Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, який діє в інтересах малолітньої [PERSON] , звернувся з позовом до [PERSON] , в якому просив суд ухвалити рішення про примусове виселення відповідача із самовільно зайнятого житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] та зобов`язати відповідача звільнити дане приміщення. Позов мотивовано тим, що на первинному обліку у Службі у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації перебуває малолітня [PERSON] , [INFO] . Мати дитини [PERSON] та батько [PERSON] рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27 березня 2019 року (справа № 755/9222/18) позбавлені батьківських прав. Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 18 червня 2019 року № 485 призначено опікуном рідну тітку [PERSON] , з якою малолітня [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Даним розпорядженням взято під контроль квартиру за адресою: [ADDRESS] , в якій зареєстрована малолітня [PERSON] . Відповідно до Розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації «Про зміну договору найму житлових приміщень» від 20 квітня червня 2005 року № 534, наймачем квартири в буд. [ADDRESS] був [PERSON] , якого за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 06 грудня 2021 року (справа № 755/18669/21) визнано таким, що втратив право користування даною квартирою. На підставі рішення суду [PERSON] знято з реєстраційного обліку за адресою вказаної квартири. Малолітня [PERSON] є єдиною, хто має право користування квартирою. Квартира перебуває під особливим контролем Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. Працівниками Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації спільно з інспекторами сектору ювенальної превенції Дніпровського управління поліції м. Києва 04 серпня 2022 року здійснено відвідування квартири, де було встановлено, що відповідачка без наявності законних підстав проживає у квартирі за вказаною адресою, про що було складено відповідний акт. Відповідачці було вручено лист з проханням добровільно звільнити житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Факт проживання відповідачки у даній квартири підтверджено колективної заявою жильців будинку, в якій вказується також про антисанітарний стан квартири. На момент подачі позову відповідач [PERSON] добровільно звільнити приміщення відмовляється, хоча будь-які законні підстави на проживання у зазначеній квартирі у неї відсутні. 15 листопада 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.48,49). 17 січня 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва позовну заяву залишено без руху (а.с.74,75). За відомостями Електронного реєстру територіальної громади міста Києва від 29 листопада 2022 року [PERSON] за адерсою: [ADDRESS] не значиться (а.с.56). Судове повідомлення про розгляд справи на адресу проживання відповідачки повернулось з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою (а.с.64, 68). Судом розміщувались оголошення від 14 грудня 2022 року, від 17 січня 2023 року про розгляд справи на офіційному веб-портал судової влади в мережі інтернет (а.с.65,85). Відповідач [PERSON] не скористалась процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву. Представниками відповідача та третьої особи [PERSON] (а.с.7), [PERSON] (а.с.69) подано заяви про розгляд справи у їх відсутність (а.с.96,97). Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до свідоцтва про народження (повторне) неповнолітня [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої записано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , актовий запис 2460 від 16 серпня 2014 року Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управляння юстиції у м. Києві (а.с.12). Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27 березня 2019 року (справа № 755/9222/18) за позовом Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації [PERSON] , [INFO] , громадянку України, зареєстровану за адресою: [ADDRESS] , проживаючу за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , громадянина України, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , позбавлено батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Передано Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації малолітню [PERSON] , [INFO] , для її подальшого влаштування (а.с.13-22). Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 27 травня 2019 року № 409 надано малолітній [PERSON] , [INFO] , статус дитини, позбавленої батьківського піклування, на підставі вказаного рішення суду. Взято до відома, що малолітня [PERSON] проживає в сім`ї рідної тітки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] до вирішення питання постійної форми влаштування. (а.с. 10) Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 18 червня 2019 року № 485 призначено [PERSON] опікуном над малолітньою племінницею [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що мати [PERSON] та батько [PERSON] позбавлені батьківських прав на підставі рішення суду. Покладено на опікуна [PERSON] відповідальність за збереження житла та майна підопічної за адресою: [ADDRESS] та попереджено її про неприпустимість без дозволу органу опіки та піклування здійснення будь-яких правочинів стосовно житла за вказаною адресою (а.с. 11). Згідно Витягу з реєстру територіальної громади м. Києва від 08 листопада 2022 року у квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , [INFO] . (а.с. 31). На підставі ордеру на житлове приміщення № 129222 від 28 травня 1964 року [PERSON] та члени її родини: чоловік [PERSON] та син [PERSON] отримали двокімнатну квартиру [ADDRESS] . (а.с. 89). Згідно витягу з Розпорядження Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 20 квітня 2005 року № 534, дозволено ЖРЕО № 409 змінити договір найму двокімнатної квартири [ADDRESS] , та укласти його з [PERSON] , одиноким, в зв`язку із смертю квартиронаймача [PERSON] (а.с. 88). Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 06 грудня 2021 року (справа № 755/18669/21) за позовом Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації визнано [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] (а.с.24-29). Листом від 03 серпня 2022 року № 103008-1570 Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації звернулась до [PERSON] та [PERSON] з проханням звільнити квартиру за адресою: [ADDRESS] , обґрунтовуючи необхідністю захисту житлових прав малолітньої [PERSON] (а.с. 32). Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного 04 серпня 2022 року працівниками Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, інспекторами сектору ювенальної превенції Дніпровського управління поліції ГУ НП у м.Києві, у вище вказаній квартирі проживає відповідачка [PERSON] та її брати, відповідачку попереджено про добровільне звільнення квартири. Умови для проживання у квартирі не задовільні, квартира потребує прибирання, зі слів опікуна вона намагається привести квартиру до ладу. В квартирі зареєстрована дитина [PERSON] . [PERSON] було запропоновано звільнити добровільно квартиру, вручено акт обстеження (а.с.38). Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного 24 жовтня 2022 року головним спеціалістом Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, у вище вказаній квартирі проживає [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Станом на день складання акта речі відповідача знаходяться у квартирі, добровільно звільняти відповідач квартиру відмовилась, також відмовилась підписати акт. Для виховання дитини умови не створені. У квартирі неповнолітня [PERSON] не проживає, перебуває у центрі захисту дітей «Наші діти» (а.с. 33, 34). Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 статті 24 Закону України «Про охорону дитинства», безпритульні діти в порядку, встановленому законом, тимчасово розміщуються в притулках для дітей служб у справах дітей, центрах соціально-психологічної реабілітації дітей, сім`ях патронатних вихователів, у яких створюються належні житлово-побутові умови та умови, спрямовані на забезпечення їх соціальної адаптації та підготовку до повернення у рідні сім`ї або влаштування в сімейні форми виховання, надається правова, психологічна, медична та інша допомога таким дітям. Діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави. Відсутність одного або обох з батьків та батьківського піклування підтверджується відповідними документами, які є підставою для надання цим дітям матеріального забезпечення і пільг, передбачених законодавством України. У разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї. Жиле приміщення, яке зберігається за дітьми, може бути передано в оренду іншим громадянам на строк до повернення дітей із зазначених закладів, від опікунів чи піклувальників, з прийомної сім`ї чи дитячого будинку сімейного типу. Порядок збереження і передачі в оренду жилого приміщення та іншого майна дитини затверджується Кабінетом Міністрів України. (ч. 1, 2, 3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до положення ст.32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, задля дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування за місцем знаходження житла дітей несуть відповідальність за збереження зазначеного у частині першій цієї статті житла і повернення його дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам з їх числа після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно пунктів 62, 63 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, якщо право користування житлом є тільки у дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, за клопотанням служби у справах дітей за місцем її походження або проживання за заявою опікуна, піклувальника районна, районна у м. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за місцем знаходження житла вживає заходів для передачі його у власність дитини. У разі коли дитина-сирота та дитина, позбавлена батьківського піклування, є спадкоємцем майна, районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за місцем походження дитини призначає особу, яка буде представляти інтереси дитини на час здійснення права на спадкування. За приписами частини першої статті 58 Житлового кодексу Української РСР(далі -ЖК Української РСР) на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до статті 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється за договором найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення. Відповідно до положень ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом частини третьої статті 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідного ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 12.05.2020 при розгляді справи №463/4385/15. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до положень ст. 4 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції. Щодо економічних, соціальних і культурних прав Держави-учасниці вживають таких заходів у максимальних рамках наявних у них ресурсів і при необхідності в рамках міжнародного співробітництва. Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (ст. 6 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року). Під час розгляду даної справи встановлено, ордер відповідачці не видавався, договір найму жилого приміщення укладений не був, спірне приміщення ним використовується самовільно, жодних документів (ордеру, рішення виконавчого комітету міської ради та інш.), які можуть бути підставою для використання ним спірного житлового приміщення, суду не представлено. Крім того, як вбачається з матеріалів справи за місцем спірного житлового приміщення вчиняються протиправні дії - домашнє насильство психологічного та фізичного характеру громадянином [PERSON] відносно своєї сестри [PERSON] , що підтверджується інформацією відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції у м.Києві від 28 серпня 2022 року № 10873/41/11/4-2022 (а.с.95). Службою у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації направлявся лист від 03 серпня 2022 року № 10.3008-1570 на адресу спірної квартири з вимогою до [PERSON] звільнити спірну квартиру (а.с.32). Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є самовільне зайняття відповідачкою квартири [ADDRESS] . При розгляді справи судом встановлено, що відповідачка не має жодної правової підстави проживати, користуватися спірною квартирою, в якій зареєстрована малолітня [PERSON] . Відповідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У позовній заяві позивачем заявлено дві вимоги, а саме: примусово виселити відповідачку із займаного житлового приміщення, а також зобов`язати її звільнити квартиру. Враховуючи наведене, з метою захисту житлових прав та інтересів дитини, запобіганню знищенню, пошкодженню у наслідок користування житловим приміщенням особою, яка такого права не має, відповідачку слід виселити із самовільно зайнятого житлового приміщення та в цій частині позов є обґрунтованим. Разом з тим, на думку суду, вказані позовні вимоги - виселення із займаного житлового та зобов`язання звільнити житлове приміщення є фактично взаємовиключними, оскільки мають різний порядок виконання і враховуючи, що за матеріалами справи у добровільному порядку відповідачка відмовилась звільнити квартиру, в якій зареєстрована малолітня дитина, найбільш ефективним способом захисту прав дитини є саме виселення відповідачки. Відтак, в частині вимог про зобов`язання відповідача звільнити житлове приміщення слід відмовити за для досягнення мети дійсного розв`язання спору та уникнення ситуації незрозумілості судового рішення під час його виконання. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial