Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 03.02.2023 звернулася до Садгірського районного суду м. Чернівці із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Свої вимоги мотивує тим, що у них з відповідачем від шлюбу, який розірваний рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 09.01.2013, народилися двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Вказує, що за рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 31.10.2012 відповідач сплачував аліменти на двох неповнолітніх доньок у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, однак після досягнення донькою [PERSON] повноліття [INFO] відповідач сплачує аліменти лише на утримання доньки [PERSON] у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначає, що в 2020 році донька [PERSON] закінчила школу і поступила на навчання до Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича за спеціальністю 014 англійська мова і література, денно форми навчання, за рахунок видатків державного бюджету. Також вказує про те, що до вересня 2022 року надавав матеріальну допомогу на повнолітню доньку добровільно, однак згодом припинив це робити без пояснення причин. Вказує про те, що донька навчається та отримує стипендію, однак її недостатньо та вона не покриває в повному обсязі витрати на проїзд, харчування, засоби для навчання, а також на проживання та одяг, які приходиться в повному обсязі нести позивачкою. Оскільки відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти, так як є фізично здоровою людиною, займається підприємницькою діяльністю, має в користуванні два автомобіля та проживає у спільному будинку в с. Ропча Чернівецького району, з посиланням на відповідні норми, просить суд стягнути із відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання повнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно з 01.09.2022 по 30.06.2024, до закінчення навчання в Чернівецькому національному університеті імені Ю. Федьковича, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також наводить попередній орієнтовний розрахунок судових витрат у справі. Вказує, що на день звернення до суду витрати на правничу допомогу становлять 4026 грн., на підтвердження яких додає копію договору (а.с. 1 - 14). Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці від 06 лютого 2023 року, прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 16 лютого 2023 року. Заходів спрямованих на забезпечення доказів не вживалось, як і заходів щодо забезпечення позову. Зупинення і поновлення провадження не здійснювалося. Позивач [PERSON] скерувала на адресу суду 16.02.2023 письмову заяву, в якій просила розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просила їх задовольнити. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, жодних клопотань не скерував, поважних причин неявки не повідомив. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, дійшов до наступного висновку. Так судом встановлено, що рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 09.01.2013, у справі № 2-513/12, розірвано шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] (а.с.7). Також судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 29 січня 2003 року, виданого міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернівецького обласного управління юстиції м. Чернівці, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , яка народилася у м. Чернівці [INFO] , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 199 (а.с.8). Крім того у сторін є ще одна дитина донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції 09 березня 2010 року (а.с.9). Згідно даних Договору про навчання у закладі вищої освіти № 20/35 від 05 вересня 2020 року [PERSON] зарахована до Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича на 1 курс денної форми навчання, за освітньою програмою Англійська мова і література та друга іноземна мова, за спеціальністю 014 середня освіта, спеціалізація 014.021 Англійська мова і література для здобуття ступеня вищої освіти бакалавр. Фінансування навчання здійснюється за рахунок видатків державного бюджету (а.с.10). Крім того, до позовної заяви долучено копію довідки про доходи [PERSON] , згідно якої остання будучи студенткою 3 курсу факультету іноземних мов, у 2022 році отримує стипендію у розмірі 2000 гривень на місяць (а.с.12). Також до матеріалів справи долучено Довідку № 7778 від 16 грудня 2022 року, згідно якої [PERSON] дійсно є студенткою 3 курсу факультету іноземних мов Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича, денної форми навчання (а.с.13). На підтвердження понесених витрат позивач долучає копію Договору № 30/02/02/2023 від 02.02.2023 про надання професійної правничої допомоги по справі та на представництво інтересів сторони в суду, що укладеним між [PERSON] та адвокатом Дронь О.І. у якому також містяться положення щодо оплати послуг (а.с. 14). Вирішуючи позов, на підставі долучених сторонами доказів, суд виходить із наступних правових норм. Так, відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. У відповідності до положень ст. 51 Конституції України та згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, що знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Разом з тим, відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~що батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»\~№ 3\~від 15\~травня 2006\~передбачено,\~що обов`язок\~батьків утримувати\~повнолітніх дочку,\~сина,\~які продовжують\~навчатися після\~досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Враховуючи вищезазначене, передбачено обов`язок батьків утримувати своїх дітей, які продовжують навчання, незважаючи на факт досягнення ними повноліття, при цьому, обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із розірванням шлюбу. Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Таким чином, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Такий обов`язок покладається на батьків ст. 199 СК України. В даному конкретному випадку суд знаходить підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , що продовжує навчання, зважаючи на встановлені по справі обставини, зокрема: досягнення донькою [PERSON] віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження нею навчання у Чернівецькому національному університеті імені Юрія Федьковича; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батька можливості надавати таку допомогу. При цьому, суд приймає до уваги і те, що відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти, так як є фізично здоровою людиною, займається підприємницькою діяльністю, має в користуванні два автомобіля та місце постійного проживаня. Доказів відсутності підстав та можливості для сплати аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання суду не надано. Також обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття не залежить від форми навчання, а тому навчання за державним замовленням та отримання стипендії не звільняє батьків від обов`язку утримувати свою доньку, у разі, якщо вона потребує такої матеріальної допомоги. Враховуючи наявність витрат на підручники, інші предмети необхідні для навчання, а також на проїзд до навчального закладу, необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку доньки та неможливість їх самостійного покриття однією позивачкою, зважаючи на те, що обов`язок по утриманню дитини покладено на обох батьків, суд знаходить правові підстави для стягнення з відповідача, як батька дитини, на користь позивачки аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , яка проживає з матір`ю та продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Стягнення аліментів у такому розмірі, на переконання суду, поряд з аналогічним обов`язком матері брати рівнозначну фінансову участь в утриманні доньки, є справедливим,\~необхідним,\~співмірним,\~реальним табуде достатнім для забезпечення належного матеріального становища повнолітньої доньки [PERSON] , яка продовжує навчання. Крім того, суд звертає увагу і на те, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, відповідно до ст. 191 СК України. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років (стаття 191 Сімейного кодексу України). Оскільки позивачкою не вказано обставин необхідності присудження аліментів за минулий час, а датою подачі позову є 03.02.2023, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Також суд зауважує, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, тобто право на аліменти обмежується досягненням дитиною 23 років, а також таке право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Таким чином, суд вважає за необхідне зазначити у резолютивній частині рішення про стягнення аліментів на період навчання доньки, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку, як передбачено Сімейним кодексом України, а не обмежувати сплату аліментів укладеним договором, який може бути розірвано. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить із наступного. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку із задоволенням позовних вимог щодо стягнення аліментів, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 1073,60 грн., від сплати яких позивачка була звільнена при подачі позову, на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», - підлягають стягненню з відповідача. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони і такі витрати підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами за результатами розгляду справи. Представник позивача долучає попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат у якому вказує про наявність витрат на професійну правничу допомогу здійснених [PERSON] зокрема на суму 4 026 грн. Вказує детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат для надання правничої допомоги: зустріч з клієнтом та консультація, вивчення судової практики та складання позовної заяви. Також сторонами погоджено, що вартість 1 години роботи становить 1\~342 грн (а.с.14). Крім того долучено копію Договору № 30/02/02/2023 від 02.02.2023 про надання професійної правничої допомоги по справі та на представництво інтересів сторони в суду, що укладеним між [PERSON] та адвокатом Дронь О.І., а також Ордер на надання правничої (правової) допомоги. Таким чином, позивач просить суд стягнути із відповідача, понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 4\~026 грн. Інші витрати вказує, як можливі, у разі проведення судових засідань у справі за участю захисника, однак таких не було проведено, а тому такі витрати до стягнення не підлягають. Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зазначені вище витрати на правову допомогу у сумі 4\~026 грн., понесені позивачкою, відповідачем не спростовані, а тому враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, фактичне задоволення позовних вимог щодо стягнення аліментів на період навчання, предмет спору та складність справи, обсяг наданих у ній послуг, відсутність особистої участі представника відповідача у судовому засіданні, виходячи із принципу співрозмірності, суд знаходить підстави для стягнення із відповідача [PERSON] понесених позивачкою [PERSON] витрат на правову допомогу у заявленому розмірі 4 026 гривень 00 копійок. На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 141, 180-182, 184, 191, 198-201 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial