Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання частки у праві спільної сумісної власності подружжя в якому просить суд, визнати за ним право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходяться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 110.6 кв.м, житловою 50.5 кв.м. та розташований на земельній ділянці площею 1100 кв.м. та припинити право спільної сумісної власності подружжя В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 15 липня 1995 року було зареєстровано шлюб з [PERSON] , який у подальшому було розірвано рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 22.10.2020 року. 11.06.2007 року, подружжям було придбано в [ADDRESS] житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу ВЕР № 193624. Власником житлового будинку вказана відповідач [PERSON] . Позивач в судове засідання надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, заперечувала проти задоволення позовних вимог Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за позовом підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно копії свідоцтва про одруження 15 липня 1995 року було укладено шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] . Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 11 червня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір ВЕР №193624 купівлі-продажу житлового будинку з господарчими будівлями розташованого в [ADDRESS] розташованого на земельній ділянці площею 1100 кв.м.. Першотравневої сільської ради Комінтернівського району Одеської області загальною площею 110,6 кв.м житловою площею 50,5 м.кв. Договір посвідчено державним нотаріусом Комінтернівського державної нотаріальної контори Одеської області Фьодоровим Є.А. Позивачем [PERSON] згідно до заяви посвідченої державним нотаріусом Комінтернівського державної нотаріальної контори Одеської області Фьодоровим Є.А. надано згоду на купівлю та оформлення договору купівлі -продажу на ім`я дружини [PERSON] , житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та підтверджено, що гроші, які витрачаються на придбання об`єкту нерухомості, є спільною сумісною власністю, а об`єкт нерухомості буде також об`єктом права спільної сумісної власності як такий, що набувається за час шлюбу. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Рєестру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 261969240 від 17 червня 2021 року [PERSON] належить житловий будинок розташований по [ADDRESS] , на підставі договору купівлі продажу житлового будинку ВЕР №193624 від 11 червня 2007 року. Згідно із частиною першою статті 41Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Дані положення кореспондуються в статті 328 ЦК. Статтями 15, 16 ЦК, статтею 4ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 22 КпШС (в редакції 1969 р.) майно, придбане подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння користування та розпорядження цим майном. Згідно ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України). Частинами 1,2ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Таким чином, з матеріалів справи достовірно вбачається, що спірне майно набуте під час шлюбу є спільним майном подружжя, є спільною сумісною власністю та подружжя користується рівними правами на це майно, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому судом враховано, що визнання за позивачем [PERSON] права на 1/2 частину будинку не порушує прав відповідача на володіння іншою частиною домоволодіння. Судові витрати по справі розподілити між сторонами відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі зазначеного та

Outcome: approved