Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-25 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони мають малолітніх синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач надає кошти на утримання синів, однак домовленості щодо розміру аліментів, сторонами не досягнуто. При цьому позивач посилається на те, що аліменти в заявленому розмірі необхідні для належного забезпечення дітей харчуванням, одягом, взуттям, оплатою лікування, а тому просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн., щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Заочним Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.12.2018 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів, задоволено. Ухвалою суду від 16.02.2022 поновлено відповідачу [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18.12.2018. Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18.12.2018 скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судове засідання. 11.07.2022 до Дарницького районного суду м. Києва надійшли письмові пояснення від представника позивача в яких зазначено, що відповідач не надав доказів перебування на його утриманні повнолітньої дочки та непрацездатних батьків, а наявні в нього витрати перевищують його заробіток, що свідчить про його ухилення від утриманні спільних з позивачем дітей на належному рівні. Ухвалою суду від 05.08.2022 витребувано: від Головного управління Державної Податкової служби у м. Києві інформацію про доходи [PERSON] за період 01.07.2018 по 11.07.2022; від Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" відомості про рух коштів по рахунку [PERSON] , відкритого в АТ КБ «Приват Банк» ІВАN: [NUMBER] за період з 01.07.2018 по 11.07.2022 та відомості про рух коштів по поточному рахунку ФОП [PERSON] , відкритого в АТ КБ «Приват Банк» ІВАN: [NUMBER] за період з 01.07.2018 по 31.12.2020 та з 30.09.2021 по 11.07.2022. 23.09.2022 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач визнає позовні вимоги частково. Не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] в розмірі 2000 грн. на кожну дитину. Посилається на те, що він має від першого шлюбу двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Повнолітня дочка [PERSON] у 2021 році закінчила вищий навчальний заклад. Протягом всього часу і до сьогодні відповідач добровільно надавав аліменти на утримання обох дочок своїй колишній дружині [PERSON] в розмірі від 5000,00 грн. до 12000,00 грн. На сьогодні відповідач перебуває в шлюбі з [PERSON] , яка має двох дітей від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з відповідачем та його дружиною, а відтак частково перебувають на його утриманні. Батьки відповідача - [PERSON] та [PERSON] є пенсіонерами. Мати відповідача отримує пенсію в розмірі 2 759 грн., а батько - 4 449 грн. Крім того, батьки відповідача є інвалідами 2 групи і потребують постійних витрат на лікування, які несе відповідач. Так, мати відповідача у 2017 та 2018 роках проходила лікування у стаціонарі, оскільки була донором нирки для свого сина [PERSON] , який є рідним братом відповідача. Вказані операції та лікування проводились також за рахунок відповідача. Таким чином, на сьогодні, крім спільних з позивачем дітей, на утриманні відповідача перебуває неповнолітня дочка від першого шлюбу та його батьки, а до літа 2021 року він також утримував старшу дочку від першого шлюбу. Просила врахувати, що [PERSON] має боргові зобов`язання перед АТ КБ «Приватбанк». 29.12.2022 від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких вказано, що враховуючи наявні у справі письмові докази про витрати та доходи відповідача, його посилання на неможливість утримання дітей в заявленому позивачем розмірі не заслуговують на увагу. 19.01.2023 до суду надійшли письмові пояснення від представника відповідача, в яких зазначено, що на утриманні відповідача знаходиться неповнолітня дочка від першого шлюбу та батьки, які є інвалідами 2 групи. Між сторонами була домовленість щодо утримання дітей та обумовлена сума аліментів, яку відповідач сплачував у добровільному порядку. Відповідач не має додаткового доходу, не є самозайнятою особою. Суми коштів, що відображаються в податкових деклараціях є сукупним доходом, а не чистим доходом. Суми коштів, що зараховувалися на рахунок позивача, як фізичної особи-підприємця в євро, відображені в податкових деклараціях, оскільки складають сукупний дохід, здійснені контрагентами без виключення сум витрат на здійснення господарської діяльності. Крім цього, на валютний рахунок ФОП [PERSON] перед початком війни, в кінці 2021 року та початку 2022 року від замовника в Німеччині надійшли передплати замовлення товару, який на сьогодні, не виготовлений та не відвантажений замовнику. 19.01.2023 до суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів, зокрема про майновий стан і доходи позивача за період з 2018-2022 роки. В судове засідання сторони та представники не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Вирішуючи клопотання представника відповідача про витребування доказів від 19.01.2023, суд приходить до висновку про залишення його без задоволення, оскільки воно подано з пропуском строку встановленого законом. Суд, в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Як встановлено судом, сторони мають малолітніх синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 9-10). Сторони проживають окремо, діти проживають разом з матір`ю, що не заперечувалося відповідачем. Відповідач має на утриманні малолітню дочку від попереднього шлюбу - [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 158). Відповідач перебуває в шлюбі з [PERSON] , яка має двох дітей від попереднього шлюбу - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (т. 2 а.с. 88-90). Батьки відповідача - [PERSON] та [PERSON] є пенсіонерами, мати відповідача є інвалідом другої гупи, отримує пенсію в розмірі 2 759 грн., а батько - 4 449 грн. (т. 1 а.с. 160-164, т. 2 а.с. 99-100). Позивач працювала на посаді заступника керівника департаменту по роботі з персоналом в ПАТ «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» по 04.11.2022 та була звільнена за угодою сторін. З матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець, який здійснює свою діяльність за спрощеною системою оподаткування. Відповідно до ч. 2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Під час розгляду спору сторонами не спростовано, що домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей між ними не досягнуто. Пред`явлення позивачем позову про стягнення аліментів свідчить про те, що батьки не досягли домовленості і щодо способів виконання кожним із них обов`язку утримувати дітей. Таким чином, враховуючи вищевикладене, беручи уваги те, що діти сторін проживають разом з позивачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення аліментів, у зв`язку з чим вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей. Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, суд виходить з наступного. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, обов`язок по утриманню неповнолітньої дитини покладається на обох батьків, а не на будь-кого одного з них. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно з приписами ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789XII (78912), у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно із ч. 1 ст. 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Отже, матеріальне утримання дитини є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин. Присудження аліментів у твердій грошовій сумі допускається за заявою позивача незалежно від характеру доходу платника та способу його одержання. Звертаючись до суду, позивач просить стягнути на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі по 5000,00 грн. на кожну дитину, мотивуючи це тим, що щомісячно нею на їх утримання витрачається 20000,00 грн., а відповідач у справі є платоспроможним і може сплачувати визначену нею суму грошових коштів. Відповідач частково заперечуючи проти розміру аліментів посилається на те, що на його утриманні знаходиться малолітня дитина від першого шлюбу, батьки пенсійного віку та діти його другої дружини, відтак він спроможний сплачувати аліменти в розмірі по 2000,00 грн. на кожну дитину. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі у дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Так, згідно відповіді Головного управління ДПС у м. Києві від 16.08.2022 № 18087/5/26-15-12-06-09-сі, ФОП [PERSON] було подано податкові декларації платника єдиного податку за звітні (податкові) періоди: 2018 рік обсяг доходу становив 84020,00 грн.; 2019 рік обсяг доходу становив 439499,05 грн.; 2020 рік обсяг доходу становив 1996426,29 грн.; 2021 рік обсяг доходу становив 1755884,08 грн. Також в матеріалах справи наявні виписки по рахунку належного відповідачеві у АТ КБ "ПриватБанк" за липень 2018 - грудень 2020 року. Вказані документи в одному випадку вказують на валовий дохід відповідача, та не є його чистим прибутком, а в іншому - підтверджують надходження коштів на його рахунок у певний період за надані ним послуги, з яких підлягають вирахуванню податки та обов`язкові платежі. Разом з тим, спрощена система оподаткування - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених п. 297.1 ПК України, на сплату єдиного податку, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності. Згідно ст. 292 ПК України доходом платника єдиного податку є: для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. Обсяг доходів ФОП на спрощеній системі оподаткування визначається самим ФОП. При цьому не у відзиві, ні у письмових поясненнях відповідач не вказує, який середній дохід він отримує. У відзиві представник відповідача просить врахувати, що відповідач утримує дочок від першого шлюбу при цьому надає копії розписок від [PERSON] про отримання нею коштів, як добровільно сплачених аліментів за січень - серпень 2021 року в сумі 59439,26 грн., що в середньому на місяць складає 7430,00 грн. Також вказує, що відповідач надає фінансову допомогу непрацездатним батькам, які потребують витрат на лікування, про що свідчать копії розписок про отримання його матір`ю коштів за 2021 рік в сумі 60000,00 грн. та за 2022 рік в сумі 20000,00 грн. Водночас в матеріалах справи наявні лише копії виписок із медичної карти стаціонарного хворого, [PERSON] за 2017 рік та 2018 рік № 6676, № 000556/2018 та відсутні належні докази того, що батьки відповідача з 2018 року проходили лікування, оздоровлення, і відповідачем відповідно витрачалися кошти на їх оплату. Оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази надання відповідачем матеріальної допомоги своєму батьку, останній отримуює пенсію, підстав для врахування наявності у відповідача непрацездатнього батька для визначення розміру аліментів, суд не вбачає. Крім того, якщо врахувати, що відповідачем надавалися кошти на утримання двох дітей від першого шлюбу та добровільна допомога матері в розмірах, що зазначені в розписках, то вказане не узгоджується з доводами відповідача про його можливість сплачувати аліменти на спільних з позивачем дітей лише в розмірі по 2000,00 грн. щомісячно. При цьому, визначений відповідачем розмір аліментів буде порушувати принцип співмірності інтересів трьох малолітніх дітей, враховуючи, що на них має припадати однакова частка від доходу відповідача, з метою забезпечення кожному з них рівних майнових умов та можливостей щодо розвитку, а також задоволення побутових потреб. Кредитні зобов`язання відповідача, не виключають обов`язку надавати матеріальну допомогу своїм дітям, які її потребують, з огляду, зокрема, і на те, що у позивачки так само є необхідність нести витрати на себе та утримання квартири, в якій вона проживає разом з дітьми окремо від відповідача. Доводи відповідача стосовно наявності на його утриманні дітей дружини [PERSON] , народжених від іншого чоловіка, суд до уваги не приймає, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів того, що [PERSON] не отримує аліментів від батька дітей. Аргументи відповідача, що його дохід, як ФОП в 2022 році значно погіршився, суд також відхиляє, оскільки з матеріалів справи вбачається, що в період з березня 2022 року до грудня 2022 року [PERSON] перебував на військовій службі в Збройних силах України, і відповідно отримував заробітну платню, як військовослужбовець. Відповідач є особою працездатного віку, доказів про незадовільний стан його здоров`я суду не надано. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відтак, ураховуючи вік дітей та їх потреби в існуванні (їжа, одяг, комфорт, користування комунальними, медичними, освітніми послугами) та потреби в реалізації соціального та духовного розвитку, суд вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів є обґрунтованим. Враховуючи те, що позивач забезпечує лікуванням дітей вразі потреби, займається їх вихованням та розвитком, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, домовленості між сторонами щодо розміру аліментів не досягнуто, суд вважає за необхідне на підставі ст. 184 СК України визначити їх у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн на кожну дитину щомісяця, починаючи стягнення з 25.07.2018 та до повноліття дітей. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved