Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-09 00:00:00

Позивач, звернувшись із цією позовною заявою просила: розірвати шлюб укладений між нею - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований Вознесенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №254; стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору. На обґрунтування поданого позову посилалась на те, що з лютого 2022 року з відповідачам не проживає, спільного господарства не ведуть, втратили почуття кохання одне до одного, у зв`язку з чим родина розпалася остаточно і її збереження є неможливим та суперечить її інтересам. У судове засідання позивач не з`явилася, але подала до суду заяву у якій вимоги підтримала на підставах викладених у позові, просила справу розглядати за її відсутності та проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач повідомлявся належним чином, але у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяву на відкладення розгляду справи або відзив по справі не подавав. В зв`язку з тим, що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач до суду не з`явився і заяву на розгляд справи за його відсутності та відзив не подавав, суд приймає рішення у заочному розгляді справи, відповідно до положень ст.ст.280-282 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи на підставі наданих доказів і доведення їхньої переконливості суд дійшов до наступних висновків. 05 листопада 2016 р. Вознесенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , а.з. №254, свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 05 листопада 2016 р.. Після укладення шлюбу прізвище чоловіка [PERSON] , прізвище дружини [PERSON] . Від шлюбу сторони мають дітей. [PERSON] , [INFO] , народження якого було зареєстровано Григорівською сільською радою Вознесенського району Миколаївської області, а.з.№8, свідоцтво про народження [NUMBER] від 13 листопада 2015 р.; [PERSON] , [INFO] , народження якої було зареєстровано Вознесенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, а.з.№33, свідоцтво про народження [NUMBER] від 19 січня 2018 р.; [PERSON] , [INFO] , народження якого було зареєстровано Вознесенським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а.з.№294, свідоцтво про народження [NUMBER] від 10 липня 2020 р.. Вивчивши матеріали справи суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.50 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільний згоді чоловіка та жінки, відсутність якої можливо розглядати як підставу для розірвання шлюбу. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013р. (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів. Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Частина перша ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003р., заява №44647/98). Згідно ст.112 СК України суд розриває шлюб за позовом одного із подружжя, якщо при з`ясуванні фактичних взаємин подружжя буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам сторін, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення при вирішенні справи. Однак, на думку суду не можуть вважатися обґрунтованими та достатніми підстави до розірвання шлюбу - тимчасовий розлад в сім`ї і конфлікти між подружжям, що викликані випадковими причинами. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом. Крім цього ч.1 ст.13 ЦК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Також, положеннями ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Слід зазначити, що згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовує вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються такими засобами: 1.письмовими, електронними та речовими доказами; 2.висновками експертів; 3.показаннями свідків. Однак, позивач жодних належних, допустимих, достовірних у своїй сукупності достатніх доказів, згідно до положень ст.ст.77-79 ЦПК України, на підтвердження своїх посилань суду не надав. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На думку суду в матеріалах справи відсутні підтвердження фактичного припинення шлюбних відносин, окремого проживання, відсутності особистих стосунків, тощо. Відповідно до положень ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом. За таких обставин і у зв`язку з відсутністю будь яких доказів позицій учасників, суд позбавлений можливості повно і всебічно з`ясувати фактичні взаємини подружжя і впевнитись у тому, що дійсно подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо та суперечить інтересам сторін, що у свою чергу може бути підставою для розірвання шлюбу. Приймаючи рішення суд також враховує п.10 роз`яснень постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно яких суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини інваліда, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні як правило обох сторін, вживати заходи до примирення подружжя. З огляду на вищенаведене та з метою уникнення формалізму при вирішенні спору, підстав для задоволення поданого позову не має.

Outcome: dismissed