Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

У квітні 2022 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фейсер» (далі по тексту- відповідач), в якій просила суд визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ «Фейсер» № 12 к/з/тр від 21.01.2022 року про її звільнення у зв`язку з закінченням строкового трудового договору, поновити її на посаді оператора комп`ютерного набору, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.07.2021 року позивач була призначена на посаду оператора комп`ютерного набору в ТОВ "Фейсер", про що було укладено трудовий договір (контракт) №197 к/тр від 22.07.2021 р. 21.01.2022 року відповідач ознайомив позивача з наказом про її звільнення, в якому зазначено: Звільнити [PERSON] з посади оператора комп`ютерного набору ТОВ "Фейсер" у зв`язку з закінченям строку дії трудового договору (контракту) №197 к/тр від 22.07.2021 року. Позивач вважає звільнення незаконним, таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства за наступних обставин. При прийнятті на роботу роботодавець встановив позивачу випробувальний термін тривалістю 14 днів, який вона пройшла без зауважень та встановлено позивачу відповідність займаній посаді. Відповідач звільнив позивача за спливом 6 місяців після укладення трудового договору, без поважної причини, чим порушив ст. 26 КЗпП. Позивач вказує, що з нею неоднаразово було пролонговано трудовий договір на тих же умовах і на той строк, тому трудові відносини між сторонами є безстроковими. Листом від 22.12.2021 року відповідач повідомив позивача про відмову у продовженні строку дії трудового договору та припинення його дії. Не погоджуючись зі звільненням позивач звернулася до відповідача з листом від 18.01.2022 року стосовно повідомлення про причину відмови у продовженні строку дії договору. 21.01.2022 року позивач отримала відповідь на вказаний лист, в якому відповідач зазначив про відсутність необхідності в продовженні трудового договору. Починаючи з 25.01.2022 року позивач перебуває на військовій службі, а тому на неї пошируються гарантії для працівників, передбачені ст. 119 КЗпП, ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу». Позивач посилається на те, що законодавством не встановлено жодних відмінностей між правовим становищем працівників, які уклали строкові трудові договори, та працівників, що працюють за безстроковими трудовими договорами, зокрема, щодо поширення на них установлених законом гарантій, пільг і компенсацій (вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 по справі №813/782/17). З огляду на викладене, позивач звернулася до суду з метою захисту порушених прав на працю. Ухвалою суду від 12.05.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. На підставі ухвали суду від 16.09.2022 року, прийнято рішення про закриття підготовчого провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання сторони не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що позов підтримує та просить задовольнити. З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву направлено відповідачу рекомендованим листом за його юридичною адресою, проте на адресу суду повернувся конверт з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Також, згідно довідки, яка міститься в матеріалах справи, ухвалу суду від 12.05.2022 року було доставлено в електронний кабінет ТОВ "Фейсер" 18.05.2022 р. Відповідач процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, жодного разу не забезпечив явку свого представника в судові засідання. Про судове засідання 31.01.2023 року відповідач був повідомлений, про що свідчить довідка про доставку судової повістки в електронному вигляді в електронний кабінет відповідача. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Outcome: approved