Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-09 00:00:00

Заявники звернулися до суду із спільною заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.06.2013 вони зареєстрували щлюб у Тульчинському районному відділі ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис №47. Від даного шлюбу вони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Фактичні шлюбні відносини між ними припинені, та спільне господарство не ведеться. Вони досягнули згоди стосовно визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні умов життя дитини та участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживатиме окремо та розмірі аліментів на дитину. За таких обставин сумісне життя та збереження сім`ї вважають неможливим, а тому бажають шлюб розірвати. В судове засідання заявники не з`явилися, у заяві просили розглянути дану заяву за їх відсутності. Відповідно до ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність заявників, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що заяву слід задовольнити, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб виданого повторно від 31.07.2020 Тульчинським районним відділом ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) серія [NUMBER] (а.с. 8), заявники перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01.07.2013. Згідно копії свідоцтва про народження виданого повторно від 31.07.2020 Тульчинським районним відділом ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) серія [NUMBER] (а.с. 13) заявники є батьками [PERSON] , [INFO] . Спільне життя заявників не склалось. Фактичні взаємини не відображають їхнього прагнення щодо збереження шлюбу та сім`ї. Заявники досягли згоди щодо істотних умов утримання дитини, визначення місця її проживання та виховання, про що свідчить копія договору про сплату аліментів на дитину від 15.11.2022, посвідченого приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Ковганич А.В., зареєстрованого в реєстрі за №620 (а.с. 9-12), відповідно до умов якого заявники визначили серед іншого, що дочка залишається проживати разом з матір`ю, батько зобов`язується сплачувати щомісяця аліменти на утримання дочки. Згідно з ч. 3 ст. 293 ЦПК України та п. 4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає у порядку окремого провадження справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, що має дітей. Відповідно до ч.2 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Згідно ст. 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. При цьому, згідно з роз`ясненнями, які містяться у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб», розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК України), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а заявники не мають наміру зберегти шлюб. Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що заявники шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо, наполягають на розірванні шлюбу, наміру зберегти сім`ю не мають, нотаріально визначили з ким із них буде проживати дочка, яку участь у забезпеченні умов її життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дитини, суд приходить до висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі заявниківта після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дитини. За таких обставин суд вважає, що подальше збереження їх сім`ї неможливе, а тому є підстави для розірвання шлюбу. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, так як заявниця [PERSON] не зазначає про зміну їй після розірвання шлюбу прізвища, тому, суд залишає їй прізвище без змін. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, сплачений заявником судовий збір підлягає зарахуванню в прибуток держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved