Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

07.11.2022 відкрито провадження в даній справі. Позивач свої вимоги мотивує тим, що 01.09.2017 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Z62.193.75117, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 41250 грн, включаючи витрати на страховий платіж, строком до 13.06.2020, який зобов`язалася повернути та сплатити проценти. В порушення умов договору відповідачка свої зобов`язання не виконала, в зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 96496,58грн, з них 40723,01 грн заборгованість за основним боргом, 23650,54 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 32123,03 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями. Відповідно до договору факторингу до ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором. Тому просить стягнути з відповідачки на користь ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором №Z62.193.75117 з урахуванням 3% річних та інфляційних витрат в розмірі 109367,02 грн, а також понесені судові витрати. 22.11.2022 стороною відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що у розрахунку заборгованості позивачем не зазначена проведена відповідачкою оплата: за липень 2017 року в сумі 2500 грн; за серпень 2017 року 2500 грн; за вересень 2017 року 1500 грн. Викликає сумнів п. 2.5 договору, відповідно до якого у випадку, якщо судом буде ухвалено рішення не на користь банку, банк може відновити нарахування процентів та інших платежів з дати припинення нарахування. Посилаючись на постанову Верховного Суду України від 24.09.2014 №6-144цс14, зауважує, що відсутні підстави вважати, що при укладені договору з відповідачкою банк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, про які зазначав при подачі позову. Позивачем не надано належних та достатніх доказів, які б підтверджували досягнення між сторонами договору згоди щодо розмірів відсотків, комісії, штрафу, пені. Зазначає, що відповідачка останній раз здійснювала погашення заборгованості у вересні 2017 року, ставить під сумнів збільшену до 5 років позовну давність, так як відповідачка не була обізнана про наслідки такого зобов`язання. Тому просить застосувати загальну позовну давність в 3 роки. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу без його участі. Відповідачка та її представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, та просили застосувати строк позовної давності. Відповідачка суду пояснила, що вона отримувала кредитні кошти, однак не у тому розмірі, який зазначений у договорі, оскільки це був третій кредитний договір і частина коштів йшла на погашення боргу за попереднім кредитним договором. На час укладення кредитного договору вона мала стабільний дохід і своєчасно вносила кошти на виконання зобов`язань за договором. Заборгованість у неї утворилася після її звільнення. Визнає тіло кредиту, однак вважає, що відсотки за користування кредитом є надто високими, тому просить зменшити їх розмір. Суд проаналізував матеріали справи, врахував позицію сторін, дослідив письмові докази, дійшов такого висновку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~ст.\~638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Ст. 527 ЦК України передбачає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. Статтею 610\~ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 623 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Частина 1 ст. 625 ЦК України визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Установлено, що 13.06.2017 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено договір №Z62.193.75117, відповідно до умов якого остання отримала кредит на суму 41250 грн, включаючи витрати на страховий поліс, строком на 36 місяців, зобов`язавшись повернути його та сплатити процентні платежі (проценти та плату за обслуговування кредитної заборгованості). Відповідно до п.п. 1.3, 1.4 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 5,5% (Маржа банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням Правління Банку, становить 9,5%, що разом з маржею Банку складає змінювану ставку в розмірі 15%. З паспорту споживчого кредиту, підписаного відповідачкою, вбачається, що плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,5% від початкової суми кредиту щомісячно. Пунктом 1.10 кредитного договору визначено, що за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Згідно з п. 2.1 кредитного договору позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 36 щомісячних внесках включно до 13 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів. Платежі здійснюватимуться на транзитний рахунок, з якого проводиться погашення заборгованості за договором у такій черговості: 1) для оплати простроченої заборгованості кредиту за договором; 2) для погашення нарахованої заборгованості за договором, строк сплати якої не минув; 3) для сплати штрафних санкцій (пені) згідно з п. 3.3.1. цього договору; 4) для погашення іншої заборгованості (в т.ч. дострокове погашення заборгованості за кредитом). Відповідно до п. 2.3 кредитного договору термін внесення платежу за договором для погашення заборгованості, повинен відповідати терміну щомісячного платежу, передбаченого графіком щомісячних платежів. Щомісячний платіж, внесений не в термін, передбачений графіком щомісячних платежів, та/або в більшій сумі зараховується в оплату щомісячних платежів в термін, визначений таким графіком, тобто кошти зберігаються на транзитному рахунку банку та зараховуються в оплату щомісячних платежів згідно графіку та в черговості погашення заборгованості, визначені п. 2.1 договору. Відповідачкою надані квитанції про здійснення оплати за кредитним договором. Так 17.07.2017 нею було сплачено 2500 грн, 14.08.2017 2500 грн, 15.09.2017 1500 грн. Згідно довідки-розрахунку АТ «Ідея Банк» заборгованість [PERSON] за кредитним договором №Z62.193.75117 від 13.06.2017 станом на 03.12.2020 становить 96496,58 грн, з них: 40723,01 грн заборгованість за основним боргом, 23650,54 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 32123,03 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями. При цьому, з розрахунку вбачається, що банком була врахована проведена відповідачкою оплата, зокрема, розмір заборгованості за тілом кредиту зменшено на суму, що відповідає сумі щомісячних платежів за липень та серпень 2017 року відповідно до графіку щомісячних платежів за кредитним договором, за вересень 2017 року відповідачкою здійснено платіж у значно меншому розмірі, що не охоплює тіло кредиту. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі договору факторингу №12/90 від 03.12.2020, укладеного між АТ «Ідея Банк» (Клієнт) та ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» (Фактор), до останнього перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №Z62.193.75117 від 13.06.2017, сума відступленої грошової вимоги складає 96496,58 грн. Відповідно до ч. 2 ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 у справі №6-113цс14. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, правильність якого перевірена судом, за період з 03.12.2020 по 10.01.2022 на кредитну заборгованість нараховано 3% річних в сумі 3124,27 грн та інфляційні витрати в сумі 9746,17 грн. Суду не надано належних та допустимих доказів того, що кредитний договір №Z62.193.75117 від 13.06.2017 в будь-якій його частині, зокрема в частині встановлення процентної ставки, плати за обслуговування кредитної заборгованості, збільшення строку позовної давності, був би визнаний недійсним у судовому порядку. За положеннями частини першої\~ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог. У цій справі заявлені вимоги лише про стягнення кредитної заборгованості, а тому суд не може входити в обговорення питання недійсності/дійсності умов договору. Тому доводи відповідача в цій частині не можуть бути взяті до уваги. Таким чином, вимоги позивача обґрунтовані й наявні правові підстави для їх задоволення. Стороною відповідача заявлено про застосування строків позовної давності до даних правовідносин. Статтею 256\~ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.\~257\~ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлена п. 1 ч. 2 ст.\~258\~ЦК України відносно неустойки. Згідно ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Статтею 260\~ЦК України передбачається, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 1 ст.\~264\~ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За статтею 267\~ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається зі змісту укладеного сторонами у письмовій формі кредитного договору (п. 5.5) сторони домовились про збільшення строку позовної давності та встановили його тривалість п`ять років. З урахуванням викладеного, враховуючи, що позивач звернувся до суду з даним позовом 22.02.2022, що підтверджується відміткою відділення поштового зв`язку на конверті, тобто в межах визначеного у договорі строку позовної давності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Враховуючи наявність підстав для задоволення позову, з відповідачки підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved