без позбавлення [PERSON] батьківських прав. Статтею 129 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: approved