Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей ХМР в якому просить визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком за адресою [ADDRESS] . 01.02.2021 року ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова справа була направлена за підсудністю до Комінтернівського районного суду м. Харкова. В обгрунтуванні своїх позовних вимог [PERSON] зазначив, що 05.12.2015 року між ним та відповідачем було укладено шлюб. У шлюбі, [INFO] народився син [PERSON] . Під час розірвання шлюбу 20.01.2020 року в суді питання про місця проживання дитини не піднімалось. Оскільки, між сторонами виник спір щодо місця проживання дитини та із урахуванням того, що місце проживання дитини наразі не є узгодженим, позивач просив визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із ним. Ухвалою суду від 22.07.2021 року провадження у справі було відкрито. 18.08.2021 року до суду надійшов зустрічний позов від [PERSON] про визначення місця проживання дитини, де вона просила визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з нею. Ухвалою суду від 18.10.2021 року зустрічний позов було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. 14.02.2023 року представник позивача за первісним позовом [PERSON] - адвокат Зайцева О. О. подала до суду заяву, в якій просила позовну заяву залишити без розгляду, в зв`язку з суттєвою зміною життєвих обставин через які припинили існувати підстави для підтримки позовних вимог, про визначення місця проживання дитини. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.02.2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , було залишено без розгляду. Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не з`явилась, надала заяву до суду в якій не заперечувала проти задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] та просила провести підготовче судове засідання без її участі та участі позивача. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.12.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2997. Від шлюбу подружжя має малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 145 виданий Харківським міським відділом державної реєстрації акті цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області, серія [NUMBER] від 19.09.2019 року, який мешкає за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.01.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладання мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій позовній заяві. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до висновку щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , який було надано Департаментом служб у справах дітей від 27.01.2022 року місцем проживання малолітнього [PERSON] [INFO] було доцільно визначено разом з матір`ю [PERSON] . Згідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітньої. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Враховуючи те, що [PERSON] займається вихованням малолітньої дитини, піклується про неї, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням віку дитини, суд вважає, що на даний час проживання малолітнього сина з матір`ю, який фактично проживає з нею, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному. На підставі ст.ст.19, 141, 160, 161 СК України, суд

Outcome: approved