Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», ПрАТ СК «Вусо», в порядку захисту прав споживача страхових послуг та просила суд стягнути солідарно з відповідачів на її користь матеріальну шкоду в розмірі 66993,48 грн. та моральну шкоду в розмірі 66993,48 грн. В обґрунтування позову вказала, що 12.08.2019 між нею - [PERSON] та ПрАТ «СК «Вусо» укладено договір комплексного страхування власника карткового рахунку (поліс № DNHEZKF-197C4WW), з визначенням 12 страхових періодів, строком дії на один рік (з 13.08.2019 по 12.08.2020). Відповідно до договору страховик взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку, здійснити страхову виплату страхувальнику, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Позивач зазначала, що страховим агентом за цим договором страхування є АТ КБ «ПриватБанк», яке діє на підставі доручення на виконання страхових агентських послуг № 002597-87-00-00 від 14.11.2017, так як у [PERSON] був відкритий картковий рахунок 04.09.2015. Договором страхування визначено спосіб оплати за договором, а саме щомісячний страховий платіж, що повинен бути внесений на рахунок страховика не пізніше останнього дня діючого страхового періоду. Страховий агент АТ КБ «ПриватБанк» здійснив перерахування грошових коштів за договором страхування 05.09.2019 з її картки «…8498» в розмірі 360,64 грн., 08.10.2019 з картки «….[NUMBER]» в розмірі 360,64 грн. 19.11.2019 на її банківську картку «….[NUMBER]» були зараховані кошти в розмірі 900 грн через додаток «Приват 24», відправником є син позивача [PERSON] , який вказав призначення платежу «за страховий внесок серпень-жовтень, договір DNHEZKF-197C4WW». Однак, в порушення умов договору Доручення на виконання страхових агентських послуг № 002597-87-00-00 від 14.11.2017, страховий агент АТ КБ «ПриватБанк» умисно не перерахував страховику вищевказаний платіж у розмірі 900 грн., чим умисно наніс матеріалу шкоду [PERSON] 05.09.2019 у позивача виникли форс мажорні обставини, які спричинили фінансову неспроможність позивача по сплаті відсотків та тіла кредиту через невиплату заробітної плати, а потім звільнення через почате банкрутство підприємства, про що нею було повідомлено страховика, через страхового агента АТ КБ «Приватбанк», з зазначенням страхової події «ризик Д» - понесення страхувальником непередбачених фінансових витрат унаслідок втрати ним постійного місця роботи. Позивачем підписано відповідну заяву. Однак, 22.11.2019 страхова компанія повідомила позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку з втратою чинності та припинення договору страхування. Позивач вважала, що відповідачі порушили її права як споживача страхової послуги, чим завдано матеріальні збитки та моральну шкоду, яку позивач обґрунтовувала безпідставним позбавленням права скористатися страховим випадком, що спричинило моральні страждання, призвело до зміни професії, втрати роботи, неможливості займатися спортом та продовжувати активне життя, погіршення відносин з оточуючими (а.с. 1-3 т.1). Відповідач ПрАТ «Вусо» позов не визнав, надав відзив на позов (а.с. 107-112 т.1). В обґрунтування заперечень проти позову відповідач вказував, що 12.08.2019 між ПрАТ «СК «Вусо» (страховик) та [PERSON] (страхувальник) укладався електронний поліс № DNHEZKF-197C4WW, що є підтвердженням укладення електронного договору комплексного страхування власника карткового рахунку, що укладений на підставі пропозиції щодо комплексного страхування власника карткового рахунку та електронної заяви страхувальника. Поліс є дійсним за наявності сплати страхового платежу на відповідний сплачуваний період страхування. Предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству, в тому числі пов`язані із страхуванням на випадок непередбачуваних фінансових витрат, внаслідок втрати страхувальником роботи. Згідно п. 4.5 розділу 4 договору, страховим агентом за цим договором є АТ КБ «ПриватБанк» на підставі Договору доручення на виконання страхових агентських послуг № 002597-87-00-00 від 14.11.2017. ПрАТ «СК «Вусо» на підставі вказаного договору доручення, доручило АТ «ПриватБанк» укладати від імені страховика договори страхування. На виконання умов договору доручення укладено договір страхування з [PERSON] 12.08.2019. Одним із страхових ризиків, визначених п. 7.1 розділу 7 договору є ризик Д, що передбачає понесення Страхувальником непередбачуваних фінансових втрат внаслідок втрати ним постійного місця роботи, згідно Правил № 3. 19.11.2019 [PERSON] звернулася до ПрАТ «СК «Вусо» з заявою про виплату страхового відшкодування, у зв`язку з настанням події, що має ознаки страхового (дата події зазначена страхувальником 16.11.2019). Листом від 22.11.2019 ПрАТ «СК «Вусо» повідомило [PERSON] про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки відповідно до умов 9.5 договору, враховуючи проведення [PERSON] оплати першого страхового платежу за договором від 12.08.2019 лише 05.09.2019, договір страхування та страховий період почав діяти з 06.09.2019 та тривав до 06.10.2019. Після наступної оплати страхового платежу 08.10.2019 строк дії договору було поновлено з 09.10.2019 по 09.11.2019. Інших страхових платежів від [PERSON] на адресу Страховика не надходило. Згідно п. 2.1.3 Розділу 2 Умов страхування по договору добровільного комплексного страхування власника карткового рахунку «Страхування кредитного ліміту», цей договір страхування припиняється та втрачає чинність за згодою сторін, а також у разі несплати Страхувальником страхових платежів у встановлені цим Договором страхування строки. Відповідач вказував, що оскільки починаючи з 10.11.2019 страхові платежі не сплачувалися, договір втратив свою дію. Відповідно страховий захист ПрАТ «СК «Вусо» діяв в період з 06.09.2019 по 06.10.2019 та з 09.10.2019 по 09.11.2019, в той час як страхова подія мала місце 16.11.2019, тобто поза межами дії страхового захисту, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Якщо страхова подія розпочалася 05.09.2019, як вказала позивач у позові, то в силу п. 9.5 договору, враховуючи надходження першого страхового платежу 05.09.2019, договір розпочав свою дію з 00 год 06.09.2019, а отже страхова подія, знову ж таки, знаходиться поза межами періоду страхового захисту. Крім цього, ПрАТ «СК «Вусо» вказало, що в силу п. 4.1.7 п. 4.1 Розділу Умов страхування, підставою для відмови Страховика у здійсненні страхової виплати за ризиком Д, є настання страхового випадку протягом перших трьох місяців з дня набрання чинності договору страхування, а також протягом перших трьох місяців з моменту поновлення дії Договору страхування у випадку зупинення дії договору страхування у зв`язку з відсутністю чергового платежу. Тобто, страхове покриття по договору за ризиком Д починало діяти з 06.12.2019, в той час як страхова подія мала місце 19.11.2019, що є самостійною підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Вважали рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування правомірним. Також ПрАТ «Ск «Вусо» вказало про безпідставність тверджень позивача про обов`язок перерахування страхових платежів на користь страховика саме страховим агентом - АТ «ПриватБанк», адже п.п. 9.4. п. 9 Договору визначає обов`язок саме Страхувальника сплатити страховий платіж, у визначені строки та з зазначенням призначення платежу. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, відповідач ПрАТ «СК «Вусо» вказувало про недоведеність позивачем як позбавлення її права скористатися страховим випадком, так і впливу цього на її повсякденне життя, зміну професії. Вважав недоведеним позивач наявність моральної шкоди та вини у цьому ПрАТ «СК «Вусо». Позивач [PERSON] надала суду відповідь на відзив, в якому вказала, що ПрАТ «СК «Вусо» відповідно до договору доручення від 14.11.2017 поклало на АТ «ПриватБанк», як страхового агента, обов`язок проводити дії на підставі доручення, яке відповідач суду не надав, а страховий агент АТ КБ «ПриватБанк» використовуючи доручення від Страховика здійснив перерахування грошових коштів у рахунок страхових платежів за договором «Страхування кредитного ліміту» 12.08.2019 в сумі 260,64 грн з картки «[NUMBER]», 05.09.2019 - 360,64 грн. та 08.10.2019 з картки «[NUMBER]» - 360,64 грн за рахунок виділеного ліміту користування коштами АТ КБ «ПриватБанк». В подальшому АТ КБ «ПриватБанк» умисно, без пояснень, при наявності ліміту, не перерахував черговий платіж в листопаді 2019, хоча на картку позивача було зараховано кошти в розмірі 900 грн., перераховані її сином через додаток Приват 24, саме для підтримання дії ліміту користування коштами. АТ КБ «ПриватБанк» не виконало доручення Страховика та умисно не здійснило, як страховий агент, сплату наступного страхового платежу. Зазначала, що нею внесено кошти (900 грн), як повернення сплати страхових премій та доручено АТ КБ «ПриватБанк» саме 19.11.2019 сплатити страхові внески, з зазначенням номеру договору страхування, з зазначенням банку, що вказані кошти внесено на погашення сплати страхових внесків за період серпень-жовтень, але сплата страхового платежу за листопад АТ КБ «ПриватБанк» штучно не проведена, чим порушено її права як застрахованої особи, при наявності ліміту. Вказувала, що відповідачі порушили її право застрахованої особи, ввели в оману не надавши на особистий підпис договір страхування та не роз`яснили причини не виконання оплати страхових внесків за договором за листопад 2019 року (одночасно зазначаючи про безпідставність здійснення попередніх списань), що призвело до втрати відшкодування за страховим випадком, матеріальної та моральної шкоди. Акцентувала увагу на тому, що заява про страхове відшкодування подана нею страховику через страхового агента АТ КБ «ПриватБанк» 19.11.2019, тобто через три місяці з дати підписання договору страхування. ПриватБанк 19.11.2019 отримавши кошти (900 грн), не виконав її доручення та не перерахував кошти страховику, що могло б відновити право на страхову виплату. Також [PERSON] вказувала, що розмір матеріальної шкоди заявлений нею до відшкодування не потребує доказування, оскільки рівний заборгованості перед банком згідно позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк». Щодо моральної шкоди, посилаючись на практику ЄСПЛ вважала неможливим стягнення моральної шкоди менше 5000 євро, вказувала про неможливість надання довідок через рейдерське захоплення компанії, де вона була директором (а.с. 140-142 т.1). ПрАТ «СК «Вусо» заперечення на відповідь на відзив не надавало. Ухвалами суду від 28.09.2022 (а.с. 165 т.1) та 14.12.2022 судом витребовувалися докази (а.с. 4-5 т.2). На виконання ухвали про витребування доказів, ПрАТ «СК «Вусо» надало договір доручення від 14.11.2017, а АТ КБ «ПриватБанк» повідомило, що 12.08.2019 між [PERSON] та ПрАТ СК «Вусо» укладено договір комплексного страхування власника карткового рахунку строком дії 1 рік. Пункт 9 вказаного договору визначав порядок сплати страхових платежів. При цьому, відповідно до вказаного договору в АТ КБ «ПриватБанк» не має жодних зобов`язань щодо сплати будь-яких платежів за позивача/страхувальника [PERSON] . Обов`язок щодо сплати страхових платежів покладено саме на страхувальника. Жодних договорів чи доручень, які б встановлювали обов`язок банку сплачувати будь-які платежі замість [PERSON] не було укладено між банком та позивачем. Платежі за договором страхування могли сплачуватися автоматично, шляхом встановлення «регулярного платежу», з певною сумою та датою, що встановлюється клієнтом самостійно в додатку «Приват 24». Співробітники банку, без участі клієнта, не мають можливості включити/відключити цей платіж. Крім цього, за відсутності коштів на рахунку, такий платіж не може бути здійснено. Оскільки після 09.11.2019 клієнт самостійно не вносив кошти на рахунок страхової компанії, а баланс картки позивача був від`ємний, то з 10.11.2019 договір страхування втратив свою дію. Щодо коштів у сумі 900 грн., які були внесені на рахунок позивача, шляхом переводу через додаток Приват24 відправником [PERSON] , вони були зараховані на картковий рахунок позивача «[NUMBER]». В підтвердження вказаних доводів, АТ КБ «Приватбанк» надало суду виписку по рахунках [PERSON] та повідомило про відсутність інших витребуваних документів (а.с. 28 т.2). В ході судового засідання [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. У вступній промові стверджувала, що її вимоги ґрунтуються на порушенні прав страхувальника, у зв`язку з не проведенням страховим агентом Ат КБ «ПриватБанк» наступних страхових платежів, зокрема не перерахування внесених на її картку 900 грн. страховику на виконання її доручення, та не повідомлення її агентом про не проведення такого платежу, що має наслідком припинення дії договору та не виплати страхового відшкодування. Приймаючи її заяву про виплату страхового відшкодування 19.11.2019 працівник АТ КБ «ПриватБанк» не повідомив її про припинення дії договору страхування та не перерахування за її дорученням страхових внесків страховику. Зазначала, що завдану їй шкоду пов`язує з невиплатою страхового відшкодування, через неперерахуванням агентом своєчасно наступних страхових внесків. Представник ПрАТ «СК «Вусо» Пронякін Є.В. проти задоволення позову заперечував з підстав викладених у відзиві. Вважав вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Крім цього, вказував на ненадання позивачем документів, необхідних для підтвердження того, що названі нею обставини є страховим ризиком Д. Відповідач АТ КБ «ПриватБанк» правом на подання відзиву не скористався, участь представника у розгляді справи не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у визначеному законом порядку. Ухвалою суду від 13.07.2022 справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 87 т.1). Вислухавши пояснення позивача, представника ПрАТ «СК «Вусо», дослідивши заяви по суті справи та письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 979, 980 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Положеннями ст. 981, 983 ЦК України визначено вимоги до форми договору страхування (письмова форма), а також момент набрання чинності договором страхування - момент внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 989 ЦК України, саме на страхувальника покладено обов`язок своєчасно вносити страхові платежі (внески, премії). Судом встановлено, що 12.08.2019 між [PERSON] (страхувальник) та ПрАТ «СК «Вусо» (страховик), укладено договір комплексного страхування власника карткового рахунку, що підтверджено електронним полісом № DNHEZKF-197C4WW від 12.08.2019 (а.с. 4, 115 т.1, 48 т.2). Відповідно до преамбули вказаного поліса, він є підтвердженням укладення електронного договору комплексного страхування власника карткового рахунку, укладений на підставі пропозиції щодо комплексного страхування власника карткового рахунку та електронної заяви страхувальника. Поліс є дійсним за наявності сплати страхового платежу на відповідний сплачуваний період страхування. Відповідно до вказаного договору страховиком є ПрАТ «СК «Вусо», а страхувальником [PERSON] , яка одночасно є вигодонабувачем за договором страхування (п. 3 поліса). Предметом вказаного договору є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать законодавству, пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю застрахованої особи, а також пов`язані із страхуванням на випадок непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати Страхувальником роботи. Відповідно до умов договору Страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику, а страхувальник зобов`язується своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору і Правил страхування (а.с. 115 т.1). Отже, відповідно до визначених у договорі умов, саме на страхувальника ( [PERSON] ) покладено обов`язок своєчасної сплати страхових платежів (п.п. 4.2 п. 4 поліса). Відповідно до п.п. 4.5 п. 4 поліса, страховим агентом за цим договором є АТ КБ «Приватбанк» на підставі Договору доручення на виконання страхових агентських послуг № 00297-87-00-00 від 14.11.2017 (а.с. 115 т.1). Пунктом 7 поліса визначено перелік страхових випадків, серед яких ризик Д - понесення страхувальником непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати ним постійного місця роботи, згідно Правил № 3. При цьому, під «втратою постійного місця роботи» розуміється розірвання трудового договору страхувальника за ініціативою роботодавця, власника або уповноваженого ним органу, лише у випадках: зміни в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (а.с. 116 т.1). Відповідно до п. 8 поліса, договір діє 12 місяців, з 13.08.2019 по 12.08.2020 включно, при цьому договір починає діяти з наступного дня після сплати страхового платежу за перший страховий період. Термін закінчення останнього страхового періоду відповідає терміну закінчення договору страхування. За умовами договору визначено 12 страхових періодів, при цьому страховий період - 1 (один) календарний місяць. Перший страховий період починається з 00:00 год дня, наступного за днем надходження страхового платежу за перший період страхування на поточний рахунок Страховика. За умовами договору, якщо наступний страховий період надійшов у діючому страховому періоді, то наступний страховий період починається з 00:00 дня, наступного за днем закінчення діючого страхового періоду. В пункті 9 поліса визначено порядок сплати щомісячного страхового платежу, зокрема визначено рахунок Страховика на який має бути здійснено оплату, а також визначено, що страховий платіж за наступний страховий період повинен бути внесений на рахунок страховика не пізніше останнього дня діючого страхового періоду. При цьому, страховий платіж вважається сплаченим з моменту надходження безготівкових коштів або внесення готівкових коштів на вищевказаний рахунок Страховика, з обов`язковим зазначенням призначення платежу визначеного в п. 9.4. Відповідно до п. 9.5 поліса, у разі несплати або неповної сплати страхового платежу за перший (або наступний) період страхування цей Договір страхування не набуває сили або призупиняє свою дію і ніякі виплати страхового відшкодування за ним не здійснюються. У разі сплати наступного місячного страхового платежу, цей договір страхування поновлює свою дію з 00 год 00 хв дня, наступного за днем надходження страхового платежу у повному розмірі на поточний рахунок Страховика (а.с. 116 т.1). Зі змісту договору слідує, що він укладений на підставі пропозиції Страховика та електронної заяви Страхувальника. Договір укладено в електронному форматі та підписано електронними підписами шляхом направлення Страховиком або його страховим агентом одноразового ідентифікатора на мобільний телефон Страхувальника та введення Страхувальником в програмні комплекси Страховика або його страхового агента отриманого одноразового ідентифікатора. Як слідує зі змісту поліса він підписаний [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора (а.с. 116 т.1). Твердження [PERSON] про відсутність на тексті полісу її власного підпису (висловлені в судовому засіданні), суд до уваги не приймає, оскільки з тексту договору слідує, що він підписаний за допомогою одноразово ідентифікатора, що узгоджується з умовами договору та чинним законодавством «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронний цифровий підпис». В даному випадку, суд приходить до висновку, що вказаний договір підписаний сторонами та є укладеним, а отже обов`язковим для виконання сторонами. Більш того, саме на підставі положень вказаного договору, позивач бажала отримати страхове відшкодування, з невиплатою якого пов`язувала спричинення їй збитків та моральної шкоди, а тому її репліки в судовому засіданні щодо відсутності її підпису на тексті поліса, є нелогічними та суперечать обставинам викладеним у позові (де вказано про укладення відповідного договору страхування). Правомірність укладення договору страхування через страхового агента АТ КБ «Приватбанк», узгоджується з договором доручення № 002597-87-00-00 від 14.11.2017, укладеного між ПрАТ «СК «Вусо» та АТ КБ «ПриватБанк» (повірений), за умовами якого повірений зобов`язався від імені та за дорученням довірителя виконувати в тому числі роботу, пов`язану з укладенням договорів страхування (полісів), інші дії необхідні дії необхідні для виконання договорів, відповідно до законодавства (а.с. 178 т.1). Однак, відповідно до п. 1.7 договору доручення страхові платежі сплачуються саме Страхувальником (фізичні та юридичні особи, які уклали з Довірителем договори страхування). Пункт 2.1, що визначає обов`язки агента, не містить обов`язку щодо виконання платежів за договором страхування за страхувальника (а.с. 178-180 т.1). Відповідно до довідки ПрАТ «СК «Вусо», за вищевказаним договором страхування від [PERSON] на рахунок страхової компанії надійшло два платежі: 05.09.2019 в розмірі 360,64 грн та 08.10.2019 в розмірі 364,06 грн, з відповідним призначенням (а.с. 117 т.1). Інформація викладена у вказаній довідці ПрАт «СК «Вусо» узгоджується з даними виписки по рахункам [PERSON] наданими банком, згідно яких 05.09.2019 та 08.10.2019 за картками [PERSON] відповідно « [NUMBER] » та « [NUMBER] » проведено «страховий платіж по договору «Страхування кредитного ліміту» (а.с. 39 т.2). Вказане узгоджується з роздруківкою наданою позивачем до позову (а.с. 6 т.1). З вказаного слідує, що сплата страхових платежів, за умовами договору від 12.08.2019, вперше здійснена 05.09.2019, а в наступному 08.10.2019, саме з рахунків [PERSON] , розпорядження коштами на яких міг здійснювати лише власник рахунку. Вказане повністю узгоджується з умовами п. 4.2 поліса, в якому визначено обов`язок саме страхувальника вносити щомісячні страхові платежі, та спростовує доводи позивача висловлені в судовому засіданні про те, що вона особисто таких платежів не здійснювала. Як вказував АТ КБ «ПриватБанк» страхові платежі могли бути проведені страхувальником самостійно, в тому числі з застосуванням додатку Приват24, здійснення вказаного платежу співробітниками банку, без участі клієнта, неможливо (а.с. 28 т.2). Як слідує з розрахунку наданого позивачем [PERSON] на обґрунтування розміру матеріальних збитків, на відміну від інших сум вказаних у її розрахунку, з перерахуванням коштів на користь страховика в сумі 360,64 грн 05.09.2019 та 364,06 грн 08.10.2019 вона згодна, їх не заперечувала та не вважала безпідставними (а.с. 9 т.1), що додатково підтверджує здійснення вказаних платежів саме страхувальником (з ініціативи страхувальника). Відповідно, вона не була позбавлена можливості здійснювати такі платежі в майбутньому, відповідно до умов договору страхування, у визначені в ньому строки (до закінчення попереднього страхового періоду). Твердження [PERSON] про те, що умови договору були їй не зрозумілі, про що вона вказувала при дослідженні доказів, зокрема обов`язок саме страхувальника здійснювати страхові платежі, суд розцінює критично, оскільки вказаний обов`язок чітко сформульований в п. 4.2 поліса, відповідає положенням ст. 989 ЦК України. Положення вказаного пункту є однозначними та подвійного тлумачення не передбачають. Про усвідомлення [PERSON] обов`язку сплати страхових платежів вказує й проведення відповідних сплат з її рахунків, а в подальшому вона просила сина внести кошти на виконання умов договору страхування, але з невідомих причин вони була сплачені ним на рахунок страхувальника, а не страховика. Доводи [PERSON] про те, що вона вважала, що страхові платежі має вносити агент - АТ КБ «ПриватБанк» є безпідставними, оскільки такого обов`язку страхового агента не зафіксовано ні в полісі (що давало б підстави [PERSON] припускати можливість сплати страхових платежів саме агентом), ні в договорі дорученні від 14.11.2017 року (а.с. 178-190 т.1, 241-245 т.1), ні в умовах страхування по договору добровільного комплексного страхування власника карткового рахунку «страхування кредитного ліміту», що є додатком до вказаного договору доручення від 14.11.2017 та ідентичні тим, що додані позивачем до позову (а.с. 14-19, 243 зворот - 244) і відповідно до прикінцевих положень поліса є невід`ємною частиною договору. У всіх вказаних документах, відповідно до положень ст. 989 ЦК України, обов`язок зі сплати страхових внесків покладено на страхувальника. Більш того, у разі виникнення будь-яких сумнівів, позивач не була позбавлена можливості уточнити вказані питання шляхом звернення до страховика чи агента. Твердження [PERSON] про здійснення банком страхового платежу 12.08.2019, не знайшли свого підтвердження ні в довідці ПрАТ «СК «Вусо», ні в виписці по рахунку позивача, в якій за вказану дату наявне лише списання комісії за обслуговування за 07.2019 (а.с. 39 т.2). Отже, відповідно до вищевказаних умов договору страхування договір страхування від 12.08.2019, почав свою дію з 06.09.2019 та діяв до 06.10.2019 (перший страховий період). Оскільки страховий платіж за наступний місяць (страховий період) не був внесений до останнього дня діючого страхового періоду (п. 9.2 поліса), то відповідно до п. 9.5 поліса договір страхування призупинив свою дію та поновив дію лише 09.10.2019 (наступний день після надходження страховику чергового платежу (п. 9.5 поліса) і діяв до 09.11.2019. В подальшому страхові платежі за наступні страхові періоди, в межах дії договору (13.08.2019 -12.08.2020), на рахунок страховика не надходили, у зв`язку з чим договір не поновлював свою дію та припинився. Позивач заявляючи позов про солідарне стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди з відповідачів (предмет позову), як на підставу позову вказувала неправомірну бездіяльність АТ КБ «ПриватБанк», як страхового агента за договором страхування, по не перерахуванню коштів у сумі 900 грн., внесених на її рахунок сином [PERSON] для здійснення страхового платежу, на рахунок страховика, що призвело до припинення дії договору страхування та в невиплаті страхового відшкодування, відповідно до завдання матеріальних збитків та моральних страждань. У строки та порядку визначеному ч.3 ст. 49 ЦПК України, позивач не змінювала предмету та підстави позову. З виписки наданої АТ КБ «ПриватБанк» слідує, що кошти в сумі 900 грн. дійсно надходили на картковий рахунок [PERSON] 19.11.2019, шляхом їх переведення з картки Приватбанку, через додаток Приват24, відправником [PERSON] , з коментарем до платежу «за страховий внесок серпень-жовтень за договором № DNHEZKF-197C4WW від 12.08.2019» (а.с. 39 т.2). Однак, як вказував АТ КБ «Приватбанк» у своїх поясненнях (а.с. 28 т.2) та підтверджено даними виписки по рахунку [PERSON] , вказані кошти були зараховані на картковий рахунок [PERSON] та на їх суму зменшено суму заборгованості за кредитом (а.с. 39 т.1). Відповідно до ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до ст. 1068 ЦК України, банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунку або законом. Крім цього, банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом. Твердження [PERSON] , що переведення вищевказаних коштів (900 грн) на її рахунок було її розпорядженням на перерахування страхових внесків страховику, суд розцінює критично, оскільки як слідує з виписки та вказане визнано і самою позивачем (вказано у позові), кошти в сумі 900 грн були перераховані [PERSON] саме на її рахунок, а не на рахунок Страховика, що не позбавляло [PERSON] - як власника рахунку, можливості здійснити їх перерахування страховику самостійно через додаток Приват24, або через відділення банку. Не був і сам [PERSON] позбавленим права внести вказані кошти безпосередньо страховику, на рахунок вказаний у полісі, за умови повідомлення такого рахунку йому [PERSON] . Будь-яких доказів того, що [PERSON] надала 19.11.2019 (в день складення нею заяви про страховий випадок та день перерахування коштів у сумі 900 грн на її рахунок) банку розпорядження про перерахування вказаних коштів Страховику, в розумінні положень ст. 1068 ЦК України, суду не надано. Більш того, як слідує з копії трудової книжки [PERSON] , страховий випадок з яким вона пов`язувала необхідність виплати їй страхового відшкодування (ризик Д) настав 16.11.2019 - звільнення у зв`язку з ліквідацією, банкрутством підприємства, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 228 т.1). Тобто, страховий випадок, мав місце в період, коли договір страхування від 12.08.2019 не діяв, у зв`язку з несплатою страхового платежу за черговий страховий період (попередній страховий період закінчився 09.10.2019). Отже, навіть у випадку надання позивачем доручення банку про перерахування коштів внесених на її рахунок [PERSON] 19.11.2019, договір не покривав би ризик, який виник 16.11.2019 та страхові відшкодування за ним не здійснювалися б (а.с. п. 9.5 поліса), оскільки за умовами договору страховий період поновлює свою дію з 00:00 год дня наступного за днем надходження страхового платежу (п. 9.5 поліса), тобто договір міг би поновити свою дію лише 20.11.2019, але підстав для цього судом не встановлено. 19.11.2019 [PERSON] , через страхового агента, надала страховику заяву про страхову виплату за страховою подією від 16.11.2019 - звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП, з доданням до заяви поліса від 12.08.2019 (а.с. 118 т.1). 22.11.2019 ПрАТ «СК «Вусо» повідомило [PERSON] про відмову у виплаті страхового відшкодування, зокрема у зв`язку з припиненням дії договору страхування на момент настання події (а.с. 8 т.1, 119 т.2). В ході судового засідання, будь-яких доказів неправомірності вказаного рішення ПрАТ «Вусо» суду не надано, оскільки в період настання страхового випадку (16.11.2019) договір страхування від 12.08.2019 не діяв. Більш того, подія звільнення мала місце 16.11.2019, тобто до спливу 3-х місяців з дня поновлення дії договору страхування (09.10.2019), що відповідно до п. 4.1.7 Умов страхування є самостійною підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування (а.с. 192, 244 т.1). Доводи позивача, що тримісячний строк не порушено, оскільки договір страхування укладено 12.08.2019, суд розцінює критично, оскільки це не узгоджується з положеннями п. 9.5 поліса та п. 4.1.7 Умов. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, серед інших, можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, серед іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів . Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Обставини даної справи не свідчать про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди без вини. Оскільки в ході судового засідання встановлено, що невиплата страхового відшкодування [PERSON] за договором від 12.08.2019 зумовлена не проведенням страхувальником (позивачем по справі) чергового платежу за договором страхування, жодних неправомірних дій ПрАТ «СК «Вусо» та АТ КБ «ПриватБанк» в даній ситуації судом не встановлено, оскільки обов`язок внесення чергового страхового платежу покладено саме на страхувальника, а не на страхового агента чи страховика, тому суд приходить до висновку про не доведення перед судом як неправомірності дій відповідачів, так і їх вини у заподіянні шкоди позивачу. Більш того, заявляючи перед судом вимогу про солідарне стягнення матеріальних збитків, [PERSON] визначала суму матеріальних збитків, як розмір розбіжностей в безпідставному списанні відсотків та необґрунтованого списання сум АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] з карткового рахунку - 66993,06 грн (а.с. 9 т.1). Однак, вказана сума, яка на переконання [PERSON] є сумою безпідставно списаних АТ КБ «ПриватБанк» з неї коштів, не стосується предмета даного спору. У випадку наявності у позивача претензій до АТ КБ «ПриватБанк» щодо безпідставного списання коштів з її рахунку, вона має право звернутися з окремим позовом до АТ КБ «ПриватБанк», оскільки стягнення безпідставних сум не є предметом даного спору. Будь-яких інших доказів наявності у позивача майнових збитків та їх розміру, позивачем суду не надано. Відповідно позивачем не доведено перед судом розмір заявлених матеріальних збитків, наявність причинного зв`язку між ними та діями чи бездіяльністю солідарних боржників. Щодо вимог позивача про відшкодування їй відповідачами солідарно моральної шкоди, суд приходить до висновку про їх необґрунтованість, оскільки позивачем не доведено факт протиправних дій кожного із відповідачів по відношення до позивача, вини у заподіянні їй моральної шкоди, а також не доведено факту самого заподіяння такої шкоди позивачу, причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідачів та такою шкодою. Так, як слідує з позовної заяви, позивач обґрунтовувала моральну шкоду безпідставним позбавлення права скористатися страховим випадком, але як встановлено судом, втрата права на страхове відшкодування зумовлена не дією страхового договору в період настання страхового випадку, у зв`язку з несплатою позивачем своєчасно страхових внесків. Крім цього, позивач обґрунтовувала моральну шкоду душевними стражданням через вимушену зміну професії, втрату роботи, неможливість зайняття спортом та продовжувати активне життя, погіршення відносин з оточуючими, при цьому будь-який зв`язок вказаних страждань позивача з діями (бездіяльністю) відповідачів перед судом не обґрунтований та доказів йому не надано. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог позивача в повному обсязі. Оскільки позивач зверталася до суду в порядку захисту прав споживачів страхових послуг, відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», є звільненою від сплати судового збору, судові витрати по справі, в силу ст. 141 ЦПК України компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed