Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

У вересні 2022 року позивач звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 8360, 00 грн. та судового збору в сумі 992,40 грн. Позов мотивував тим, що 30 червня 2022 року позивач дав у борг [PERSON] грошові кошти у розмірі 8\~360,00 грн., яка у свою чергу зобов`язалася повернути дані кошти на першу вимогу позикодавця. 12.07.2022 позивач направив відповідачці вимогу про повернення боргу, однак до цього часу борг повернутий не був. Відмова відповідачки виконати свої зобов`язання за договором позики, змушує позивача звернутися до суду з позовом про примусове стягнення суми боргу. Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 11 жовтня 2022 року дану цивільну справу передано до Фастівського міськрайонного суду Київської області за підсудністю. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2022 дна цивільна справа надійшла в провадження судді Ковалевської Л.М. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, 10.01.2023 через систему «Електронний суд» представник позивача адвокат Манзюк Т.Ю. направив клопотання про розгляд справи в його відсутності та у відсутності позивача, вимоги зазначені у позовній заяві підтримує у повному обсязі. Відповідач, яка належним чином повідомлена про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, в судове засідання не з`явилася, до канцелярії суду подала письмову заяву про розгляд справи в її відсутність, позов не визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 30 червня 2022 року відповідач [PERSON] отримала у борг від позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 8360,00 грн. із терміном повернення на першу вимогу позикодавця, про що відповідачем було складено відповідну розписку (а.с. 6). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції\~дотримується Верховний Суд України у правовому висновку прийнятому у Постанові ВСУ від 18.09.2013 р. по справі 6-63цс13. Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. З врахуванням вказаних вимог закону, наявності дій по передачі коштів і їх отримання відповідачем згідно розписки між позивачем і відповідачем укладено правочин, який по суті є договором позики. Згідно ч. 1 ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Частиною 2 ст. 1047 ЦК України допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно даної розписки, позичальник [PERSON] зобов`язалася повернути суму позики на першу вимогу позикодавця. 12 липня 2022 року позивачем на адресу відповідачки було направлено письмову вимогу про повернення боргу у сумі 8360 грн. у термін до 24 липня 2022 року, яка отримана відповідачкою 21.07.2022 року, що підтверджено інформацією з сайту Укрпошти (а.с.7-9). Однак в порушення умов договору позики, взяті на себе зобов`язання відповідач не виконала і не повернула належні позивачу грошові кошти. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Отже, матеріалами справи підтверджено той факт, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконала, а отже зобов`язана повернути позивачеві суму боргу за договором позики від 30 червня 2022 року. На підставі повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, суд вирішив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 30 червня 2022 року в сумі 8360,00 грн. Крім того враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп..

Outcome: approved