Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] 05.01.2023 звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів на утримання неповнолітніх дітей (аліментів). Мотивує позовні вимоги наступним. Вказує, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, однак рішенням суду такий розірваний. У шлюбі у неї та відповідача народилося двоє дітей, а саме син, [PERSON] , [INFO] , та дочка, [PERSON] , [INFO] . Також відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , який народився ще до укладення шлюбу із відповідачем. Cтверджує, що діти зареєстровані разом з нею та знаходяться фактично на її утриманні, оскільки відповідач кошти на їх утримання надає мінливо, в незначних сумах. Зважаючи на те, що відповідач добровільно не надає кошти на утримання спільних дітей, а їй самостійно важко забезпечувати належний рівень життя дітям, враховуючи, що діти фактично знаходяться на її утриманні і будуть надалі проживати нею, обов`язок відповідача, батька дітей, їх утримувати, беручи до уваги насамперед інтереси дітей, зумовлені їх розвитком, зважаючи на те, що діти потребують значних коштів на утримання, а відповідач є особою молодого віку, працездатним, отримує заробіток, оскільки є мобілізованим, не має на утриманні інших осіб, в тому числі інших дітей, непрацездатних осіб, просить стягувати з відповідача на утримання дітей аліменти в розмірі 1/2 частини доходу (заробітку) відповідача [PERSON] щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви, тобто з 05.01.2023 року і до досягнення дітьми повноліття та стягувати такі в її користь. Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 10.01.2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи по суті було призначено на 30.01.2023 року о 10 год. 00 хв. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином. Однак нею було подано на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Крім того змінила предмет позову, а саме просить стягувати аліменти з відповідача на утримання дітей не у частці від доходу, а в твердій грошовій сумі по 3000,00 грн. на кожну дитину. Зазначила, що дані позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення таких був повідомлений належним чином. Однак ним було подано на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з нього аліментів в розмірі по 3000,00 щомісячно на кожну дитину. А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності позивача та відповідача, які належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності та висловлені позиції у справі. Суд приймає до розгляду змінені позовні вимоги в частині предмета позову. Оскільки всі учасники в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд встановлено, що позивач [PERSON] , 09.06.2015 року зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жовківського районного управління юстиції у Львівській області, про що цього ж дня було зроблено запис за № 75. Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка та дружини [PERSON] . Наведене підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жовківського районного управління юстиції у Львівській області 09.06.2015 року. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей, а саме син, [PERSON] , [INFO] , та дочка, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Також відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , який народився ще до укладення шлюбу між позивачем та відповідачем. Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2021 року у справі № 444/2614/21, провадження № 2/444/986/2021 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Дане рішення суду набрало законної сили 05.11.2021 року, що підтверджується копією такого. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. З копії довідки № 233, яка видана 02.05.2022 року Кунинським старостинським округом № 5 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що діти сторін зареєстровані разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Як стверджує позивач, та проти чого не заперечує відповідач у поданій заяві, діти знаходяться фактично на утриманні своєї матері, позивача у справі, оскільки відповідач кошти на їх утримання надає мінливо, в незначних сумах. Відповідачем не подано на адресу суду жодних доказів, що він добровільно надавав кошти на утримання дітей. Суд констатує, що відповідач є є особою молодого віку. Так як відповідачем подано заяву про визнання позову, не подано заперечень проти викладеного позивачем у позовній заяві, не подано доказів на спростування обставин, вказаних позивачем, суд приходить до висновку, що відповідач є здоровим та працездатним, не має жодних перешкод по стану здоров`я до праці, не має утриманні інших дітей, непрацездатних осіб, а тому має можливість та зобов`язаний надавати кошти на утримання своїх дітей. Суд бере до уваги, що син сторін, [PERSON] , вже навчається у школі. Суд враховує, що з 01 січня 2023 року мінімальна заробітна плата в Україні становить 6700,00 грн. Суд звертає увагу, що згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2272 гривні, а для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня - 2833 гривні. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2, 3 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів судом враховується не тільки заробітна плата платника аліментів, але й інші види доходів, перелік яких наведений у постанові Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. №146 "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". Серед таких доходів, зокрема, основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до неї, премії та винагороди, допомога по безробіттю, пенсія, стипендія, доходи від підприємницької діяльності тощо. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої в Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в статті 7 СК України. З положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, частин 7, 8 Сімейного кодексу України вбачається, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. Враховуючи вимоги статті 182 Сімейного Кодексу України, те, що діти фактично знаходяться на утриманні позивача, проживають разом із нею, обов`язок відповідача, батька дітей, їх утримувати, беручи до уваги насамперед інтереси дітей, зумовлені їх розвитком, зважаючи на те, що діти потребують значних коштів на утримання, а відповідач є особою молодого віку, працездатним, не має на утриманні інших осіб, в тому числі інших дітей, непрацездатних осіб, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача необхідно стягувати кошти на утримання малолітніх (неповнолітніх) дітей, а саме: сина, [PERSON] , [INFO] , сина, [PERSON] , [INFO] , дочки, [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно з подальшою щорічною індексацією відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно. Такий розмір аліментів, на переконання суду, має забезпечувати гармонійний розвиток дітей зі сторони їх батька, враховуючи потреби дітей, буде сприяти можливості отримати право на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Суд враховує викладене позивачем у позовній заяві, а також визнання викладеного відповідачем та не заперечення проти стягнення з нього аліментів у вказаному розмірі. Згідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Виходячи із норми ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти із відповідача на утримання дітей піжлягають стягненню із дня пред`явлення позову, яким є 05.01.2023 року, що підтверджується штампом на позовній заяві (аркуш справи № 1). Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так як позивач звільнена від сплати судового збору, її позовні вимоги задоволені, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved