Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Гаврилюк О.С., в інтересах ТОВ «ФК «Фангарант Груп», через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , у якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фангарант Груп»: - заборгованість у розмірі 14 776 гривень 47 копійок; - судові витрати по оплаті судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, у розмірі 2 481 грн 00 коп. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23 липня 2021 року між ФОП [PERSON] та відповідачем у справі [PERSON] було укладено договір № 60200185978 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше™ (надалі Договір). Згідно з п. 8.1. Договору клієнт отримує товари (послуги) від постачальника на умовах Договору та згідно обраного клієнтом Пакету фінансування, а постачальник забезпечує надання товарів (послуг) клієнту. В момент підписання Договору всі існуючі та майбутні права постачальника за Договором відступаються на користь Процесинг-центра (ТОВ «ФК «Фангарант Груп»). Відповідно до п. 8.2. Договору порядок отримання товарів (послуг) клієнтом визначається Договором та Правилами отримання товарів в системі ПлатиПізніше™, в редакції згідно Наказу № 05/02-18 від 05 лютого 2018 року (надалі Правила), що є невід`ємною частиною Договору. Відповідач був ознайомлений з копією Правил в електронній формі на сайті www.paylater.com.ua. Відповідно по п. 1.4. Правил отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше ці Правила є договором приєднання у розумінні ст. 634 Цивільного кодексу України. Підписанням Договору клієнт приєднується до Правил, які є невід`ємною частиною кожного Договору з моменту його укладення. Згідно з п. 13.7. Договору клієнт ознайомився з Правилами отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше™, в редакції згідно Наказу № 05/02-18 від 05 лютого 2018 року, зміст Правил є зрозумілим для клієнта і він погоджується їх дотримуватись та виконувати. На переконання представника позивача, у зв`язку із тим, що відповідач своїм підписом у Договорі погодився з усіма його умовами, зокрема, і з тим, шо ознайомлений та повністю погоджується з Правилами, додатковий його підпис на самих Правилах не потрібен. Пунктом 9.1. Договору визначено, що якщо за умовами Пакету фінансування не вказано інше, надання клієнту товарів (послуг) відбувається в момент підписання цього Договору між клієнтом та постачальником. У разі, якщо момент підписання цього Договору не співпадає у часі з моментом надання клієнту товарів (послуг), клієнт може отримати товари (послуги) на підставі іншого первинного документа (накладної або акту). При цьому, датою отримання клієнтом товарів (послуг) вважається дата підписання клієнтом відповідного первинного документа (накладної або акту). Підпис клієнта на цьому Договорі та/або накладній (акті) свідчить про отримання товарів (послуг) в належній якості, кількості та комплектації. Згідно вказаних умов Договору відповідачу передано в оренду на умовах лізингу «Комплект ГБО 4-го покоління на автомобіль «Volkswagen Passat», VIN: [NUMBER] » (надалі товар), встановленою вартістю 17\~529 грн 41 коп. Передача товару відповідачу засвідчена підписом відповідача на Договорі. Адреса експлуатації товару визначена у Договорі як: вул. Оніщенка, буд. 70, с. Мошни, Черкаський район, Черкаська область, 19615. Умовами Пакету фінансування, визначеними в Договорі, встановлено розмір і порядок оплати місячних платежів: щомісяця рівними частинами до 20 числа кожного місяця, починаючи з наступного за місяцем укладення Договору. Умови Пакету фінансування: платіж при отриманні товарів (від загальної суми платежів): становить 2 921 грн 57 коп; кількість місячних платежів (крім першого): 5 (п`ять); розмір місячних платежів: щомісяця рівними частинами 2 921 грн 57 коп; вид договору: прямий лізинг; перехід права власності до клієнта: виплата всіх зобов`язань за Договором. Також, представник позивача вказує, що згідно з п. 1.1., 1.3. Договору про участь постачальника в системі ПлатиПізніше™ № 2018051001 від 10 травня 2018 року всі права вимоги до відповідача, що випливають з умов Договору, були відступлені постачальником на користь позивача в момент підписання Договору 23 липня 2021 року. Про відступлення прав вимоги за Договором відповідач повідомлений в письмовій формі, згідно п. 8.1. Договору. Представник позивача стверджує, що станом на 20 грудня 2022 року відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань відповідно до положень умов Пакету фінансування та п. 10.4.2. Договору щодо своєчасної, повної та належної оплати вартості отриманого товару. Так, за весь період дії Договору відповідачем в якості оплати вартості отриманого товару було сплачено: 23 липня 2021 року суму в розмірі 2\~921 грн 57 коп. (платіж при отриманні товарів); 22 серпня 2021 року 2\~921 грн 57 коп., 19 грудня 2021 року 1 000 грн 00 коп. Разом з тим, положеннями п. 12.1. Договору визначено, що сторони несуть відповідальність, встановлену цим Договором, Правилами та чинним законодавством України. Зокрема, згідно з положеннями п. 12.2. - 12.3. Договору у разі прострочення сплати платежів на строк до 10 календарних днів відповідач сплачує неустойку в розмірі 5 % від суми заборгованості за прострочення кожного платежу, а у разі прострочення сплати платежів на строк більше 10 календарних днів, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку в розмірі 10 % від суми заборгованості за кожен місяць прострочення. До того ж, відповідно до п. 12.4. Договору у разі прострочення відповідачем сплати платежів на строк більше 30 календарних днів, останній зобов`язаний за першою вимогою позивача протягом 10 календарних днів з моменту отримання такої вимоги достроково одноразово сплатити на користь останнього всі платежі, належні до сплати згідно з Пакетом фінансування. Відтак, представник позивача стверджує, що на день подання позовної заяви до суду заборгованість відповідача перед позивачем за Договором становить 14\~776 грн 47 коп. та складається з наступного: суми заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару в розмірі 11\~686 грн 27 коп., суми штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п. 12.2. - 12.3. Договору, в розмірі 3\~090 грн 20 коп. Крім того, представник позивача наголошує, що п. 12.7. Договору та п. 15.2. Правил передбачено, що сторони Договору погодили, що на підставі ст. 259 ЦК України позовна давність за всіма зобов`язаннями, що виникають з умов Договору, в тому числі щодо сплати неустойки та відшкодування збитків, збільшується і становить 20 років. Ураховуючи наведене, ТОВ «ФК «Фангарант Груп» звернулося до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Заходи досудового врегулювання спору позивачем не проводились, оскільки законом не встановлена їх обов`язковість для спірних правовідносин. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 11 січня 2023 року відкрито провадження у справі; вирішено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін 06 лютого 2023 року за наявними у ній матеріалами; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову /а.с. 50-52/. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини п`ятої статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, та зазначено строки подання такого клопотання. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а, відтак, відповідно до вимог частини п`ятої статті 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами. Відповідача було\~повідомлено про\~вказаний позов\~за місцем\~його реєстрації /а.с. 38/. Крім того, копію ухвали суду від 11 січня 2023 року відповідач [PERSON] отримав особисто 16 січня 2023 року в приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області, про що в матеріалах цивільної справи наявна відповідна розписка /а.с. 56/. Відтак, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи. 27 січня 2023 року, у межах строку, встановленого судом, відповідачем [PERSON] подано до канцелярії суду відзив на позовну заяву, разом з додатком та доказами направлення його копії позивачу, у якому він просить суд у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Фангарант Груп» відмовити повністю /а.с. 57-60/. В обґрунтування своєї позиції відповідач вказує, що дійсно 23 липня 2021 року між ним та ФОП [PERSON] укладено договір № 60200185978 про отримання товарів у системі ПлатиПізніше™, за умовами якого він отримав комплект ГБО 4-го покоління на автомобіль «Volkswagen Passat», вартістю 17 529 грн 41 коп. Умовами, визначеними в Договорі, встановлено розмір і порядок оплати місячних платежів: щомісяця рівними частинами до 20 числа кожного місяця, починаючи з наступного за місяцем укладення Договору. Зокрема, умовами Договору передбачено, що: платіж при отриманні товару становить 2\~921,57 грн; кількість місячних платежів (крім першого) складає 5; розмір місячних платежів щомісячно рівними частинами 2 921,57 грн. Відповідач наголошує, що станом на дату подання даного позову за отриманий товар він сплатив позивачу: 23 липня 2021 року суму в розмірі 2 921 грн 57 коп., 22 серпня 2021 року 2 921 грн 57 коп., 19 грудня 2021 року 1 000 грн 00 коп., а всього 6 843 грн 14 коп. Отже, сума його заборгованості з оплати вартості отриманого товару на дату подання позовної заяви становить 10\~686 грн 27 коп. (17 529,41 6 843,14), а не 11\~686 грн 27 коп., як це зазначено у позові. Не погоджується відповідач і з розрахунком суми заборгованості від 20 грудня 2022 року, зазначаючи, що віднесення сплачених ним 19 грудня 2021 року коштів у сумі 1 000 грн 00 коп. на погашення неустойки є необґрунтованим. Так, відповідач акцентує увагу суду на тому, що надані позивачем Правила отримання товарів в системі ПлатиПізніше™, в редакції згідно Наказу № 05/02-18 від 05 лютого 2018 року, п. 6.6 яких передбачено, що кошти, які надійшли від клієнта на рахунок Процесинг-центру, в першу чергу зараховуються на погашення нарахованої неустойки (штрафів, пені) та витрат на обслуговування заборгованості клієнта, а в другу чергу на погашення основної суми заборгованості за товари, послуги, не можуть вважатися складовою частиною укладеного 23 липня 2021 року між ним та ФОП [PERSON] . Договору, оскільки не містять його підпису, як клієнта. На переконання відповідача, позивачем не надано будь-яких належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме з цими Правилами отримання товарів в системі ПлатиПізніше™ він був ознайомлений і розумів їх, підписуючи 23 липня 2021 року з ФОП [PERSON] . Договір на отримання ГБО. Водночас, відповідач стверджує, що 23 липня 2021 року, при оформленні Договору з ФОП [PERSON] на отримання вищевказаного ГБО, його було ознайомлено тільки з умовами даного Договору. Жодні Правила отримання товарів в системі ПлатиПізніше™, ні у письмовому, ні в електронному вигляді, йому для ознайомлення не надавались. Окремо, відповідач наголошує на тому, що відповідно до частини 2 статті 258 ЦК України для стягнення неустойки передбачена спеціальна позовна давність, що обмежується одним роком, у зв`язку з чим просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Зокрема, відповідач зазначає, що оскільки остання сплата коштів за Договором, укладеним з ФОП [PERSON] , відбулася 22 серпня 2021 року, вже з 20\~жовтня 2021\~року позивач дізнався про порушення свого права та про нього, як про особу, яка його порушила. З урахуванням наведеного, відповідач вважає, що з 20\~жовтня 2021 року у позивача виникло право вимоги до нього на дострокову одноразову сплату всіх платежів, належних до сплати згідно з Пакетом фінансування, а також на пред`явлення позову про стягнення нарахованої суми штрафних санкцій (неустойки), однак позивач звернувся з даним позовом лише 23 грудня 2022 року, чим порушив строк позовної давності, у межах якого міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Посилання позивача на п. 12.7. Договору про збільшення строку позовної давності за всіма зобов`язаннями, що виникають з умов Договору, в тому числі щодо сплати неустойки та відшкодування збитків, до 20 років, відповідач вважає безпідставним, оскільки вищевказаний Договір взагалі не містить у собі п. 12.7. Відтак, відповідач стверджує, що заявлені до нього позовні вимоги ТОВ «ФК «Фангарант Груп» є необґрунтованими, недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню. Дана заява по суті справи прийнята судом та долучена до матеріалів справи. Правом на подачу відповіді на відзив позивач не скористався. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти них, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що 23 липня 2021 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про отримання товарів в системі ПлатиПізніше™ № 60200185978 (надалі Договір) /а.с. 11/. Відповідно до п. 1. Договору товаром є «Комплект ГБО 4-го покоління на автомобіль «Volkswagen Passat», VIN: [NUMBER] ». Пунктом 2 Договору встановлено, що розрахункова загальна сума платежів складає 17\~529 грн 41 коп., у тому числі платіж при укладенні Договору 2\~921 грн 57 коп. Пунктом 4 Договору визначені умови Пакету фінансування: вид договору: для товарів прямий лізинг; платіж при укладенні договору (від розрахункової загальної суми платежів): 16,67 %; кількість місячних платежів (крім першого): 5; розмір і порядок оплати місячних платежів: щомісяця рівними частинами до 20 числа кожного місяця, починаючи з наступного за місяцем укладення договору. Перехід права власності на товари до клієнта: виплата всіх зобов`язань за договором. Відповідно до п. 8.1. Договору клієнт отримує товари (послуги) у постачальника на умовах цього Договору та згідно обраного клієнтом Пакету фінансування, а постачальник забезпечує надання товарів (послуг) клієнту. В момент підписання Договору всі існуючі і майбутні права постачальника за цим Договором відступаються на користь Процесинг-центра ТОВ "ФК "Фангарант Груп" (п. 7. Договору). Пунктом 8.2. Договору визначено, що порядок отримання товарів (послуг) клієнтом визначається цим Договором та Правилами отримання товарів в системі ПлатиПізніше™, в редакції згідно наказу № 05/02-18 від 05 лютого 2018 року, що є невід`ємною частиною цього Договору. Клієнт ознайомлений з копією Правил в електронній формі на сайті www.paylater.com.ua. Згідно з п. 13.7. Договору клієнт ознайомився з Правилами отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше™, в редакції згідно Наказу № 05/02-18 від 05 лютого 2018 року, зміст Правил є зрозумілим для клієнта і він погоджується їх дотримуватись та виконувати. Пунктом 9.1. Договору закріплено, що якщо за умовами Пакету фінансування не вказано інше, надання клієнту товарів (послуг) відбувається в момент підписання цього Договору клієнтом та постачальником. У разі, якщо момент підписання цього Договору не співпадає у часі з моментом надання клієнту товарів (послуг), клієнт може отримати товари (послуги) на підставі іншого первинного документа (накладної або акту). При цьому, датою отримання клієнтом товарів (послуг) вважається дата підписання клієнтом відповідного первинного документа (накладної або акту). Підпис клієнта на цьому Договорі та/або накладній (акті) свідчить про отримання товарів (послуг) в належній якості, кількості та комплектації. Згідно з п. 10.4.2. укладеного Договору клієнт зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати платежі, передбачені Пакетом фінансування та цим Договором. Пунктом 12 вказаного Договору визначена відповідальність сторін. Так, згідно з п. 12.2., п. 12.3. Договору, у разі прострочення сплати платежів на строк до 10 календарних днів, клієнт сплачує неустойку в розмірі 5 % від суми заборгованості за прострочення кожного платежу. У разі прострочення сплати платежів на строк більше 10 календарних днів, клієнт сплачує неустойку в розмірі 10 % від суми заборгованості за кожен місяць прострочення. Відповідно до п. 12.4. Договору, у разі прострочення сплати платежів на строк більше 30 календарних днів, клієнт зобов`язаний за першою вимогою Процесинг-центра протягом 10 календарних днів з моменту отримання такої вимоги достроково одноразово сплатити на користь Процесинг-центра всі платежі, належні до сплати згідно з Пакетом фінансування. Пунктом 12.5. Договору передбачено, що у разі прострочення сплати платежу повністю або частково на строк більше 30 днів, клієнт зобов`язаний на вимогу Процесинг-центра повернути товари за адресою місцезнаходження Процесинг-центра. Повернення товарів не позбавляє клієнта від обов`язку погасити наявну поточну заборгованість за цим Договором. Відповідно до пунктів 13.1., 13.2. Договору, цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом строку, визначеного періодом та кількістю періодичних платежів, якщо інше не встановлено в Пакеті фінансування, цей договір вважається автоматично пролонгованим на кожний наступний рік, якщо зобов`язання сторін за цим договором на кінець строку його дії не є погашеними. Цей договір припиняє свою дію в момент повного і належного виконання сторонами зобов`язань за цим Договором. Пункт 14 указаного Договору містить Графік сплати місячних платежів. Згідно з наданим позивачем розрахунком суми заборгованості за договором № 60200185978 від 23 липня 2021 року, заборгованість [PERSON] станом на 20 грудня 2022 року становить 14\~776 грн 47 коп. та складається з наступного: суми заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару в розмірі 11\~686 грн 27 коп., суми штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п. 12.2. - 12.3. Договору, в розмірі 3\~090 грн 20 коп. /а.с. 10/. Зазначений договір підписаний відповідачем і факт його укладення визнається останнім. Отже, підписання договору № 60200185978 від 23 липня 2021 року про отримання товарів в системі ПлатиПізніше™ свідчить про те, що [PERSON] цілком розумів всі його умови та своїм підписом письмово підтвердив і закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору та у виборі як контрагента, так і умов договору. Крім того, 10 травня 2018 року між ТОВ «ФК «Фангарант Груп» (Процесинг-центр) та ФОП [PERSON] (постачальник) укладено договір № 2018051001 про участь постачальника в системі ПлатиПізніше™, відповідно до п. 1.1. якого за цим Договором постачальник постачає товари клієнтам (надає послуги) та відступає Процесинг-центру права вимоги платежів та право власності на товари в якості забезпечення грошових вимог за Договорами з клієнтами, а Процесинг-центр здійснює факторингове фінансування відступлених постачальником Процесинг-центру прав разом з усіма правами вимог до клієнтів, що випливають з умов, на яких було здійснено постачання клієнтам товарів та надання послуг /а.с. 25/. Також, в матеріалах справи наявні Правила отримання товарів (надання послуг) в системі ПлатиПізніше™, в редакції згідно Наказу № 05/02-18 від 05.02.2018 (далі Правила), які підпису відповідача не містять /а.с. 12-24/. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до принципу свободи договору, закріпленого в статтях 6 та 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною першою статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Пунктами 1, 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом; розірвання договору; сплата неустойки. Відповідно до вимог частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Стаття 551 ЦК України вказує, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За змістом статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Статтею 807 ЦК України визначено, що предметом договору лізингу може бути майно, визначене індивідуальними ознаками, яке відповідає критеріям основних засобів відповідно до законодавства. Не можуть бути предметом договору лізингу земельні ділянки та інші природні об`єкти, а також інші речі, встановлені законом. Судом установлено, що Договір № 60200185978 від 23 липня 2021 року виконувався відповідачем шляхом часткової сплати вартості товару, що свідчить про визнання договору укладеним. Так, на виконання умов Договору відповідачем було сплачено позивачу частину суми існуючої заборгованості в розмірі 6\~843 грн 14 коп., що підтверджується копією розрахунку суми заборгованості згідно договору № 60200185978 від 23 липня 2021 року /а.с. 10/, а також копіями квитанцій № 0.0.2241450018.1 від 22 серпня 2021 року на суму 2\~921 грн 57 коп. та № 0.0.2385997547.1 від 18 грудня 2021 року на суму 1 000 грн 00 коп. /а.с. 60/, і не заперечується відповідачем. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). Суд констатує, що Договір про отримання товарів в системі ПлатиПізніше™ № 60200185978 від 23 липня 2021 року судом недійсним не визнавався, його недійсність прямо не встановлена законом, він не припинений у встановленому законом порядку, а тому в силу презумпції правомірності правочину є чинним. Відповідач у справі [PERSON] власноручним підписом підтвердив ознайомлення, а, отже, і погодження з умовами, викладеними в п. 8.1., 9.1. Договору, щодо відступлення постачальником усіх існуючих та майбутніх прав за Договором на користь позивача та щодо отримання товарів (послуг) в належній якості, кількості та комплектації /а.с. 11/. Вказані обставини свідчать про те, що відповідач був обізнаний про особу, на користь якої має сплачувати грошові кошти за отриманий товар, та поставив у договорі свій підпис, погодившись із запропонованими умовами. До позовної заяви долучено розрахунок суми заборгованості за Договором № 60200185978 від 23 липня 2021 року, згідно якого заборгованість [PERSON] станом на 20 грудня 2022 року становить 14\~776 грн 47 коп. та складається з наступного: суми заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару в розмірі 11\~686 грн 27 коп., суми штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п. 12.2. - 12.3. Договору, в розмірі 3\~ 090 грн 20 коп. /а.с. 10/. Вказаний розрахунок заборгованості за Договором № 60200185978 від 23 липня 2021 року охоплює період нарахування неустойки з 20.10.2021 до 20.02.2022. Слід зауважити, що строк кредитування за цим Договором закінчується 20.12.2021 і саме цього дня боржнику належало погасити останній платіж. У даній справі судом не встановлено та з умов Договору № 60200185978 від 23 липня 2021 року, в тому числі з умов, на які посилається позивач, зокрема, пунктів 12.2., 12.3., не вбачається, що сторонами обумовлено нарахування неустойки після строку кредитування і що така умова відповідає диспозиції норми, викладеній у частині другій статті 625 ЦК України, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання за цією угодою. З урахуванням наведеного, суд констатує, що позивач не мав права нараховувати передбачену договором неустойку після 20.12.2021. Нарахування неустойки, про стягнення якої просить позивач, є відмінним від порядку та періоду нарахування платежів, що здійснюються відповідно до статті 625 ЦК України, як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. В охоронних/спірних правовідносинах права та інтереси позивача мали б бути забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Проте ТОВ «ФК «Фангарант Груп» вимог про стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень статті 625 ЦК України не заявляло. Отже, нарахування неустойки позивачем відповідно до положень п. 12.2. - 12.3. Договору частково здійснене поза межами строку кредитування, а тому слід відмовити у стягненні суми неустойки, нарахованої після 20.12.2021. Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, наведеній у постанові від 10 травня 2022 року в справі № 522/9547/13-ц (провадження № 61-18151св21). Разом з тим, у відзиві на позов відповідачем заявлено про застосування у даній справі наслідків пропуску строку спеціальної позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За змістом пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року в справі № 727/9352/17 (провадження № 14-319цс19) зазначила, що «правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою». Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України. Так, за приписами частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом ст.ст. 256, 261 і 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Як уже зазначалося, судом установлено, що відповідач у справі [PERSON] , порушуючи умови Договору про отримання товарів в системі ПлатиПізніше™ № 60200185978 від 23 липня 2021 року, свої зобов`язання за ним в частині сплати платежів, передбачених Пакетом фінансування та умовами Договору, належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість. Останній платіж в якості оплати вартості отриманого товару ним було здійснено 18\~грудня 2021 року (дата валютування: 19.12.2021), про що сам відповідач вказує у відзиві на позовну заяву, а 23\~грудня 2022\~року представник позивача через підсистему\~«Електронний суд» звернувся до суду із даною позовною заявою. Отже, періодом нарахування неустойки відповідно до положень п. 12.2. - 12.3. Договору, по якому не пропущено строк позовної давності, є період з 23 грудня 2021 року до 23 грудня 2022 року. При цьому, з розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що після 20 лютого 2022 року неустойка за порушення грошового зобов`язання на підставі положень п. 12.2. -12.3. Договору не нараховувалася. Таким чином, до сплати підлягала б сума неустойки за період із 23 грудня 2021 року до 20 лютого 2022 року. Однак, враховуючи той\~факт,\~що нарахування неустойки після 20.12.2021 позивачем здійснене поза межами строку кредитування, тоді як у стягненні неустойки за період з 20.10.2021 до 20.12.2021 слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення із відповідача суми штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п. 12.2.-12.3. Договору, в розмірі 3\~090 грн 20 коп. задоволенню не підлягають. При цьому, суд зауважує, що відповідно до вимог частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Правила отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше™, в редакції згідно Наказу № 05/02-18 від 05.02.2018, пунктом 15.2. яких установлено, що сторони Договору погодили, що на підставі ст. 259 ЦК України позовна давність за всіма зобов`язаннями, що виникають з умов Договору, в тому числі щодо сплати неустойки та відшкодування збитків, збільшується і становить 20 років, не містять підпису відповідача, а у Договорі № 60200185978 від 23 липня 2021 року, який безпосередньо підписаний відповідачем, відсутня домовленість сторін щодо збільшення строку позовної давності. Відтак, суд дійшов висновку, що Правила отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше™, в редакції згідно Наказу № 05/02-18 від 05.02.2018, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами Договору про отримання товарів в системі ПлатиПізніше™ , оскільки позивачем не доведено, що саме ці Правила розумів відповідач, підписуючи Договір № 60200185978 від 23 липня 2021 року, а також те, що вказані Правила містили збільшений строк позовної давності в момент підписання Договору № 60200185978 від 23 липня 2021 року, чи в подальшому не змінювались. Даний висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), та Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеною у постанові в справі № 753/6301/18 (провадження № 61-15657св19) від 15 липня 2020 року. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у своїх постановах у цивільних справах № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року та № 6-1926цс15 від 04 листопада 2015 року. Таким чином, посилання представника позивача на п. 15.2. Правил отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше™, в редакції згідно Наказу № 05/02-18 від 05.02.2018, є безпідставним. Крім того, суд відхиляє твердження представника позивача про те, що відповідно до п. 12.7. Договору сторони Договору погодили збільшення позовної давності за всіма зобов`язаннями, що виникають з умов Договору, в тому числі щодо сплати неустойки та відшкодування збитків, до 20 років, оскільки Договір про отримання товарів в системі ПлатиПізніше™ № 60200185978 від 23 липня 2021 року не містить вказаного пункту. Підсумовуючи, суд констатує, що позивачем у якості доказу надано суду належним чином обґрунтований розрахунок заборгованості за договором № 602000185978 від 23 липня 2021 року /а.с. 10/, складений станом на 20 грудня 2022 року, відповідно до якого заборгованість за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару в розмірі 11\~686 грн 27 коп. відповідачем не погашена. Математичне обчислення такого розрахунку відповідає змісту Договору та його умовам. Натомість відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування обрахунків позивача щодо нарахування заборгованості, а його доводи про те, що позивач безпідставно відніс сплачені ним 19 грудня 2021 року кошти у сумі 1 000 грн 00 коп. на погашення неустойки, є необґрунтованими, оскільки Договором № 60200185978 від 23 липня 2021 року порядок зарахування коштів на погашення заборгованості визначений не був, а відповідно до статті 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Отже, у відповідача відсутні підстави стверджувати, що кошти, які надійшли від клієнта на рахунок Процесинг-центру, в першу чергу мали зараховуватися на погашення основної суми заборгованості за товар. Надані позивачем докази у сукупності мають взаємний зв`язок, є належними і допустимими у зазначених спірних правовідносинах, їх достовірність стороною відповідача не спростована. Клопотань про витребування інших доказів не надходило. Умови договору відповідачем не оспорюються та виконувалися сторонами, що свідчить про дійсність договору сторін. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом зобов`язання відповідача виконати обов`язок з повернення коштів за отриманий товар. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару в розмірі 11\~686 грн 27 коп. у судовому порядку. Зазначений розмір заборгованості підтверджується умовами Договору і не викликає сумніву у суду. У стягненні із відповідача суми штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п. 12.2. - 12.3. Договору, в розмірі 3 090 грн 20 коп. належить відмовити із наведених вище підстав. Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року, § 58). Інші аргументи та доводи сторін специфічними, доречними, важливими та суттєвими не являються і не здатні вплинути на рішення суду. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позову (79,09 %), до перерозподілу належать документально підтверджені судові витрати позивача зі сплати судового збору. Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1 962 грн 22 коп., пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене та

Outcome: partial