Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

Приватне підприємство (далі ПП) «Імідж-Інвестмент» звернулося в суд з позовом до Луцької міської ради, [PERSON] про визнання недійсним та скасування рішення, договору та усунення перешкод в користуванні власністю. Позовні вимоги,\~враховуючи відповідь\~на відзив,\~заяви про\~зміну (доповнення)\~підстав заявленого\~позову,\~додаткові пояснення,\~мотивує тим,\~що згідно договору оренди землі від 22.08.2007 року, укладеного між Луцькою міською радою та ТЗОВ «Імідж», останнє отримало в строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування адміністративних та господарських будівель та споруд, яка знаходиться на [ADDRESS] , кадастровий номер 111110042, загальною площею 823 кв.м. На вказаній земельній ділянці знаходилося приміщення, яке належало орендарю на праві власності. Згідно договору купівлі-продажу від 17.03.2009 року, укладеного між ТзОВ «Імідж» та ПП «Імідж-Інвестмент», останнє придбало нежитлові приміщення: гараж на два бокси /літер В-1/ загальною площею 30,9 кв.м.; будівлю моргу і лабораторій (нежитлове приміщення) /літер Б-2/ загальною площею 301,8 кв.м. Вказує, що згідно декларації про початок виконання будівельних робіт від 17.03.2015 року здійснюється реконструкція будівлі моргу та лабораторій під адміністративні приміщення на [ADDRESS] , а рішеннями Луцької міської ради надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на [ADDRESS] . Зазначає, що вказана документація була розроблена, однак, не затверджена в зв`язку з виникненням земельного спору з суміжним землекористувачем, оскільки, в процесі розробки технічної документації стало відомо, що Луцькою міською радою прийнято рішення від 24.03.2021 року №9/15 «Про надання громадянину [PERSON] на умовах оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування адміністративних та господарських приміщень на [ADDRESS] », згідно якого [PERSON] затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на [ADDRESS] , площею 0,3280 га, кадастровий номер 0710100000:11:111:0071. Після прийняття вказаного рішення, відповідачем [PERSON] встановлено огорожу (паркан) на межі, що відповідає межі між точками «А» та «Б» кадастрового плану земельної ділянки. Посилається на те, що затверджена конфігурація земельної ділянки для відповідача [PERSON] та встановлення ним паркану в безпосередній близькості, прямо по стіні будівлі позивача, порушують Державні будівельні норми, щодо відстані до межі сусідньої ділянки, що повинна становити не менше як 1,0 м та не дає можливості здійснити завершення робіт з реконструкції фасаду та його утеплення напередодні опалювального сезону, що свідчить про порушення прав та законних інтересів позивача. Також, вважає, що затверджена Луцькою міською радою технічна документація, надана [PERSON] не відповідає вимогам ст. 55 Закону України «Про землеустрій», оскільки, не містить усіх необхідних складових передбачених законом, а саме довідки, що містить узагальнену інформацію про землі (території). Крім того, вказує, що про час та місце закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі позивача не повідомлялося, а тому будь-яких погоджень меж суміжного землекористування зі сторони ПП «Імідж-Інвестмент» не надавалося, а закріплення меж земельної ділянки відбулося без згоди суміжного користувача всупереч вимогам закону, що не було взято до уваги Луцькою міською радою при прийняті оскаржуваного рішення. На підставі наведеного, просить суд, визнати недійсним та скасувати рішення Луцької міської ради від 24.03.2021 року №9/15 «Про надання громадянину [PERSON] на умовах оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування адміністративних та господарських приміщень на [ADDRESS] »; визнати недійсним договір оренди землі, укладений між Луцькою міською радою та [PERSON] 28.04.2021 року щодо земельної ділянки для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови з кадастровим номером 0710100000:11:111:0071, площею 0,328 га; зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні ПП «Імідж-Інвестмент» нежитловим приміщенням, реєстраційний номер: 17739754, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом демонтажу за власний рахунок огорожі (паркану), встановленого по периметру вказаної будівлі, на межі, що відповідає межі між точками «А» та «Б» кадастрового плану земельної ділянки з кадастровим номером 0710100000:11:111:0071 згідно матеріалів технічної документації зі землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж вказаної земельної ділянки в натурі, а також стягнути понесені позивачем судові витрати по справі. У відзиві на позовну заяву, запереченнях та додаткових поясненнях, відповідач [PERSON] вказує, що є власником ряду об`єктів нерухомого майна, що розташовані по [ADDRESS] . Земельна ділянка кадастровий номер 0710100000:11:111:0071, загальною площею 0,3280 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, була сформована ще попередньому землекористувачу, яким виступала Волинська організація національної спілки художників України, про що був виданий відповідний державний акт про право постійного користування земельною ділянкою від 29.03.2012 року. На підставі рішення Луцької міської ради від 24.03.2021 року №9/15, 28.04.2021 року між Луцькою міською радою та [PERSON] був укладений договір оренди вищезазначеної земельної ділянки, строком на 10 років. Вказує, що на час формування земельної ділянки 0710100000:11:111:0071 попередньому землекористувачу у 2012 році та видачі державного акта про право постійного користування земельною ділянкою, земельна ділянка під будівлею ПП «Імідж-Інвестмент» не була сформована і доказів протилежного позивачем не надано. Зазначає, що ставши власником будівель і споруд, що знаходяться на вищезазначеній земельній ділянці, він правомірно набув право користування ними в обсязі та на умовах встановлених для попереднього землекористувача, а тому відсутні підстави для припинення права користування в іншій частині чи іншій площі земельної ділянки, ніж йому було надано. Відповідно орган місцевого самоврядування правомірно прийняв рішення, яке оспорює позивач. Також вказує, що позивачу було надіслано на всі відомі адреси повідомлення про дату та час погодження меж, та оскільки, позивач безпідставно ухилився від погодження таких меж та не підписав акт, то відсутність такого акта погодження меж не свідчить про незаконність рішення про затвердження проекту землеустрою. Крім того, щодо невідповідності вимогам законодавства технічної документації із землеустрою, то вважає, що жодних вимог про застосування ДБН «Планування та забудова територій» до Закону України «Про землеустрій» в частині розробки технічної документації із землеустрою, то зазначений закон не містить, а навпаки, ДБН розробляється та відповідно застосовується з врахуванням містобудівної документації, документації землеустрою. У відзиві на позовну заяву відповідач Луцька міська рада вказує, що згідно з відомостями Державного земельного кадастру, земельна ділянка 0710100000:11:111:0071, площею 0,3280 га, зареєстрована у системі 29.03.2012 року. Крім того, рішенням Луцької міської ради від 24.12.2019 №68/51 Волинській організації Національної спілки художників України (попередній землекористувач) припинено право постійного користування даною земельною ділянкою, а рішенням Луцької міської ради від 24.03.2021 року №9/15 вказану земельну ділянку надано в користування на умовах оренди [PERSON] . Таким чином, вважає, що підстав для зміни конфігурації сформованої земельної ділянки ще у 2012 році при оформлені договору оренди з [PERSON] не було. Також, зазначає, що при встановленні межових знаків та винесення меж земельної ділянки в натурі, згідно з актом прийомки-передачі межових знаків земельної ділянки на зберігання від 29.05.2020 року, погодили сусідні землекористувачі, окрім одного суміжного землекористувача, директора ПП «Імідж-Інвестмент» [PERSON] , якому було надіслано лист з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення і отриманий ним 25.05.2020 року. Відтак, вважає, що були дотримані вимоги Інструкції про встановлення меж земельних ділянок в натурі. Щодо порушення, на думку позивача ДБН, вважає, що дієвим способом захисту права, в даному випадку, буде встановлення сервітуту на частину земельної ділянки, шляхом звернення до орендаря або до суду для накладення сервітуту в судовому порядку. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та розпочато підготовче провадження у справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 листопада 2021 року клопотання позивача задоволено, призначено комісійну судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизи, провадження у справі зупинено. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2022 року поновлено підготовче провадження у справі, у зв`язку з надходженням висновку експерта №8863 від 31.05.2022 року за результатами проведеної експертизи. Протокольною ухвалою Луцького міськрайонного суду від 30 серпня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про призначення комплексної судової будівельно-технічної та судової земельно-технічної експертизи. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву, відповідь на відзиви, заяву про зміну (доповнення) підстав заявленого позову, додаткові пояснення підтримав з підстав у них зазначених. Крім того, суду пояснив, що земельна ділянка, на якій знаходяться об`єкти нерухомого майна використовується позивачем з 2012 року на підставі ст. 377 ЦК України, а збудований у 2021 році [PERSON] паркан на межі земельних ділянок, не дає можливості завершити реконструкцію будівлі. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали з підстав наведених у відзиві на позовну заяву, запереченнях та додаткових поясненнях. Крім того, представник відповідача суду пояснив, що спірна земельна ділянка, що була надана Луцькою міською радою за договором оренди [PERSON] була сформована для попереднього землекористувача, а тому підстав для зміни її конфігурації не було. Разом з тим, вважає висновок наданий експертом неповним, та таким, що має бути відхилений судом, з підстав наведених у додаткових поясненнях. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача Луцької міської ради Загоруйко О.С. в дане судове засідання не з`явився, в попередньому судовому засіданні позов не визнав з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників справи, показання експертів, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення. У відповідності до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтями 15, 16\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Частинами 2, 3 статті 152 ЗК України, передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. У відповідності до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина першастатті 155 ЗК України). Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 17.03.2009 року, укладеного між ТзОВ «Імідж» та ПП «Імідж-Інвестмент», позивач придбав нежитлові приміщення, а саме: гараж на два бокси /літер В-1/ загальною площею 30,9 кв.м. та будівлю моргу і лабораторій (нежитлове приміщення) /літер Б-2/ площею 301,8 кв.м., що розташовані в [ADDRESS] (а.с. 33-40 том 1). Зазначене нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці площею 823 кв.м., кадастровий номер 111110042, цільове призначення: для обслуговування адміністративних та господарських будівель та споруд, що згідно договору оренди землі від 22.08.2007 року, укладеного між ТзОВ «Імідж» та Луцькою міською радою, на праві користування належала попередньому користувачу ТзОВ «Імідж» та, на даний час, знаходиться в користуванні ПП «Імідж-Інвестмент» (а.с. 71-75 том 1). Згідно декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованої управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області №ВЛ 083150760432 від 17.03.2015 року, позивачем здійснюється реконструкція будівлі моргу та лабораторій (а.с. 66-68 том 1). Рішенням Луцької міської ради №88/48 від 22.07.2020 року, позивачу надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на [ADDRESS] площею 0,0823 га та зобов`язано розробити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та подати її на затвердження до міської ради (а.с. 86-87 том 1). Згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по [ADDRESS] , виготовленої ПП «Луцькземресурс» на замовлення ПП «Імідж-Інвестмент», межі земельної ділянки площею 0,0823 га, проходять по межових знаках згідно до акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання погодженого власником земельної ділянки, суміжними землекористувачами і землевласниками та виконавцем робіт. Заяв та скарг при встановлені та погоджені меж земельної ділянки не надійшло (а.с. 81-112 том 1). В судовому засіданні встановлено, що вищезазначена технічна документація позивача не була затверджена в установленому законом порядку. В ході розгляду зазначеної справи позивачем 17.06.2022 року зареєстровано право власності на адміністративне приміщення Б-3 площею 400,3 кв.м по [ADDRESS] шляхом проведення реконструкції приміщення Б-2 (а.с. 237, 238 том 2) Із матеріалів\~справи вбачається,\~що відповідач\~ [PERSON] \~набув у\~власність об`єкти\~нерухомого майна,\~що розташовані\~в [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 30.07.2019 року, укладеного з Волинською організацією національної спілки художників України (а.с. 182-185, 209-213 том 1). Земельна ділянка кадастровий номер 0710100000:11:111:0071, загальною площею 0,3280 га, на якій розташовані об`єкти нерухомості, що належать [PERSON] , була сформована попередньому землекористувачу, яким виступала Волинська організація національної спілки художників України, про що останній був виданий відповідний державний акт про право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №039537 від 29.03.2012 року (а.с. 69-70 том 1). Таким чином, у зв`язку з переходом права власності на об`єкти нерухомого майна від Волинської організації національної спілки художників України до [PERSON] , рішенням Луцької міської ради від 24.12.2019 року №68/51, припинено Волинській організації національної спілки художників України право постійного користування земельною ділянкою на [ADDRESS] , а рішенням від 26.02.2020 року №70/29, надано громадянину [PERSON] дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на [ADDRESS] , площею 0,3280 га (а.с. 134-135 том 2). В подальшому,\~рішенням Луцької\~міської ради\~№ 9/15\~від 24.03.2021\~року (далі\~ оскаржуване\~рішення)«Про надання громадянину [PERSON] на умовах оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування адміністративних та господарських приміщень на [ADDRESS] », вирішено: затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на [ADDRESS] , площею 0,3280 га, кадастровий номер 0710100000:11:111:0071, для будівництва та обслуговування адміністративних та господарських приміщень; надати [PERSON] земельну ділянку на [ADDRESS] , на умовах оренди строком на 10 років з дати укладення договору оренди землі (а.с. 21-23 том 1). 28.04.2021 року між Луцькою міською територіальною громадою та [PERSON] укладено договір оренди землі (далі оскаржуваний договір), відповідно до якого, орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови з кадастровим номером 0710100000:11:111:0071, яка розташована в [ADDRESS] (а.с. 24-32 том 1). Звертаючись до суду з вимогами визнання недійсними та скасування рішення Луцької міської ради №9/15 від 24.03.2021 року та договору оренди від 28.04.2021 року, позивач посилається на ті обставини, що Луцька міська рада незаконно надала вищезазначену земельну ділянку на умовах оренди [PERSON] такої самої конфігурації та площі, що була у попереднього землекористувача; при встановленні межових знаків не було взято до уваги позицію суміжного землекористувача, чим порушено вимоги Інструкції про встановлення меж земельних ділянок в натурі, а також те, що затверджена Луцькою міською радою технічна документація не відповідає вимогам земельного законодавства та нормативно-правовим актам у галузі землеустрою, що полягає у недотримані вимог Закону України «Про землеустрій». Однак, суд не погоджується з такими доводами позивача, з огляду на таке. У відповідності\~до ст.\~79-1\~Земельного Кодексу\~України, формування земельної\~ділянки полягає\~у визначенні\~земельної ділянки\~як об`єкта\~цивільних прав.\~Формування земельної\~ділянки передбачає\~визначення її\~площі,\~меж та\~внесення інформації\~про неї\~до Державного\~земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності.\~Сформовані земельні\~ділянки підлягають\~державній реєстрації\~у Державному\~земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Відповідно до ст. 377 ЦК України, ч. 1, 2 ст.\~120\~ЗК України (у редакції, чинній на час придбання відповідачем нерухомого майна) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.\~Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти\~до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Частиною 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда. Відтак, за загальним правилом, закріпленим у статті 120\~ЗК України і частині 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі», особа, яка набула право власності на будівлю чи споруду, набуває такі ж самі права на земельну ділянку, на яких вона належала попередньому власнику (землекористувачу) на час відчуження будівлі або споруди. Із врахуванням вищевикладених судом обставин, вбачається, що як позивач, так і відповідач, набувши право власності на об`єкти нерухомого майна, що знаходять в [ADDRESS] та по [ADDRESS] , фактично в силу зазначених норм закону, кожен зокрема, набули тіж права щодо земельних ділянок, що перебували у власності (користуванні) попередніх землекористувачів. Як вже зазначалося вище, земельна ділянка площею 0,328 га з кадастровим номером 0710100000:11:111:0071, яка розташована в [ADDRESS] була сформована землекористувачу Волинській організації національної спілки художників України, про що був виданий відповідний державний акт про право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №039537 від 29.03.2012 року з планом меж земельної ділянки, погодженим управлінням Держкомзему у м. Луцьку Волинської області. Відповідно до плану меж земельної ділянки, що є додатком до державного акта, суміжним землекористувачем меж «А» до «Б» по даній земельній ділянці було ТзОВ «Імідж» (попередній землекористувач) (а.с. 69-70 том 1). Будь-яких зауважень суміжного землекористувача на той час ТзОВ «Імідж», який користувався суміжною земельною ділянкою з 2009 року щодо невідповідності площі, конфігурації земельної ділянки з кадастровим номером 0710100000:11:111:0071 не було. Крім того, позивач в ході розгляду справи у своїй відповіді на відзив підтвердив той факт, що після придбання будівель моргу і лабораторій, продовжував використовувати належну попередньому землекористувачу ТзОВ «Імідж» земельну ділянку із кадастровим номером 0710100000:11:111:0042 (а.с.232 том 1). Таким чином, оскільки, позивач та відповідач набули право власності на об`єкти нерухомого майна по [ADDRESS] та [ADDRESS] , то і право користування земельною ділянками, на якій дані об`єкти знаходяться перейшло до них у тій самій площі та обсязі, що були встановлені для попередніх землекористувачів, між якими спорів щодо меж земельних ділянок не було. Будь-яких доказів неправомірності набуття [PERSON] права власності на нерухоме майно, а відтак і права користування земельними ділянками, на яких воно розміщено позивачем не надано і в судовому засіданні не здобуто. Разом з тим, з висновку експертів за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою №8863 від 31.05.2022 року (далі висновок судової експертизи), вбачається, що за результатами проведеного дослідження встановлено, що розташування та конфігурація огорожі (паркану), встановленого на межі, що відповідає межі між точками «А» та «Б» кадастрового плану земельної ділянки з кадастровим номером 0710100000:11:111:0071, вимогами ДБН 360-92 та ДБН Б.2.2-12:2019 не регламентується. Об`єкт дослідження, його розташування та конфігурація огорожі (паркану), встановленого на межі, що відповідає межі між точками «А» та «Б» кадастрового плану земельної ділянки з кадастровим номером 0710100000:11:111:0071, відповідає вимогам ДБН 2.2-5:2011; огорожа (паркан) встановлена між точками «А» та «Б» кадастрового плану, таким чином, що не дотримана мінімальна відстань 1,0 м від найбільш виступаючої конструкції стіни приміщення ПП «Імідж-Інвестмент» для здійснення поточного ремонту та для догляду за будівлею про що зазначено у вимогах п. 3.25 ДБН 360-92 та п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 (а.с. 105-125 том 2). З врахуванням вищевикладеного суд вважає, що площа та межі земельної ділянки, що була виділена [PERSON] , зокрема в межах графічно зображених на плані від А до Б з боку суміжного землекористувача ТзОВ «Імідж», а в подальшому позивача ПП «Імідж-Інвестмент», відповідає межам земельної ділянки, що були встановлені між попередніми землекористувачами. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що Луцька міська рада діяла у межах вимог закону при наданні відповідачу [PERSON] дозволу на розробку проектної документації та в подальшому при наданні в оренду земельної ділянки з кадастровим номером 0710100000:11:111:0071 шляхом укладення відповідного договору з [PERSON] . З приводу доводів позивача про наявність перешкоди у користуванні належною будівлею, зокрема, для ремонту її фасаду, внаслідок розміщення [PERSON] паркану на межі земельних ділянок, суд зазначає наступне. У даному випадку, наявність на межі цих ділянок паркану, не зумовлює незаконність дій Луцької міської ради щодо передачі в оренду земельної ділянки [PERSON] , оскільки, як було зазначено, вона була надана із дотриманням меж із сусіднім землекористувачем ТзОВ «Імідж». В ході розгляду зазначеної справи позивачем не доведено належними та допустими доказами наявність існування будь-яких ремонтних (оздоблювальних) робіт фасаду приміщення та наявності будь-яких перешкод з боку відповідача [PERSON] внаслідок розміщення на межі земельних ділянок паркану. Клопотання про долучення додаткових письмових доказів, подане представником позивача, після закриття підготовчого судового засідання в силу вимог ч.2 ст.222 ЦПК України залишене без розгляду, у зв`язку із відсутністю поважних причин такого неподання у відповідності до вимог ЦКП України. Крім того, у даному випадку у разі наявності порушеного права позивача щодо перешкод у здійсненні ремонту будівлі, таке право в силу вимог ст. 98-100 Земельного кодексу України у разі спору підлягає захисту шляхом встановлення у судовому порядку земельного сервітуту щодо права встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд на суміжній земельній ділянці, а не шляхом скасування рішення органу місцевого самоврядування про надання в оренду земельної ділянки та у зв`язку з цим знесення встановленого паркану. Окрім того, суд частково не бере до уваги висновки судової експертизи в частині наданих відповідей на питання 2, 3 згідно ухвали суду від 04.11.2021 року (а.с.56 том 2). Зокрема, у висновку експертизи по другому питанню експертом вказано щодо невідповідності нормам ДБН межі суміжної ділянки відповідача [PERSON] (частина північно-східної межі від А до Б), хоча таке питання не ставилося судом на вирішення експерта. Крім того, у висновку на питання 3 ухвали суду, експерт зробив висновок щодо того, що розташування та конфігурація розташування огорожі (паркану), встановленого на межі, що відповідає між точками «А» та «Б», кадастрового плану земельної ділянки земельної ділянки з кадастровим номером 0710100000:11:111:0071 не регламентується нормами ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», п.6.1.41 ДБН Б.2.2.-12:2019 «Планування», водночас зазначивши, що огорожа розміщена менше одного метра від будівлі, що вже регламентується цими ж нормами ДБН. Також експерт зробив висновок щодо розташування та конфігурації цих же меж ділянки іншим нормам ДБН 2.2-52011 «Благоустрій територій», на які взагалі були відсутні посилання суду в ухвалі від 04.11.2021 року. Відтак, зазначені висновки судової експертизи у частині вказаній судом є суперечливими, такими, що викладені поза межами дослідження, встановлених, ухвалою суду від 04.11.2021 року, а тому в силу вимог ст. 89, 110 ЦПК України не беруться судом до уваги. Також, з висновку судової експертизи вбачається, що надана на дослідження копія технічної документації із землеустрою не відповідає вимогам земельного законодавства та нормативно правовим актам у галузі землеустрою. Невідповідність полягає у недотриманні вимог ст. 55 Закону України «Про землеустрій», зокрема, щодо відсутності у копії технічної документації, наданої на дослідження, довідки, що містить узагальнену інформацію про землі, відсутні відбитки печатки реєстратора (а.с. 105-125 том 2). Окрім того, представник позивача в судовому засіданні вказував на відсутність фактичного погодження земельної ділянки, виділеної [PERSON] з боку ТзОВ «Імідж-Інвестмент», відсутність внесення таких відомостей до державного земельного кадастру в порушення вимог ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр». Надаючи оцінку вищезазначеному висновку судової експертизи та доводам представника позивача, слід зазначити наступне. Згідно з положеннями статті 55 Закону України «Про землеустрій», установлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (далі - Інструкція № 376). Згідно з пунктом 3.12 Інструкції №376, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання. Аналіз зазначених норм свідчить, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому, стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а з мотивів відмови. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки, яка знаходиться поза межами населеного пункту, із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідним територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (територіальним органом Держгеокадастру в районах (містах) в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справах № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) та № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18). Водночас, посилання позивача на судову практику Верховного Суду у постанові від 10.06.2020 року у справі №750/8412/16-ц, суд вважає безпідставними, так як, у даній справі відповідно до встановлених судами обставин, мав місце факт часткового накладення суміжних земельних ділянок. У справі, що розглядається, таких фактів судом не встановлено, а відтак немає підстав брати до уваги зазначену судову практику. Як вбачається з матеріалів справи, у технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на [ADDRESS] , площею 0,3280 га, кадастровий номер 0710100000:11:111:0071, для будівництва та обслуговування адміністративних та господарських приміщень (далі технічна документація із землеустрою), виготовленої ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] , міститься акт прийомки-передачі межових знаків земельної ділянки на зберігання від 29.05.2020 року, погоджений суміжними землекористувачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Окрім того, наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового повідомлення, згідно якого, встановлено, що суміжному землекористувачу, директору ПП «Імідж-Інвестмент» Лисюку Ф.С. направлялося повідомлення про час та місце встановлення межових знаків, яке було отримане останнім 25.05.2020 року (а.с. 169-173 том 1). В ході розгляду зазначеної справи позивачем та його представником не наведено мотивів, з яких уповноважена особа ПП «Імідж-Інвестмент», не з`явилася для підписання акту погодження меж земельної ділянки [PERSON] з врахуванням доводів позивача, викладених у відповіді на відзив (а.с.232 том 1), щодо фактичного погодження використання ПП «Імідж-Інвестмент» земельної ділянки в межах, встановлених для попереднього землекористувача ТзОВ «Імідж». Відтак, доводи позивача щодо недотримання вимог Інструкції № 376 при встановленні межових знаків без погодження з суміжним землекористувачем, що мало стати підставою для відмови Луцькою міською радою в затвердженні технічної документації, спростовуються вищенаведеними доказами та нормами чинного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.\~21\~Закону України\~«Про Державний\~земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107\~Земельного кодексу\~України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками; на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель - за результатами інвентаризації земель; на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) - у разі виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв). Як вбачається з матеріалів справи, в Державному земельному кадастрі належним чином відображені межі земельної ділянки на [ADDRESS] , площею 0,3280 га, кадастровий номер 0710100000:11:111:0071 та технічна документація із землеустрою містить викопіювання даної земельної ділянки з відміткою Державного земельного кадастру (а.с. 247-250 том 2). Відтак, твердження позивача про невиконання норм Закону України «Про державний земельний кадастр» відповідачем [PERSON] та висновки судової експертизи з цього приводу, не заслуговують на увагу, а тому не беруться судом до уваги за безпідставністю. Окрім того, наявність неточностей щодо дат виготовлення технічної документації, на що посилався представник позивача (а.с.5-9 том 3), у даному випадку, не спростовують вищевикладених висновків суду та не являються підставою для скасування оспорюваного рішення Луцької міської ради та договору оренди землі, укладеного між відповідачами. Інші доводи позивача не впливають на правильність вищевикладених висновків суду. При цьому, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58), відповідно до якої принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Враховуючи зазначені обставини, позовні вимоги не підлягають до задоволення у зв?язку з їх безпідставністю. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати покладаються на останнього.

Outcome: dismissed