Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] . Батько позивачки помер ще [INFO] . Спадкоємцями першої черги за законом до спадкового майна є діти спадкодавця, відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] , які на спадкове майно не претендують і не заперечують проти визнання права власності за позивачем. Після смерті матері позивач успадкувала вище вказаний житловий будинок в порядку ст.549 Цивільного кодексу України 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, так як на час відкриття спадщини вона проживала і до тепер проживає в спадковому будинку та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Позивачка звернулася до державного нотаріуса Виноградівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але її було письмово повідомлено, що у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, видати свідоцтво про право на спадщину за законом на нього не має можливості, оскільки на житловий будинок позивачкою має бути представлено правовстановлюючий документ щодо належності майна спадкодавцеві зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в разі відсутності даних документів їй рекомендовано звернутись до суду. Відповідачі належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи в підготовче судове засідання не з`явилися, подали до суду письмові заяви, згідно яких вимоги позивачки визнають, проти задоволення таких не заперечують та просять суд розглянути справу у їхню відсутність.Позивач в судове засідання не з`явилася, однак нею подано до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Відповідач належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, згідно якої вимоги позивачки визнає, проти задоволення таких не заперечує та просить суд розглянути справу без його участі. Відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст. 206 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. Третя особа що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. належним чином, своєчасно повідомлена про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання, в судове засідання також не з`явилася, заяв, клопотань від неї не надходило. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач у своїй заяві. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , останнє місце проживання якої було: [ADDRESS] . Батько позивачки помер ще [INFO] . За час свого життя мати позивача заповіт не залишила. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] , що належав померлій на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, однак у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відсутні відомості щодо реєстрації права власності на вказаний житловий будинок за [PERSON] . У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 р., якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Таким чином, спадкування після смерті матері позивача відбувалось за правилами, встановленими ЦК 1963 р. У відповідності до ч.1 ст.529 ЦК Української РСР 1963 р., спадкоємцями першої черги за законом до спадкового майна є діти спадкодавця, відповідач по справі [PERSON] та [PERSON] , які на спадкове майно не претендують і не заперечують проти визнання права власності за позивачем. Відповідно до ст.548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактичо вступив в управління або володіння спадковим майном. Суд констатує, що позивач після смерті своєї матері, відповідно до ст.549 ЦК Української РСР як спадкоємець за законом спадщину прийняла, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, так як проживає в спадковому будинку, після смерті спадкодавця здійснює догляд за спадковим майном. Згідно положень ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. В зв`язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті спадкодавця, позивач звернулася до Виноградівської державної нотаріальної контои, де їй було надано лист-відмову за № 250/01-16 від 22.11.2022 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на спадковий будинок, який повинен зареєстрований в Дердавному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Разом з тим, копія правовстановлюючого документу, який надано нотаріусу не містить відомостей про рестрацію права власності на вказаний житловий будинок за [PERSON] .. Згідно довідки КП «Виноградівське РБТІ» від 01.12.2022 року № 807 та даних технічного паспорта, житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] будівництвом завершений та вартість станом на листопад 2021 р. становить 76608 грн. Загальна корисна площа житлового будинку становить 55,6 м кв., в тому числі жилова площа 28,8 м кв. Згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ» станом на 01.01.2013 р. вказаний будинок зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Виноградівською міською радою від 30.08.1994 року згідно рішення виконкому Виноградівської міської ради за №220 від 23.08.1994 року. Відповідно до п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Згідно із правилами, встановленими п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженими Наказом Мін`юсту від 22.02.2012 року N 296/5, для видачі свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, необхідно подати правовстановлюючий документ та Витяг із Державного реєстру речових прав. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.6 ЦК Української РСР та ст.16 ЦК України 2003 року визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 р., якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих позивачем доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved