Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-26 00:00:00

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи. Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , яким просить стягнути з [PERSON] на його користь 266\~700,00 гривень. В обґрунтування позову зазначив, що 29 липня 2020 року він [PERSON] дав в борг відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 10\~000 (десять тисяч) доларів США, про що останній написав розписку. Позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, про що свідчить розписка відповідача від 29 липня 2020 року щодо отримання коштів у розмірі 10 000,00 доларів США. Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, а саме до 01 січня 2021 року не повернув позивачеві суму боргу, від повернення боргу ухиляється, що і стало причиною звернення до суду. Нормативно позивач обґрунтував свої вимоги: ст.ст. 525, 526, ч.2 ст. 530, ст.ст. 611, 625, 629, ч.2 ст.1047, ст.ст. 1049, 1050 Цивільного кодексу України. ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Призначено судове засідання. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25 липня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи відкладався внаслідок відсутності доказів належного повідомлення відповідача про дату розгляду справи. ІІІ. Позиції сторін. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Луцак І.О. не з`явилися, останньою було надано суду заяву з проханням задовольнити позовні вимоги, слухати справу у їх відсутність, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] \~у судове\~засідання не\~з`явився,\~причини неявки\~не повідомив,\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлений\~судом належним\~чином в порядку статей 128, 130 ЦПК України. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду останній не подавав. Згідно з положеннями ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, враховуючи згоду представника позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, який причини неявки не повідомив, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Фіксування судового засідання не здійснювалось технічним записом, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини встановлені судом, норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням,\~дійшов висновку,\~що позовна\~заява \~ [PERSON] підлягає\~задоволенню,з наступних підстав. Згідно копії розписки від 29.07.2020 року, завіреної адвокатом позивача Луцак І.О., [PERSON] отримав\~взайм без\~процентів у [PERSON] суму в розмірі 10 000,00 (десять тисяч доларів США). Зобов`язується повернути вказану суму до 01 січня 2021року. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, в порушення умов вищевказаного договору, не повернув позивачу суму позики, як наслідок, станом на дату 21.09.2021 року звернення позивача із позовною заявою, борг складає 266 700,00 гривень (еквівалент 10\~000,00 доларів США). Вказана розписка, оригінал якої знаходиться у позивача, надана до суду першої інстанції в копії, належним чином засвідченій адвокатом позивача, оригінал наведеної розписки надавався суду під-час розгляду справи у судовому засіданні 20.09.2022 року. Розписка містить, зокрема, дату її складання, отримання грошових коштів в конкретно визначеній сумі та зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення. Вимогою від 20.07.2021 року позивач вимагав у відповідача повернути отримані в борг кошти протягом 7 календарних днів, з моменту отримання вимоги. Наведена вимога була направлена цінним листом із описом вкладення на адресу відповідача, що підтверджено описом та накладною. Дослідивши належним чином засвідчену копію спірної боргової розписки, оцінивши її зміст, суд вважає, що між сторонами існують правовідносини, що виникли з договору позики. Згідно з частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій\~статті 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином. Частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~статті 545\~ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. За викладених обставин, наявність оригіналу боргової розписки в кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). З боку відповідача суду не надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги в частині стягнення суми боргу. Причини невиконання зазначеного грошового зобов`язання та цільове використання позичених грошових коштів правового значення для розгляду справи по суті не мають. За викладених обставин, судом встановлено, що на час розгляду справи грошові кошти за розпискою від 29.07.2020 року в сум 10 000 доларів США позивачу не повернуті, що свідчить про невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань. Суд виходить із того, що розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постановах Верховного Суду від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16, які суд в силу вимог ч.6 ст. 263 ЦПК України, враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. За наявною в матеріалах справи розпискою, відповідач [PERSON] отримав грошові кошти саме в іноземній валюті 10 000 дол. США. Суд виходить із того, що відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі №723/304/16-ц, від 07.07.2020 року у справі № 296/10217/15-ц, які суд в силу вимог ч.6 ст. 263 ЦПК України, враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Позивач [PERSON] пред`явив до суду позовні вимоги про стягнення суми заборгованості в національній валюті - гривні, яка станом на дату подачі позову еквівалентна сумі зазначеній в розписці - 10 000 дол. США. Відповідно до норм ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суди не вправі виходити за межі позовних вимог, оскільки це буде порушенням принципу диспозитивності, визначеного ст. 13 ЦПК України. За викладених обставин, суд вбачає правові підстави для стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 266\~700, 00 грн, виходячи із курсу НБУ на день звернення до суду 26,67 грн. за 1 долар США. Відповідно до положень ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено повністю, судовий збір в розмірі 2 667,00 гривень покладається на відповідача та підлягає стягненню з нього на користь позивача. На підставі: ст.ст. 525, 533, 549, 625, 1046, 1048, 1050\~Цивільного кодексу\~України та

Outcome: approved