Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулося\~в суд\~з позовом\~до відповідача [PERSON] та просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 385760,30 грн. за кредитним договором №б/н від 21.06.2013 року, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. \~ \~ \~ \~Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 21 червня 2013 року. Позичальник при підписані анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою позичальника підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ "Приватбанк", які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. При цьому, [PERSON] було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком [PERSON] отримав відповідну кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 6000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. \~ \~ \~ \~АТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав [PERSON] як позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та у межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. \~ \~ \~ \~ [INFO] позичальник [PERSON] помер. Згідно норм ЦК України, спадкоємці [PERSON] мали право подати заяву про прийняття спадщини або відмову від спадщини у строк з 23 листопада 2019 року по 23 травня 2020 року. У даному випадку, спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідач [PERSON] , що підтверджується даними в паспортах позичальника та відповідача. 28 березня 2021 року позивачем на виконання вимог норм закону ЦК України до Другої Дубенської державної нотаріальної контори була направлена претензія кредитора, на яку 20 квітня 2021 року було отримано відповідь. Позивач вважає, що відповідав прийняв спадщину, до складу якої входять в тому числі і зобов`язання померлого позичальника. 02 вересня 2021 року до спадкоємця позичальника направлено лист-претензію, де позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті позичальника [PERSON] , його заборгованість перед банком за кредитним договором № б/н від 21 червня 2013 року становить 385760,30 грн., яка складається з наступного: 5801,48 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 13690,66 грн. заборгованість за простроченими відсотками та 366268,16 грн. - нарахована пеня. \~ \~ \~ \~У судове засідання представник позивача не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про розгляд справи була повідомлена своєчасно та належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин, не подав відзив, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до наступного висновку. Так, як достовірно встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 21 червня 2013 року [PERSON] звернувся до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, без зазначення бажаного кредитного ліміту (а. с. 83). [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Вказаною заявою [PERSON] підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ "ПриватБанк", які були надані йому для ознайомлення. Згідно з наявною у матеріалах справи довідкою банку (а.с. 57) позичальнику [PERSON] було надано кредитну картку № [NUMBER] , дата відкриття 21 червня 2013 року, термін дії 04/17. У відповідності до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (а.с. 20) АТ КБ "ПриватБанк" 21 червня 2013 року здійснив старт кредитної картки № [NUMBER] та 21 червня 2013 року надав [PERSON] у користування грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 300 грн., який того ж дня було збільшено до 6000 грн., а 15 січня 2020 року - зменшено до 0,00 грн. АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі - надав [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вказує позивач, [PERSON] [INFO] помер. При цьому, суд звертає увагу на той факт, що документального підтвердження факту смерті позичальника, матеріали справи не містять. Згідно з розрахунком заборгованості за договором №б/н від 21 червня 2013 року за [PERSON] станом на 30 квітня 2020 року рахувалась заборгованість на загальну суму 385760,30 грн., з якої 5801,48 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 13690,66 грн. заборгованість за простроченими відсотками та 366268,16 грн. - нарахована пеня (а. с. 9). Кредитні правовідносини, які виникли між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] допускають правонаступництво. Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] [INFO] , визначений гл. 87 ЦК України. Позивач у позовній заяві вказує, що спадкоємцем є відповідач [PERSON] , яка на час відкриття спадщини проживала зі спадкодавцем [PERSON] , що підтверджується копіями паспортів, які додані до матеріалів справи, де адресою місця реєстрації зазначено: [ADDRESS] . Між тим, суд звертає увагу на те, що у доданій позивачем до позовної заяви копії паспорта [PERSON] та на яку посилається, як на підтвердження місця реєстрації останнього, відсутні відомості про місце його реєстрації. При цьому, як вбачається з довідки Висоцької сільської ради Сарненського району Рівненської області від 26 грудня 2022 року №1316 (а.с.154) [PERSON] , [INFO] , на день смерті [INFO] був зареєстрований і проживав в [ADDRESS] . Разом з ним проживали та були зареєстровані [PERSON] - мати та [PERSON] - брат. Втім, позивачем заявлено позовні вимоги лише до [PERSON] . Так, відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Проте, відповідного клопотання з боку позивача заявлено не було; суд з власної ініціативи позбавлений можливості на вчинення зазначеної процесуальної дії, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 51 ЦПК України. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (ст. 1218 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Частиною 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Дії, які свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини, визначені у частинах 3 і 4 ст. 1268, ст. 1269 ЦК України. Так, згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Виходячи із наведеного, спадкоємці [PERSON] мали право подати заяву про прийняття спадщини або про відмову від спадщини у строк з 23 листопада 2019 року по 23 травня 2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК). Відповідно до положень ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Разом з тим, Пленум спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" у п. 32 вказав, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Отже, встановлені ст. 1281 ЦК України строки - це строки, в межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. За змістом ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги (ч. 2). Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (ч. 3). Тобто, повинні існувати докази на підтвердження дати ознайомлення кредитора з фактом смерті позичальника. Відсутність таких документів не дає можливості встановити точну дату, коли кредитор довідався про смерть позичальника, а отже і не дає підстав для висновку про дотримання строків, визначених ст. 1281 ЦК України. Недотримання зазначених строків позбавляє кредитора права вимагати виконання спадкоємцями обов`язку по сплаті заборгованості за договором незалежно від того, чи забезпечений цей кредит, чи ні. До такого висновку дійшов Верховний суд України у постанові № 6-33цс15 від 08 квітня 2015 року. Втім позивач як не вказує у позові, так і не додає до матеріалів справи докази на підтвердження дати ознайомлення з фактом смерті позичальника. Отже, при дотриманні кредитором строків, визначених ст. 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, необхідно встановити дійсний розмір вимог кредитора (перевірити розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини). Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у порядку, передбаченому ст. 1281 ЦК України та у межах, передбачених ст. 1282 ЦК України. Так, 28 березня 2021 року АТ КБ ПриватБанк" направлено до Другої Дубенської державної нотаріальної контори претензію кредитора за вих.№SAMDN52000093678502 від 17 березня 2021 року (а.с. 120) про: включення кредиторських вимог АТ КБ ПриватБанк" по кредитному договору №б/н від 21 червня 2013 року, укладеному між [PERSON] та АТ КБ "ПриватБанк" в спадкову масу; повідомлення спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед Банком у розмірі 385760,30 грн.; повідомлення АТ КБ "ПриватБанк" чи зверталися спадкоємці із заявами про прийняття спадщини; повідомлення відомостей про осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті боржника; повідомлення відомостей про видані свідоцтва про право на спадщину та про осіб, які такі свідоцтва отримали (за наявності). З відповіді Другої Дубенської державної нотаріальної контори вих. № 117/01-16 від 01 квітня 2021 року та отриманої АТ КБ "ПриватБанк" 20 квітня 2021 року (а.с. 121) вбачається, що із поданих АТ КБ "ПриватБанк" до претензії кредитора документів було з`ясовано, що спадкодавець [PERSON] на день смерті був зареєстрований в [ADDRESS] , а тому вищевказана претензія не може бути виконана, так як Друга Дубенська державна нотаріальна контора здійснює діяльність в межах Дубенського району Рівненської області та заводить спадкові справи після смерті осіб, які були зареєстровані на території Дубенського району Рівненської області. Одночасно, у вказаній відповіді міститься посилання на ст. 13-1 Закону України "Про нотаріат", згідної якої нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених цим Законом. У даному випадку є незрозумілим суду той факт, що вказуючи останнє місце проживання померлого [PERSON] с. Висоцьк Дубровицького району (теперішнього Сарненського району) Рівненської області, позивач з претензією кредитора звертається саме до Другої Дубенської державної нотаріальної контори, діяльність якої не поширюється на територію Сарненського району. Разом з тим, з отриманої відповіді Сарненської державної нотаріальної контори Рівненської області від 04 січня 2023 року №14/01-16 (а.с.159) вбачається, що згідно записів в Алфавітних книгах обліку спадкових справ за 2019-2023 р.р. спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не заведена. Водночас, позивачем на адресу спадкоємця - відповідача [PERSON] лише 02 вересня 2021 року було направлено лист-претензію за вих. №SAMDN52000093678502 від 03.08.2021 року щодо проведення оплати заборгованості померлого [PERSON] за кредитним договором з АТ КБ "Приватбанк" №б/н від 21 червня 2013 року (а.с. 122, 123). Докази вручення претензії відсутні. При цьому, АТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця тільки 12 липня 2022 року (вх. №2448). Частиною 4 ст. 1281 ЦК України визначено, що кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Таким чином, аналізуючи вищевказане, позивач, як кредитор спадкодавця, не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавлений права вимоги, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеної в постанові від 12 квітня 2017 року по справі № 676/1958/16-ц. Заразом, як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року №640/6274/16-ц при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої ст. 1282 ЦК України. Разом з тим, за змістом положень ст. 1282 ЦК України задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Проте, позивач не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та його вартості. Будь-які інформаційні довідки про нерухоме майно, що належали безпосередньо спадкодавцю - померлому [PERSON] в матеріалах даної справи відсутні. Також не здобуто таких доказів і в судовому засіданні, хоча вказані обставини судом перевірялися, що позбавляє суд можливості встановити межі відповідальності спадкоємців Таким чином, реєстрація за місцем проживання будь-якої особи зі спадкодавцем сама по собі не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого. Вказане узгоджується з правовими висновками, висловленими в постанові Верховного Суду по справі № 320/6489/16-ц від 21 серпня 2019 року. Таким чином, надані позивачем докази не дозволяють встановити істотні обставини, а саме належність відповідача до кола спадкоємців померлого, факт прийняття нею спадщини, наявність цієї спадщини, її вартість, тобто банком не доведено підстав та обсягу відповідальності відповідача, що є обов`язковим за вимогами закону. Статтею 12 ЦПК України передбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Враховуючи недоведеність позивачем факту наявності та обсягу спадкового майна після смерті [PERSON] , у межах вартості якого спадкоємці останнього несуть відповідальність перед кредитором та, зокрема, не пред`явлення вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою ст. 1281 ЦК України, що в результаті призводить до позбавлення права вимоги, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову банку до спадкоємців боржника про стягнення боргу. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця є необґрунтованими, тому з урахуванням норм матеріального права та представлених доказів, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed