Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою, свої позовні вимоги мотивує тим, що 10.02.2014 року між сторонами був укладений договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 50000,00 грн., які останній зобов`язувався повернути за першою вимогою. 07 травня 2019 року позивач направив відповідачу лист-вимогу з вимогою повернути грошові кошти, отримані за позикою, протягом 3 календарних днів з моменту отримання (08 травня 2019 року). Однак, до цього часу, кошти не повернуті, а тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь 51641,78 грн. з урахуванням 3% річних у розмірі 189,04 грн., 1102,74 грн. процентів та 350,00 грн. інфляційного збільшення. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 липня 2019 року було передано справу за підсудністю до Зарічного районного суду м. Суми. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 29 серпня 2019 року було відкрито провадження по справі. 14 січня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання договору позики недійсним. Ухвалою Зарічного районного суду від 29 січня 2020 року зустрічний позов було прийнято до спільного розгляду. Ухвалою суду від 16 квітня 2020 року було закрито підготовче провадження по об`єднаній цивільній справі та призначено об`єднану цивільну справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] в судовому засіданні в режимі (ВКЗ), його представник адвокат Гужва А.М. в режимі (ВКЗ) первісний позов підтримали повністю, просять суд задоволити, а зустрічний позов не визнали, просять суд відмовити. Відповідач [PERSON] , його представник адвокат Кузнєцов А.С. в судовому засіданні проти первісного позову заперечували, просили суд в позові відмовити, а зустрічний позов підтримали, просили суд задоволити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи вважає, що первісний позов: [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою задоволенню не підлягає, а зустрічний позов: [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним підлягає задоволенню виходячи з наступного: Судом при розгляді справи встановлено, що 10.02.2014 року [PERSON] склав розписку, згідно якої позивач передав відповідачу 50000,00 грн., які останній зобов`язувався повернути на першу вимогу. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Водночас, у відповідності до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. У відповідності до ст. 646 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначив, що в 2012 році він влаштувався на роботу торговим представником у Видавничу групу «Основа». Співпраця відбувалась за цивільно-правовою угодою. Під час співпраці з Видавничою групою «Основа» відповідач отримував товар-книжки та писав розписки як гарантія для видавництва для подальшої праці. Такі розписки писали всі торгові представники. Відповідачу [PERSON] повідомляв, що розписка писалася лише як гарантія видавництва на отримання ним грошей за товар та його повернення. За розпискою ніхто не буде вимагати з відповідача грошей. Позивач був керівником відділу продажів, тому розписки писалися на його ім`я, фактично коштів не отримував. В 2017 році відповідач відправив весь наявний у нього товар на товариство та перестав співпрацювати з видавництвом. Під час його звільнення та взаєморозрахунків не весь товар був врахований, а тому за відповідачем числилася заборгованість у розмірі 56141,21 грн., про виникнення якої ніхто не зміг пояснити. Гроші у розмірі 50000 грн. він ніколи від [PERSON] не отримував, а розписка була складена внаслідок введення його в оману. Пояснення позивача [PERSON] щодо обставин договору позики не були логічними та послідовними, він плутався щодо того, скільки був знайомий з відповідачем до складання розписки, чи дійсно [PERSON] перебував в трудових відносинах з організацією, на яку позивач за співбесідою набирав персонал, не зміг пояснити що стало причиною надання позики саме [PERSON] , чому надав йому, будучи незнайомими, 50000 грн. і, не повернувши їх, надав ще 50000 грн., чому чекав так довго з вимогою про повернення, чому інші працівники підприємства також складали розписки, не зміг пояснити суду підстави надсилання договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність працівнику [PERSON] , не зміг чітко пояснити, чому за формою розписки не були дописані вказані у розписці свідки. Верховний суд у своїй постанові від 11.06.2021 року по справі №753/11670/17 звернув увагу судів, що вони повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047\~ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Однак, як вбачається з матеріалів справи, фактично грошові кошти у розмірі 50000,00 грн. по наданій суду розписці, [PERSON] не передавав, а [PERSON] їх не отримував. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У відповідності до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Згідно з вимогами статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Обман це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. Невірне уявлення стосовно правочину, що вчиняється, яке сформувалося у сторони під впливом обману, стосується більш широкого кола обставин, ніж у випадку застосування ст. 229 ЦК. Так, обман може стосуватися насамперед як елементів та обставин самого правочину, що мають істотне значення (природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей речі, які значно знижують її цінність або унеможливлюють використання за цільовим призначенням, так і обставин, що знаходяться за межами елементів правочину, в тому числі мотиву й мети правочину. Позивач за зустрічним позовом ( [PERSON] ) не визнає отримання ним в день написання розписки зазначеної в ній суми в 50000,00 грн., вказує, що насправді ці кошти ніколи не були одержані ним, що фактично розписка свідчить про те, що він погодився на матеріальну відповідальність за отриманий товар (книжки), що між [PERSON] , як представником роботодавця, та [PERSON] , як працівником, існує конфлікт з приводу заборгованості за товаром, що було встановлено під час проведення взаєморозрахунків у 2017 році - року його звільнення. Надані до зустрічної позовної заяви письмові докази узгоджуються з показами [PERSON] є логічними з його показами та не були спростовані чи пояснені первісним позивачем [PERSON] .. Суд не бере до уваги доводи позивача [PERSON] про те, що наявність розписки підтверджує факт передання грошей, оскільки така розписка виступала певним видом договору матеріальної відповідальності у разі недобросовісного виконання відповідачем своїх обов`язків. Враховуючи викладене, надані письмові докази, суд приходить до висновку, що правова природа відносин, що склалися внаслідок написання розписки не є договором позики оскільки фактично грошові кошти, зазначені в розписці, передані не були. З огляду на встановлені судом обставини справи та викладені норми чинного цивільного законодавства, суд приходить до висновку про задоволення зустрічного позову в частині визнання договору позики, яким є розписка від 10.02.2014 року про отримання [PERSON] від [PERSON] 50000,00 грн., не дійсним. Крім того, у відповідності до ст. 141\~ЦПК України з позивача [PERSON] необхідно стягнути на користь відповідача [PERSON] понесені ним витрати по сплаті судового збору за подання до суду зустрічного позову в сумі 840,80 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved