Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1. 02 грудня 2022 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідач) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 25 січня 2023 року закрито провадження в частині позовних вимог позивача про розірвання шлюбу, на підставі пункту 3 статті 255 ЦПК України. 2. Позов обґрунтований тим, що позивач із відповідачем уклали шлюб 15 жовтня 2006 року, який зареєстрований виконкомом Живачівської сільської ради, про що зроблено відповідний актовий запис №4. Від спільного шлюбу у подружжя [INFO] народився син - [PERSON] , та [INFO] син - [PERSON] . Позивач вказує, що з самого початку шлюбні відносини між ним та відповідачем були нормальними, вони вели спільне господарство, планували своє майбутнє та майбутнє своїх дітей, їздили на заробітки, щоб забезпечити своє життя і створити нормальні умови для розвитку дітей. Однак, з кінця минулого року відповідач з ним та з дітьми не проживає, самоусунулася від своїх обов`язків, як матір неповнолітніх дітей. За час спільного проживання сторони не змогли зберегти міцну та дружню родину, а ті суперечності, що виникли між ними, привели до її розпаду, протягом останнього року стосунки з відповідачем зійшли нанівець і фактично припинилися, а спроби налагодити сімейні відносини не принесли належного результату. Вказує, що обов`язок утримувати їх неповнолітніх дітей наразі також лежить лише на ньому, а у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану він позбавлений можливості знайти собі гідно оплачувану роботу в Україні, не кажучи вже про виїзд за кордон для працевлаштування там, як це було до війни. Зазначає, що їх із відповідачем спільні діти потребують значних витрат, адже із сезонного одягу і взуття вони швидко виростають, ціни на продукти харчування і на ліки теж значно виросли в ціні, а він самостійно не може забезпечити дітей усім необхідним. Просить позовні вимоги в частині стягнення аліментів задовольнити. Стягувати з [PERSON] , [INFO] , аліменти на його користь на утримання двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] - [INFO] та сина [PERSON] - [INFO] , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи від дня подання позову і продовжувати до досягнення дітьми повноліття. Окрім того, оскільки відповідач на даний момент перебуває за кордоном, а неповнолітні сини проживають разом з позивачем та знаходяться на його повному утриманні та вихованні просить залишити проживати спільних неповнолітніх дітей сина [PERSON] - [INFO] та сина [PERSON] - [INFO] , разом з ним. ІІ. Процесуальні дії у справі. 3 Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 07 грудня 2022 року було прийнято до розгляду позовну заяву в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду по суті на 22 грудня 2022 року, у зв`язку із заявою відповідача судовий розгляд справи відкладено на 25 січня 2023 року. 4. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 25 січня 2023 року закрито провадження в частині позовних вимог позивача про розірвання шлюбу, на підставі пункту 3 статті 255 ЦПК України, судовий розгляд справи відкладено на 08 лютого 2023 року. 5. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав суду заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. 6. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Так, копію ухвали від 07 грудня 2022 року разом з позовною заявою та усіма доданими до неї документами було направлено відповідачу рекомендованим листом із повідомленням, однак конверт повернувся на адресу суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Оскільки копія ухвали суду про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви з доданими до неї документами надсилались відповідачу за її зареєстрованим місцем проживання, та враховуючи, що відповідач не повідомила суд про зміну адреси проживання, тому з урахуванням вищезазначених вимог процесуального закону, суд приходить до висновку, що останній було у встановленому порядку вручені копії вищезазначених документів 21 грудня 2022 року - день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження. Окрім того, відповідача судовими повістками повідомлялось про судові засідання, які відбулись 25 січня 2023 року об 11 год. 00 хв., та 08 лютого 2023 року об 11 год. 00 хв., однак конверти повернулись на адресу суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Тому суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 7. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 8. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі із 15 жовтня 2006 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 09 листопада Шумським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 4. 9. Від спільного шлюбу у подружжя [INFO] народився син - [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 09 липня 2007 року, Великозагайцівською сільською радою Шумського району Тернопільської області, актовий запис № 7, та [INFO] народився син - [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 01 жовтня 2009 року Великозагайцівською сільською радою Шумського району Тернопільської області, актовий запис № 9. 10. Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2022 року у справі № 609/959/22 позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було задоволено. Розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 15 жовтня 2006 року та зареєстрований виконкомом Живачівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, актовий запис № 4. Рішення суду набрало законної сили 21 січня 2023 року. 11. Згідно довідки № 375 виданої 11 листопада 2022 року Великозагайцівським старостинським округом Великодедеркальської сільської ради Кременецького району Тернопільської області вбачається, що в житловому будинку за адресою [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] зареєстрована у вказаному будинковолодінні, але з листопада 2021 року там не проживає. 12. В судовому засіданні встановлено, що діти перебувають на утриманні позивача, останній займається їх доглядом та вихованням, розвитком, освітою і лікуванням. Батько дітей купує їм одяг, взуття, предмети гігієни і догляду, їжу. ІV. Оцінка Суду. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дітей. 13. Згідно частини 1 статті 1 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років (частини 1 та 2 статті 7 Сімейного кодексу України). 14. Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. 15. Законодавцем у статті 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. 16. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. 17. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. 18. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 19. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 20. Частиною 1 статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. 21. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. 22. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. 23. Згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 24. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. 25. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України). 26. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України). Судом встановлено, що відповідач не бере участі в утриманні малолітніх синів; будь-яких доказів, що за станом здоров`я чи матеріальним становищем вона не може виконувати своїх обов`язків щодо утримання дітей не здобуто. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, необхідність забезпечення прав неповнолітніх дітей сторін справи на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, беручи до уваги те, що обов`язок щодо утримання дітей покладається рівною мірою на обох батьків, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] - [INFO] та сина [PERSON] - [INFO] в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи від дня подання позову і продовжувати до досягнення дітьми повноліття. 27. За вимогами ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. 28. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо вимоги про залишення дітей проживати разом з позивачем 29. Так, Сімейним кодексом України не передбачено залишення проживання дитини з одним із подружжя при розірванні шлюбу. Про таку можливість зазначив Верховний Суд у постанові від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18, вказавши, що «за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу». Тобто, ключовим у даному випадку є відсутність спору про те, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти після розірвання шлюбу. Крім того, вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу суд може, але не повинен, оскільки Сімейним кодексом України такий обов`язок не встановлений. Виходячи з обставин справи, в якій Верховний Суд виклав цю правову позицію, ключовим було те, що Верховний Суд не вважав помилкою суду першої інстанції вирішення питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу, але ця правова позиція не є імперативною нормою про обов`язкове вирішення такого питання під час розгляду цієї категорії справ. Враховуючи те, що ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 25 січня 2023 року закрито провадження в частині позовних вимог позивача про розірвання шлюбу, на підставі пункту 3 статті 255 ЦПК України, а долученими до позовної заяви доказами не підтверджено відсутності спору між сторонами щодо того, з ким батьків будуть проживати діти сторін після розірвання шлюбу, а тому суд вважає дану вимогу необгрунтованою й такою, щодо задоволення не підлягає. V. Розподіл судових витрат між сторонами. 30. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК). З пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, яка має в собі вимоги щодо стягнення аліментів, тому суд констатує про необхідність стягнення судового збору в розмірі 992,40 гривень з відповідача в дохід держави. З цих підстав, На підставі викладеного,

Outcome: partial