Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

У жовтні 2022 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позов мотивовано тим, що вказаний будинок відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір. Станом на 15.04.1991 у будинку проживали та були зареєстровані батьки позивача: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті [PERSON] успадкувала його майно, оскільки на день смерті проживала з ним, проте спадкова справа не заводилася. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, що складається, зокрема, із житлового будинку [ADDRESS] . Державний нотаріус відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії, оскільки останній не надав правовстановлюючі документи на спадкове майно. Позивач не має іншої можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати своє право власності на нерухоме майно, тому за захистом своїх прав змушений звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено 08-30 год. 09 листопада 2022 року. У подальшому підготовче засідання відкладено на 08-30 год. 23.12.2022. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 грудня 2022 року підготовче провадження у справі закрито; призначено судовий розгляд на 06 лютого 2023 року 09-00 год. У судове засідання сторони не з`явилися. Від позивача до суду надійшла заява, в якій він підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, розглянути справу без його участі. Представник відповідача - сільський голова Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області - Андрусенко Л. подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без участі представника та ухвалити рішення згідно з чинним законодавством. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Судом установлено, що право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , на праві особистої власності станом на 31.12.2012 в КП «НМБТІ» не зареєстроване, що підтверджується довідкою від 22 лютого 2022 року за № 132 (а. с. 15 - 17). Згідно з довідкою № 03-25/241 від 13 квітня 2021 року, виданою Ніжинським старостинським округом № 3 Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, будинок за вищевказаною адресою відноситься до суспільної групи господарства - колгоспне. Станом на 15 квітня 1991 року у вказаному будинку були зареєстровані: [PERSON] - власник (помер [INFO] ), [PERSON] - дружина власника (померла [INFO] ) (а. с. 8). [PERSON] помер [INFO] (а. с. 9). На день смерті [PERSON] з ним проживали та були зареєстровані: [PERSON] - дружина, [PERSON] - онука, [PERSON] - правнук, що підтверджується довідкою від 13.04.2021 № 03-25/240, виданою старостою Ніжинського старостинського округу № 3 Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області (а. с. 10). [PERSON] померла [INFO] (а. с. 12). Постановою державного нотаріуса Другої чернігівської державної нотаріальної контори Репех С. О. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , оскільки не надано правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69). За змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абз. 2 п. 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Після введення в дію Закону України «Про власність» 15 квітня 1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору. Як передбачено ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відмова в оформленні права власності на спірний будинок свідчить про наявність правових підстав для визнання цього права в судовому порядку. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. З урахуванням викладеного установлено, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] та [PERSON] не втратили права на вказане будинковолодіння, їхні частки є рівними - по 1/2. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , яка в свою чергу успадкувала, проте на оформила своїх спадкових прав на вищевказаний будинок після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наявні підстави для визнання за позивачем права власності на вказане будинковолодіння в порядку спадкування за законом після смерті матері, отже, позов підлягає задоволенню. При цьому зі справи не вбачається, що набуття позивачем права власності на зазначене будинковолодіння порушує права та законні інтереси інших осіб.

Outcome: approved