Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" через свого представника - за довіреністю Балагурак В.В. звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № CSIPGK00000276 від 25.04.2008 в сумі 1 736,86 доларів США, що за курсом 29,25 грн. за 1 долар США становить 50 803,15 грн. На обґрунтування поданого позову зазначив, що 25.04.2008 між сторонами укладено кредитний договір № CSIPGK00000276, відповідно до умов якого АТ КБ "ПРИВАТБАНК" зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 23 996.00 доларів США на термін до 25.04.2023, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, Відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором № CSIPGK00000276 від 25.04.2008. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним Договором не виконав. АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся до приватного нотаріуса із заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки Відповідача. 14 грудня 2018 року приватним нотаріусом було винесено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, винесення виконавчого напису від 14.12.2018 не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. На час звернення до суду виконавчий напис від 14.12.2018 виконано боржником, що підтверджується постановою ВДВС від 01.06.2022. Оскільки, з Відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладення кредитного договору до дати поточної заборгованості яка була вказана у виконавчому написі від 14.12.2018, тобто за період з 25.04.2008 по 26.10.2018, то за період після винесення виконавчого напису від 14.12.2018 до фактичної дати виконання відповідно постанови ВДВС від 01.06.2022, саме за період з 25.12.2018 по 01.06.2022 відповідач має заборгованість у розмірі 1 736,86 доларів США, яка складається з 1 736,86 доларів США 3 % річних від простроченої суми. Тому просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 1 736,86 доларів США, що за курсом 29,25 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.06.2022 складає 50 803,15 грн., за кредитним договором № CSIPGK00000276 від 25.04.2008, яка складається з 1 736,86 доларів США - 3 % річних від простроченої суми. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 28.10.2022 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Представник позивача АТ КБ "ПРИВАТБАНК" у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило. За таких обставин суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наявні у справі докази, доводи, викладені в позовній заяві, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Визначення кредитного договору закріплено у статті 1054 Цивільного кодексу України, відповідно до якого за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підставі ч. 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (Припис першого речення частини першої статті 1050 визнано такими, що відповідає Конституції України (є конституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 6-р(II)/2022 від 22.06.2022). На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Загальні положення про зобов`язання регламентовані Розділом І Книги п`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України. Вказані норми визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України); сторони у зобов`язанні, якими є боржник та кредитор (ст. 510 ЦК України); валюту зобов`язання, із деталізацією, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ст. 524 ЦК України). Крім того, Главою 48 Розділу І Книги п`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України законодавчо закріплені загальні умови виконання зобов`язання, до яких зокрема віднесено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Серед іншого статтею 533 Цивільного кодексу України визначена валюта виконання зобов`язання, відповідно до якої грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Правові наслідки порушення зобов`язання та відповідальність за порушення зобов`язання регламентовані Главою 51 Книги П`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підставі статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Під час розгляду справи судом встановлено, що між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та відповідачем [PERSON] 02.11.2007 укладено кредитний договір № CSK0GA00000214, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 23 996,00 доларів США на строк з 25.04.2008 по 25.04.2023 (з них відповідно п. 8.1 Договору 19 600 доларів США готівкою), а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с. 9-14). Взяті на себе позивачем зобов`язання у частині видачі готівкових грошових коштів були виконані належним чином, що підтверджено копією заяви на видачу готівки № 3 (а.с. 15). Через допущені відповідачем порушення умов укладеного кредитного договору приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 14.12.2018 винесено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2189, відповідно до умов якого звернуто стягнення на нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок на праві приватної власності належить [PERSON] . За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, нотаріусом запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ "ПРИВАТБАНК" шляхом перерахування коштів на поточний рахунок у розмірі: -Заборгованість за кредитом - 16 851,48 доларів США; -Заборгованість за відсотками - 8 610,44 доларів США; -Комісія - 628,32 доларів США; -Пеня 18 553,66 доларів США, що всього становить 44 643,90 доларів США, що за курсом НБУ на 26.10.2018 (один долар США дорівнює 28,3355820 гривень) становить 1 265 010,89 грн. А також витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису в сумі 3 500,00 грн. Строк, за який проводиться стягнення - десять років шість місяців один день, а саме з 25.04.2008 по 26.10.2018 (а.с. 5). Під час примусового виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вельган О.В. 01.06.2022 була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. За таких обставин позивач має право в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача 3 % річних від суми заборгованості за тілом кредиту за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період часу з часу винесення виконавчого напису нотаріуса до моменту закінчення виконавчого провадження. Аналогічні висновки були висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 по справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), у якій зазначено, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій у частині визначення 3 % річних у доларах США, оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Виходячи із наданого представником позивача розрахунку судом встановлено, що на заборгованість [PERSON] за кредитним договором у сумі 16 851,48 доларів США за період з 25.12.2018 по 01.06.2022 нараховані 3 % річних у розмірі 1 736,86 доларів США. Аналізуючи наданий розрахунок суд враховує принцип диспозитивності цивільного процесу, відповідно до якого виключним правом позивача є визначення розміру позовних вимог, проведення відповідних розрахунків та подання відповідних доказів, у свою чергу суд не може виходити за межі позовних вимог, тому суд приходить до висновку, що проведені позивачем розрахунки відповідають умовам договору та вимогам чинного законодавства. Відповідно заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті під час розгляду вказаної справи суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, що була висловлена з цього приводу, яку викладено у постанові від 04.07.2018 у справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. За таких обставин при вирішенні питання про стягнення грошових коштів у іноземній валюті визначення її еквіваленту у національній валюті не є доцільним. Також відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені ним судові витрати у вигляді витрат по оплаті судового збору у сумі 2 481 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved