Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

16.12.2022 позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить визначити місце проживання дочки [PERSON] , [INFO] місцем проживання її батька [PERSON] : [ADDRESS] . В обґрунтування позову покликається на те, що 05.05.2016 року уклав шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований у Дрогобицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що складено відповідний актовий запис за №116. У шлюбі у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . За останні роки їхнє сімейне життя погіршувалось, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин Відповідачка бажає виїхати за межі України на роботу, а він є єдиним з ким дочка може залишитись в Україні. Крім того, дочка проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні. 15.02.2023 року позивач змінив позовні вимоги в прядку ст.49 ЦПК України і просив, крім визначення місця проживання дитини, стягувати з\~ [PERSON] аліменти на\~його користь\~на утримання дочки [PERSON] по 2500 грн. щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнути з відповідачки судові витрати. 07.02.2023 року відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому просить позовні вимоги позивача задоволити частково, відмовивши позивачу в стягнення з неї аліментів. Решта позовних вимог не заперечує. В обґрунтування відзиву вказує, що аліменти сплачувати вона не зобов`язана, так як вона привозить дочці продукти харчування та необхідний одяг. Крім того, вона не працює та її матеріальний стан не дозволяє їй сплачувати аліменти в розмірі 2500 грн. Позивач та його представник адвокат Ловінська в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять задоволити позов повністю. Відповідачка подала клопотання, в якому підтримує викладене у відзиві та просить слухати справу у її відсутності. Представник третьої\~особи Органу\~опіки та\~піклування виконавчого\~комітету Дрогобицької\~міської ради\~Львівської області\~Яким І.С.\~заперечив щодо задоволення заяви. Вказав, що комісією з питань захисту дитини при виконкомі Дрогобицької міської ради [PERSON] було відмовлено у наданні висновку щодо визначення місця проживання дитини дочки [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених ст. 161 СК України. Вважає, що між сторонами відсутній спір, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково з огляду на таке. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та\~ [PERSON] уклали шлюб, який 05.05.2016 року був зареєстрований у Дрогобицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що складено відповідний актовий запис за №116 (Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 05.05.2016). [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] (Свідоцтво про народження Серія [NUMBER] від 05.06.2018 року). Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 13.01.2023 №6, вирішено відмовити [PERSON] в задоволення заяви від 14.12.2022 №07/Б-3802 про надання висновку щодо визначення місця проживання дочки [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] у зв`язку з відсутністю підстав відповідно до ст.161 Сімейного кодексу України. Згідно з ч. 3\~ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.ч. 2, 7-9\~ст.7 СК України\~сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За приписами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України»). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Згідно\~\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до\~ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»\~\~діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно\~ст. 141 СК України\~\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У відповідності зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Сторонами погоджено, що після розірвання шлюбу малолітня дочка залишиться проживати разом з батьком, а тому судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке проживання зможе зашкодити інтересам дитини. За таких обставин вимоги позивача в частині визначення місця проживання дитини є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Що стосується вимоги позивача щодо стягнення аліментів, то суд зазначає таке. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання щодо визначення розміру аліментів для дитини, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище позивача, яка проживає разом з дитиною, займається її вихованням, і відповідача (є особою працездатного віку) - платника аліментів, прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також з врахуванням рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, вимог розумності та справедливості визначає їх в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.12.2022 і до досягнення дитиною повноліття. На думку суду вказаний розмір аліментів забезпечить дитині належний та достатній рівень матеріального утримання, який відповідає встановленому законодавством розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Задовольняючи позов, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати за вимогу щодо визначення місця проживання дитини, що становлять 992,40 грн. та в дохід держави 1073,60 грн. судового збору за вимогу про стягнення аліментів, так як позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved