Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

01.12.2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позов обґрунтовується тим, що 19.10.2021 року Солом`янським районним судом міста Києва було видано наказ про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.10.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вимушений звернутися до суду із цим позовом, оскільки у нього на утриманні перебуває малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , про що відповідачу було відомо при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу. Крім того, на початку 2021 року відповідач звернулася із вимогою надати згоду на виїзд дитини, в свою чергу, жодного разу не зверталася із вимогою сплати аліментів, а позивач не ухилявся від надання такої допомоги, однак йому не були відомі банківські реквізити для перерахування коштів і не відомі на даний час, що унеможливлює виконання судового наказу, який не пред`явлено до примусового виконання до виконавчої служби. Позивач вважає, оскільки він має на утриманні малолітню дитину, то розмір аліментів, які він має сплачувати на утримання сина згідно судового наказу, має бути зменшено з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку. Враховуючи викладене, просить задовольнити позов. Судом в порядку ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України з метою визначення підсудності були направлені запити щодо отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 02.05.2022 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.05.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Відповідач відзив у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, учасники справи не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що судовим наказом Солом`янського районного суду міста Києва від 19.10.2021 року (справа № 760/27390/21) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , розмірі 1/4 частини всіх доходів боржника, щомісячно, але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.10.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач звернувся до суду з позовом про зменшення зазначеного розміру аліментів, посилаючись на те, що на його утриманні перебуває малолітня донька - [PERSON] , [INFO] . Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положення ч. 3 ст. 181 СК України визначають, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом (ст. 192 СК України). Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року (справа № 6-143цс13). Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Верховний Суд неодноразово у своїх постанова, зокрема від 03.06.2020 року (справа № 760/9783/18-ц, від 16.09.2020 року (справа № 565/2071/19) вказував, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до судового наказу Солом`янського районного суду м. Києва від 19.10.2021 року у справі № 760/27390/21 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення сина - [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме його інтересам. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 28.05.2021 року по справі № 715/2073/20). Таким чином, хибними є висновок позивача відносно того, що наявність другої дитини впливає на встановлення розміру аліментів. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В позовні заяві позивач не посилається не погіршення свого матеріального становища, а також не надає будь-яких доказів, які в свідчили про наявність таких обставин. Також позивач не зазначає про непрацездатність, незадовільний стан здоров`я, що вказує про відсутність перешкод працювати задля належного та пропорційного забезпечення як своїх потреб, так і потреб своїх дітей. Суд вважає, що позивач як доросла та зріла людина, порядний сім`янин, створюючи сім`ю, беззаперечно має усвідомлювати всю відповідальність покладеного на нього обов`язку щодо забезпечення дитини як тієї, з якою він наразі проживає та приділяє більшість своєї уваги, так і тієї, яка залишилася проживати разом з матір`ю та потребує не менш уваги та матеріального забезпечення, незалежно від будь-яких обставин. Крім того, суд акцентує увагу, що у ч. 1 ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). За загальним правилом, встановленим ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Виходячи з норм чинного законодавства, позивач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з відповідачем, тобто витрати на утримання дитини мають нести спільно обоє батьків. В свою чергу, розмір аліментів, який між тим присуджено в частці від доходу позивача, а не в твердій грошовій сумі, в ще меншому розмірі, ніж наразі, не забезпечить виконання вказаних правових норм та призведе до порушення інтересів малолітнього [PERSON] . Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. При цьому, суд також враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.03.2020 року у справі № 759/10277/18, які зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що суперечать інтересам малолітньої дитини, а, отже, задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed