Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася в суд із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. Заяву мотивовано тим, що заявниці [PERSON] у листопаді 2022 року виповнилося 60 років. З метою реалізації гарантованого державою права на пенсійне забезпечення, у грудні 2022 року вона звернулася до Головного Управління ПФ України в Івано-Франківській області із заявою про призначення їй пенсії за віком. Рішенням ПФУ від 28.12.2022 №092850017446 заявниці у призначенні пенсії за віком відмовлено. Причиною відмови є та обставина, що у її трудовій книжці невірно заповнена дата її народження « [INFO] », замість правильної « [INFO] ». Також вказаним рішенням ПФУ їй повідомлено, що згідно наказу Калуського міськмолокозаводу про прийняття на роботу №55 від 20.08.1980 року, який надавався заявницею до ПФУ для підтвердження страхового стажу, її ім`я російською мовою зазначено як « [PERSON] », а у її паспорті громадянина України як « [PERSON] », тобто існують розбіжності в написанні імені заявниці російською мовою. З метою отримання пенсійного забезпечення, встановлення даного факту породжує для заявниці юридичні наслідки, від яких залежать її цивільні права, тому вона звернулася до суду з даною заявою Заявниця подала заяву про розгляд заяви у її відсутності, заяву підтримує та просить її задоволити. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області подала пояснення, в якому вказано, що відповідно до ст.62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки , а також у тих випадках коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточності записи про періоди роти, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати. Відповідно до пункту 2.2 глави 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої, наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника, прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження, відомості про роботу. Оскільки трудова книжка [PERSON] містить неточності у імені та даті народження заявниці, встановлення факту належності даної трудової книжки саме [PERSON] можливе тільки в судовому порядку. Просить розгляд заяви проводи у відсутності представника заінтерисованої особи та врахувати дане пояснення при винесенні рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та перевіривши докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що заявниці [PERSON] у листопаді 2022 року виповнилося 60 років. 21.12.2022 заявниця звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення їй пенсії за віком. Однак, рішенням ПФУ від 28.12.2022 №092850017446 заявниці у призначенні пенсії за віком відмовлено, у зв`язку з тм, що у її трудовій книжці невірно заповнена дата її народження « [INFO] », замість правильної « [INFO] ». Також вказаним рішенням ПФУ її повідомлено, що згідно наказу Калуського міськмолокозаводу про прийняття на роботу №55 від 20.08.1980 року, який надавався заявницею до ПФУ для підтвердження страхового стажу, її ім`я російською мовою зазначено як « [PERSON] ». А у її паспорті громадянина України як « [PERSON] », тобто існують розбіжності в написанні імені заявниці російською мовою ( а.с. 9). Як вбачається із копії трудової книжки серії [NUMBER] , з датою заповнення 25.08.1980 року, вона видана на російській мові на ім`я [PERSON] , [INFO] (а.с.5-6). Згідно наказу Калуського міськмолокозаводу про прийняття на роботу №55 від 20.08.1980 року, який надавався заявницею до ПФУ для підтвердження страхового стажу, її ім`я російською мовою зазначено як « [PERSON] », а у її паспорті громадянина України як « [PERSON] » (а.с.7). Відповідно до Свідоцтва про народження (повторне) серії [NUMBER] , видане 17.06.2021 Калуським відділом ДРАЦС у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) дата народження заявниці [PERSON] зазначена [INFO] (а.с.10). Згідно Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , видане 23.07.1983 року Калуським міським ЗАГС Івано-Франківської області, в якому вказано про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджує факт зміни прізвища заявниці з дівочого « [PERSON] » на прізвища чоловіка « [PERSON] » та її правильна дата народження [INFO] (а.с.11). Із фотокопії паспорта громадянина України, вбачається, що він виданий на ім`я - [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Отже, трудова книжка [NUMBER] , з датою заповнення 25.08.1980 року та Наказ про прийняття на роботу №55 від 20.08.1980 року дійсно належать - [PERSON] . Відповідно до вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст. 315 ЦПК України) . Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту: належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Встановити приналежність правовстановлюючих документів необхідно для реалізації конституційного права на соціальний захист, а саме на належний рівень пенсії, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст. 46 Конституції України, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей. Будь яким іншим шляхом реалізувати дане право неможливо. На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Outcome: approved