Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до Солом`янського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] , третя особа: П`ята київська державна нотаріальна контора про визнання право власності на 2/3 частки земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом та просить суд: - визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частки земельної ділянки площею 0,0505 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . 05 лютого 1993 року батько на випадок своєї смерті заповів їй все належне йому майно. Щодо майна померлого батька П`ятою київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 639/2006. До складу спадщини увійшли: - право власності на 2/3 частки в житловому будинку з відповідними будівлями та спорудами [ADDRESS] ; - право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0505 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 07 лютого 2007 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 частки будинку. 28 лютого 2007 року в Київському міському бюро технічної та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна за позивачем зареєстровано право власності на 2/3 частки будинку. 06 лютого 2020 року позивачу постановою було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку у праві власності на земельну ділянку з підстави неможливості встановити склад спадкового майна. Позивач вважає, що обгрунтовано має право на визнання за нею права власності на 2/3 частки земельної ділянки, оскільки вона має право власності на 2/3 частки будинку. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2021 справу передано у провадження судді Усатовій І.А. Ухвалою суду від 08.02.2021 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання, витребувано від П`ятої київської державної нотаріальної контори копію спадкової справи №639/2006, яка була заведена після смерті гр. [PERSON] , померлого [INFO] . 06.05.2021 до суду від відповідача надійшов на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що спірна земельна ділянка перебуває у спільній власності спадкодавця [PERSON] відповідно до Державного акта на право приватної власності серія ІУ-КВ № 145715 та [PERSON] відповідно до Державного акта на право приватної власності серія ІУ-КВ № 145716, без визначення частин власності. Згідно зазначених державнних актів на право власност на вказану земельну ділянку, виданих: - [PERSON] , він є власником земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, при цьому у списку співвласників цієї ж земельної ділянки зазначений [PERSON] ; - [PERSON] , він є власником земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, у списку співвласників цієї ж земельної ділянки зазначений [PERSON] , частка у власності - спільна сумісна власність. На спірній земельній ділянці розташовано житловий будинок (рік забудови 1956): 1/3 вказаного будинку перебуває у власності [PERSON] (свідоцтво про право спадщину за законом від 16.06.1988 року № 8Н-877 та від 15.05.1982 року № 5BO 6685) іншим співвласником є [PERSON] . Відповідач посилається на те, що земельна ділянка, яка розташована на [ADDRESS] , кадастровий номер 69267005, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд, є спільною сумісною власністю; між сторонами відсутня домовленість про інше та існує багаторічний встановлений порядок користування протягом багатьох років з урахуванням фактичного поділу домоволодіння та створення двох окремих самостійних об`єктів нерухомого майна із самостійним окремим виходом та окремою системою життєзабезпечення. Таким чином, напереконання відполвідача, вимоги позивача не можуть бути задоволенi шляхом визнання за нею права власності на 2/3 частини земельної ділянки, у зв`язку з тим, що це суперечить вимогам законодавства, згідно з яким частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна чи видiлi частки зi спiльного майна. Тому, враховуючи, що спірна земельна ділянка належить сторонам у справі на праві спільної власності, а позивачем вимоги про поділ земельної ділянки в натурі чи виділення з неї окремих часток не заявлялися, позов не підлягає задоволенню. Ухвалою суду від 02.11.2021 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 25.11.2021 до суду від П`ятої Київської державної нотаріальногї контори надійшла копія спадкової справи №639/2006 щодо померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 06.12.2022 у справі оголошено перерву до 15.02.2023 та здійснено виклик у судове засідання позивачас [PERSON] з метою надання особистих пояснень з приводу пред`явлення позову. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов з наведених у ньому підстав. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на їх необгрунтованість. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При розгляді справ про спадкування має бути встановлено, в тому числі: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у цивільних справах про спадкування, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтво про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних раз за місцем проживання спадкодавця, крім того, обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Судом встановлено, що відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії ІУ-КВ № 145715, виданного на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 05.02.1998 №215, земельна ділянка площею 0,0505 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , про що 22.02.2006 Виконавчим комітетом Ярешківської сільської ради Баришівського району Київської області зроблено відповідний актовий запис № 06 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] П`ятою київською державною нотаріальною конторою 08.08.2006 здійснено реєстрацію спадкової справи №639. З матеріалів спадкової справи вбачається, що 08.08.2006 позивач із дотриманням вимог та строків, визначених статтями 1268-1270 ЦК України, реалізувала своє право на звернення із заявою про прийняття спадщини, до П`ятої київської державної нотаріальної контори, яка того ж дня зареєструвала спадкову справу № 639. Згідно наявного в матеріалах вказаної спадкової справи заповіту [PERSON] , посвідченого 05.02.1993 державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Морозовою Т.О., зареєстрованому в реєстрі за №2с-90, [PERSON] на випадок своєї смерті, все своє майно, яке буде йому належати на день його смерті, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що він буде мати право за законом, заповів [PERSON] . Згідно частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до пунктів 4 та 6 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після визначення (виділення) частки померлого у спільному майні. Тому при спадкуванні таких часток істотне значення має встановлення їх розміру, що може бути зроблено як за життя спадкодавців, так і після відкриття спадщини. Вбачається, що 04.02.2020 позивач подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме: на частину земельної ділянки, загальною площею 0,0505 га, щогзнаходиться за адресою: [ADDRESS] , однак, постановою завідувача П`ятої київського державної нотаріальної контори Коробановою О.В. від 06.02.2020 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки після померлого [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що в документі, який посвідчує право власності на земельну ділянку, а саме в державному акті на право приватної власності на землю не визначена частка, яка належить померлому. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно зі ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. У відповідності до вимог ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Згідно статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України. Відповідно до ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. У відповідності до ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно ст. 89 Земельного кодексу України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Згідно ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. У відповідності до роз`яснень, наданих у Постанові Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20, - частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними (п.5). Відповідно до роз`яснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», - у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Згідно правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, закріпленої в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р., де зазначено, що відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку управі спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належному на праві спільної сумісної власності. За життя спадкодавця частки у праві спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку не визначалися. Виходячи із законодавчо встановленої рівності часток кожного із співвласників спільної сумісної власності, відсутності іншої домовленості між ними, суд прийшов до переконання, що частка спадкодавця становить 1/2 у праві спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку. Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач вчинила усі дії, які були необхідними для видачі свідоцтва про право на спадщину, однак з незалежних від неї причин у видачі такого їй було відмовлено, а тому з врахуванням наведеного суд приходить до переконання про визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частку земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом. Враховуючи наведене, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial