Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-16 00:00:00

В грудні 2020 року позивачі звернулися до суду з позовними вимогами до відповідача [PERSON] . Остаточно уточнивши позовні вимоги позивачі просили суд припинити право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ; скасувати арешт з квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер обтяження 1406986),зареєстрований 25.10.2004 за №1406986 реєстратором Першою Київською державною нотаріальною конторою; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] на праві спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] на праві спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] на праві спадкування за законом після смерті бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] (спадкоємиця після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позову вказують, що під час оформлення спадкового майна в Одинадцятій київській державній нотаріальній конторі 16.04.2019 року дізналися про те, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності не [PERSON] , а належить відповідачу [PERSON] , проте вони весь час зареєстровані та проживають у вказаній квартирі, і відповідно до довідки КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» вищевказана квартира зареєстрована на ім`я [PERSON] . Також посилаються на те, що при оформленні спадщини дізналися у нотаріуса про те, що на підставі листа Державної адміністрації Мінського району м.Києва за № 52 від 25.10.2004 накладений арешт (реєстраційний номер обтяження 1406986, зареєстрований 25.10.2004, реєстратором - Першою київською державною нотаріальною конторою. Тип обтяження - арешт (архівний запис) на квартиру [ADDRESS] , однак сама постанова про арешт відсутня. Зазначають, що спірна квартира яка належала померлому [PERSON] фактично належить позивачам, які є єдиними спадкомцями, однак оформити її не можуть, оскільки накладено арешт та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухового майна власником вказана [PERSON] , яку вони взагалі не знають. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О. Ухвалою від 04.01.2021 року позивачам надано строк на усунення недоліків. Ухвалою від 22.01.2021 року розгляд справи призначено в загальному порядку. Ухвалою від 09.09.2021 року витребувано копія спадкової справи стосовно майна померлого [PERSON] 10.01.2022 року до суду надійшла копія спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] . Ухвалою від 03.02.2022 року витребувано копію спадкової справи стосовно майна померлої [PERSON] 30.05.2022 року до суду надійшла копія спадкової справи стосовно майна померлої [PERSON] . Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, з обставин викладених в позові та просили суд позов задовольнити. Позивач [PERSON] подала заяву в якій зазначила, що позов підтримує та просить задовольнити, провести розгляд справи без її участі. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі позивачки [PERSON] . Відповідач в судові засідання не з`являлася про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку, суд вважає за згодою позивачів за можливе провести заочний розгляд справи без участі відповідачки. Вислухавши пояснення позивачів , дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Як убачається з копії спадкової справи стосовно майна померлого [PERSON] нотаріусом видано свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого, а саме: 1/3 частку успадкувала мати [PERSON] , 1/3 частку успадкувала дружина [PERSON] , 1/3 частку успадкувала його донька [PERSON] , окрім спірної квартири. [INFO] померла [PERSON] . [PERSON] (онука) померлої [INFO] звернулася з заявою про прийняття спадщини за правом представлення, оскільки син спадкодавця - [PERSON] , помер раніше відкриття спадщини [INFO] . [PERSON] (онука) померлої [INFO] відмовилася від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкоємця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки, спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Положеннями ч.1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про права на спадщину на нерухоме майно. Частиною 1 ст.1298 ЦК України визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. В ході розгляду справи встановлено, що між спадкоємцями померлого відсутній спір стосовно спадкового майна, разом з тим позивачі позбавлені можливості оформити спадщину на квартиру [ADDRESS] , через те, що в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухового майна щодо об`єкту нерухомого майна власником вказана [PERSON] , а також наявний арешт щодо об`єкту нерухомого майна від 16.04.2019 (архівний номер 88570 KIEV1, Архівна дата: 22.01.1998, Дата виникнення: 22.01.1998, № реєстра 16337-22, внутр. №930116322EF55D6C43, комментарий: вх.261). Одночасно слід зазначити, що у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно взагалі не зазначено на підставі якого правоустановчого документу [PERSON] набула право власності на спірний об`єкт нерухомості. Як убачається з матеріалів справи у спірній квартирі зареєстровані та проживають [PERSON] дата реєстрації 26.06.1975 року, [PERSON] дата реєстрації 12.09.1989 року та [PERSON] дата реєстрації 03.11.2009 року. Відповідач у спірній квартирі не зареєстрована та не проживає. При цьому витрати по утриманні житла несуть позивачі, що підтверджується наданими суду квитанціями про оплату. У Інформаційній довідці Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 27.12.2018 КВ-2018 №50577, зазначено, що відповідно до даних реєстрових книг Бюро, спірна квартира на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі акту про безоплатну передачу житла від 19.12.1992, зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації 09.03.1993 року, записано в реєстровану книгу за №32442, оригінал якого судом оглянуто в судовому засіданні. Як доводили суду позивачі про перехід права власності на квартиру від [PERSON] до [PERSON] позивачі та [PERSON] (при житті) не знали. Як убачається з наданих суду доказів на спірну квартиру на підставі листа Державної адміністрації Мінського району м.Києва за №52 від 25.10.2004 накладений арешт (реєстраційний номер обтяження 1406986, зареєстрований 25.10.2004, реєстратором - Першою київською державною нотаріальною конторою. Тип обтяження - арешт (архівний запис). Даний факт також підтверджується інформаційною довідкою (Витягом) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Державного реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна . На адвокатський запит адвоката Деяк В.Ю. до першої Київської державної нотаріальної контори про отримання інформації та копій документів на підставі, яких було внесено обтяження (арешт) на квартиру була надана відповідь, в якій повідомлено, що такі документи та інформацію надати неможливо у зв`язку з відсутністю їх та було запропоновано звернутися до Державної адміністрації Мінського району або суду. Враховуючи те, що Державна адміністрація Мінського району м.Києва була ліквідована адвокат Деяк В.Ю. звернувся з адвокатським запитом до Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації про надання інформації та копії документів, на підставі яких було накладено арешт на спірну квартиру та зареєстровано право власності на квартиру за відповідачем за цим позовом. У відповідь від 06.06.2019 року на даний запит Першим заступником голови Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації Людмили Сагайдак було повідомлено, що інформація та документи, на підставі яких було зареєстровано на відповідача право власності на квартиру та накладено на її арешт, відсутні. З матеріалів справи убачається, що спірна квартира передана [PERSON] на підставі його заяви відповідно до акта від 19.12.1992 року «Про безоплатну передачу майна» на підставі рішення представника Президента України в Мінському районі міста Києва від 27.08.1992 року № 236, після чого право власності за [PERSON] зареєстровано в КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 09.03.1993, записано в реєстрову книгу за № 32442. У відповідності до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, Добросовісність та розумність. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частин 1, 2 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно положень п.2 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. За загальним правилом власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є пропорційним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Разом з тим, правомірності набуття [PERSON] права власності на спірний об`єкт нерухомості судом не встановлено, державний реєстр речових прав на нерухоме майно взагалі не містить посилань на правоустановчий документ який слугував підставою для такої реєстрації, як і не вказано державного реєстратора який вчиняв дану реєстрацію, а тому у суду є всі підстави для припинення права власності відповідача із скасуванням державної реєстрації права власності на кв. [ADDRESS] на ім`я відповідачки. Отже, судом встановлено, що спірна квартира належала [PERSON] та відноситься до кола майна померлих [PERSON] та в подальшому на 1/3 частка - [PERSON] , а тому існують правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно за позивачами (за кожним по 1/3 частці). Зважаючи на відсутність підстав для обмеження права власності позивачів, наявність арешту майна, перешкоджає їм вільно розпоряджатися таким майном, приймаючи до уваги, що іншого способу захисту порушеного права власності позивачів, аніж того, що ними обрано, за наявних обставин не вбачається, ураховуючи завдання цивільного судочинства, метою якого є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, зокрема, фізичних осіб, правильним є висновок про необхідність задоволення позовних вимог та зняття арешту. З огляду на викладене , суд доходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved