Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до Акціонерного товариства «Банк Форвард» про визнання кредитних договорів частково недійсними. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що між ним та АТ «БАНК ФОРВАРД» укладено наступні кредитні договори №200317456 від 28.12.2020, 200342125 від 29.04.2021, 200354722 від 13.07.2021. Договір №200317456 було достроково виконано, за іншими договорами позивач здійснює щомісячні платежі. Вважає, що умови укладених кредитних договорів, якими передбачено обовязок платити кошти за обслуговування кредиту та послуги «SMS-сервіс» є незаконними, не відповідають вимогам справедливості та суперечить вимогам чинного законодавства. Безоплатність надання інформації щодо кредитів прямо встановлена законодавством, а отже такі пункти договорів є несправедливими та підлягають визгнанню недійсними. Крім того, встановивши в кредитних договорах сплату щомісячної комісії обслуговування кредиту, взагалі не вказав за які саме послуги сплачується ця комісія і протягом дії договорів жодних додаткових та супутніх послуг не надавав. Отримавши кредит, він має сплатити банку за додаткові та супутні послуги обслуговування кредиту суму, що перевищує розмір наданого банком кредиту та відсотків за користування ним. Клопотання, заяви та процесуальні дії вчинені в рамках цивільної справи. 30 червня 2022 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи у судове засідання. 06 лютого 2023 року від преєставника позивача надійшла заява про розгляд спраив без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини не явки не повдімив, своїм правом на подання відзиву не скористався, у зв`язку з чим, за згодою представника позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст.\~280-282\~ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини встановлені судом. У період з грудня 2020 року та по теперішній час між [PERSON] та Акціонерним товариством «БАНК ФОРВАРД» було укладено наступні кредитні договори: 1. №200317456\~від 28.12.2020 року (за продуктом КОКО-КЕШ), який складається з підписаних Позивачем Оферти та Паспорта споживчого кредиту, за умовами якого банк надав позичальнику шляхом перерахування за дорученням останнього коштів на відкритий поточний рахунок кредит на споживчі потреби в сумі 76 000,00 грн. (сімдесят шість тисяч гривень 00 копійок) строком кредитування на 12 місяців, а позичальник зобов`язався його повернути разом із нарахованими відсотками (0,01 % річних), комісією (2,99 % на загальну суму кредиту на день видачі) і платою за надання виписок по рахунку клієнта у вигляді текстових повідомлень за допомогою послуги «SMS-сервіс» (35,00 грн.) шляхом сплати 12 щомісячних ануїтетних платежів згідно графіку, зазначеного в розділі 7 Паспорту. 2.\~№ 200342125\~від 29.04.2021 року (за продуктом КОКО-КЕШ), який складається з підписаних Позивачем Анкети-Заяви про акцепт Публічної пропозиції AT «БАНК ФОРВАРД» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в AT «БАНК ФОРВАРД» та Паспорта споживчого кредиту, за умовами якого банк надав позичальнику шляхом перерахування за дорученням останнього коштів на відкритий поточний рахунок кредит на споживчі потреби в сумі 86 287,50 грн. (вісімдесят шість тисяч двісті вісімдесят сім гривень 50 копійок) строком кредитування на 43 місяців, а позичальник зобов`язався його повернути разом із нарахованими відсотками (0,01 % річних), комісією (2,99 % на загальну суму кредиту на день видачі) і платою за надання виписок по рахунку клієнта у вигляді текстових повідомлень за допомогою послуги «SMS-сервіс» (50,00 грн.) шляхом сплати 43 щомісячних ануїтетних платежів згідно графіку, зазначеного в розділі 7 Паспорту. 3.\~№ 200354722\~від 13.07.2021 року (за продуктом Швидкі гроші Special), який складається з підписаних Позивачем Анкети-Заяви про акцепт Публічної пропозиції AT «БАНК ФОРВАРД» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в AT «БАНК ФОРВАРД» та Паспорта споживчого кредиту, за умовами якого банк надав позичальнику шляхом перерахування за дорученням останнього коштів на відкритий поточнийрахунок кредит на споживачі потреби в сумі 90\~350,00 грн. строком кредитування на 36 місяці, а позичальник зобовязався його повернути разом із нарахованими відсотками (0,01% річних), комісією (3,59 % на загальну суму кредиту на день видачі) і платою за надання виписок по рахунку клієнта у вигляді текстових повідомлень за допомогою послуги «SMS- сервіс» (50,00 грн.) шляхом сплати 36 щомісячних агуїтентних платежів згідно графіку, зазначеного в розділі 7 паспорту. Згідно виписки з особового рахунку № [NUMBER] до кредитного договору №200317456 від 28.12.2020 за період з 28.12.2020 по 11.11.2022 вбачається, що [PERSON] сплатив окрім тіла кредиту і відсотків, за СМС сервіс 245 грн. та комісії 15906,80 грн. Норми права застосовані судом. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні ризики тощо, які передують укладенню договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит; які містять умови про зміну витратах зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакці чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положенні договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»: відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року за № 15-рп\\2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року з наступними змінами, у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником за договором про надання споживчого кредиту, що виникають під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). У Постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зроблено висновок про те, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановахвід 20 лютого 2020 у справі № 666/4957/15-ц тавід 12 грудня 2018 року у справі№ 444/484/15-ц. Відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину. Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно із частиною другою\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». За змістом\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»\~у редакції на час укладення оспорюваного договору, договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до частин першої та другої\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Мотиви та висновки суду. В ході розгляду справи судом встановлено, що паспортами споживчих кредитів до укладених між сторонами кредитних договорів була встановлена щомісячна плата за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99% та 3,59%, яка нараховується на залишок заборгованості по кредиту, та місячна плата за надання виписок по рахунку клієнта у вигляді текстових повідомлень за допомогою послуги «SMS-сервіс», та щомісячна плата за направлення виписки по рахунку на паперовому носії. Отже, має місце встановлення у спірних положеннях кредитних договорів оплатності послуг про надання інформації з приводу виконання кредитного договору, що прямо суперечить вищенаведеним нормам\~Закону України «Про споживче кредитування»\~та є підставою для визнання відповідних частин договору недійсними, оскільки, безоплатність надання такої послуги прямо встановлена частиною першою\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому надання інших послуг за вказану плату умовами договору не передбачена. Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги те, що позивачу було встановлено щомісячну плату за такі супутні послуги банку, які за законом повинні надаватися йому безоплатно, положення договору щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, за надання виписок по рахунку клієнта у вигляді текстових повідомлень «SMS-сервіс», за направлення виписки по рахунку на паперовому носії є несправедливими, а відтак наявні підстави для визнання таких положень недійсними. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Верховного Суду під час розгляду справи № 583/3343/19, провадження №61-22778ск19, висловленими в постанові від 01.04.2020 року. Суд звертає увагу на те, що відповідач встановивши в кредитному договорі оплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, не зазначив, як в кредитних договорах, так і не надав відповідного візиву, які саме, конекретно послуги за встановлену комісію надаються позивачу. Крім того, будь-яких доказів на підтвердження того, що такі послуги надаються позивачу, відповідачем суду не надано. Отже, виходячи із принципів справедливості та добросовісності, на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались. Умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Таким чином, так як відповідачем не зазначено в кредитних договорах, які саме послуги за встановлену комісію надаються позичальнику, та не надано підтвердження того, що такі послуги було надано споживачу, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання таких умов кредитного договору недійсними. Щодо стягнення з відповідача надмірно сплачених коштів за кредитним договором №200317456 від 28.12.2020 слід зазначити наступне. Відповідно до частини першої\~статті 216 ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи долучену виписку з особового рахунку до кредитного договору №200317456 від 28.12.2020 є очевидним, що позивач не тільки повністю виконав свої грошові зобов`язання, але й здійснив переплату. Згідно з вимогамист.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогамист.77 ЦПК Українивизначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Нормоюст.81 ЦПК Українивизначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогамист. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, суд на підставі всебічного вивчення поданих доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, та підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ч. 3\~ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів»\~споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, таким чином з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 5954,40 грн. На підставі\~ст.ст.15,16,203,215,217 ЦК України,\~ЗУ «Про захист прав споживачів»\~ст.ст.2,4,5,10,11,12,13,76-81,141,211,223,247,258,259,263-268,353,354 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved