Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, відповідно до якого прохає суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] таким чином: у користування позивача виділити житлову кімнату площею 10,1 кв.м.; у користуванні відповідача [PERSON] залишити житлову кімнату площею 10,4 кв.м.; у користуванні відповідача [PERSON] залишити житлову кімнату площею 16,4 кв.м.; у користуванні відповідача [PERSON] залишити житлову кімнату площею 7,9 кв.м.; в загальному користуванні залишити: кухню 8,6 кв.м., ванну кімнату 2,9 кв.м., вбиральню 1,4 кв.м., передпокій 12,1 кв.м., лоджію 2,9 кв.м., комірку 1,2 кв.м. В обґрунтування\~позову зазначено,\~що позивач\~є власником\~1/4\~частини квартири\~ [ADDRESS] . Право власності\~на 1/4\~частину вказаної\~квартири підтверджується\~такими документами: 1/4\~частина квартири\~ свідоцтвом\~про право\~власності на\~житло від\~27\~листопада 1996\~року,\~виданим Управлінням\~житлово-комунального\~господарства виконкому\~міської Ради\~народних депутатів\~(згідно\~із розпорядженням\~від 27\~листопада 1996\~року №\~11350/1). Іншими співвласниками\~вказаної вище\~квартири є\~відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~(розміри\~часток -\~1/4). Також,\~відповідно до\~довідки від\~01.11.2021,\~виданої ТОВ\~"Керуюча\~компанія "Будсервіс",\~за вказаною\~адресою зареєстровані\~4\~осіб \~позивач,\~її чоловік\~ [PERSON] \~та доньки\~ [PERSON] \~і [PERSON] . Згідно з\~технічним паспортом,\~спірна квартира\~є 4-кімнатною,\~житлова площа\~-\~44.8\~кв.м.,\~у тому\~числі 1-а\~кімната -\~10,4\~кв.м.,\~2-а\~кімната -\~10,1\~кв.м.,\~3-а\~кімната 7.9\~кв.м.,\~4-а\~кімната \~16,4\~кв.\~м.,\~кухня -\~8.6\~кв.м.,\~ванна кімната\~ 2.9\~кв.м.,\~вбиральня \~1.4\~кв.м.,\~передпокій \~12.1\~кв.м.,\~лоджія \~2.9\~кв.м.\~та 2.6\~кв.м.,\~комірка \~1.2\~кв.м.\~Загальна площа\~квартири -\~73.9\~кв.м. Оскільки позивач\~та інші\~співвласники [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] ,\~не можуть\~знайти домовленості\~по сплаті\~комунальних послуг\~та у\~користуванні квартирою,\~позивач змушена\~звернутися до\~суду з\~вимогою про\~встановлення порядку\~користування житловим\~приміщенням з\~метою подальшого\~розподілу особового\~рахунку у\~позасудовому порядку. В свою чергу,\~відсутність домовленості\~по оплаті\~комунальних послуг,\~які надаються\~по особовому\~рахунку № [NUMBER] ,\~зареєстрованому за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~підтверджується відповідними\~такими документами,\~а саме: рахунком-квитанцією\~№545848036799\~від 11.12.2021,\~згідно якої\~загальна заборгованість\~за спожиті\~житлово-комунальні\~послуги становить\~за їх\~з відповідачами\~квартирі відсутня\~заборгованість; рахунком-квитанцією\~№5489611290206\~від 11.01.2022,\~згідно якої\~загальна заборгованість\~за спожиті\~житлово-комунальні\~послуги становить\~за їх\~з відповідачами\~квартирі відсутня\~заборгованість. Заборгованість по оплаті\~житлово-комунальних\~послуг за\~їх адресою\~відсутня оскільки\~вона в\~повному обсязі\~їх сплачує.\~Проте,\~на її\~думку,\~у випадку\~розподілу особових\~рахунків їй,\~як співвласнику\~даної квартири,\~буде менш\~затратно утримувати\~дане житло. Враховуючи зазначене вище, відсутність встановленого порядку користування квартирою перешкоджає позивачу у процесі розподілу особового рахунку, що в свою чергу, спричиняє їй значні фінансові втрати, тим більше вона протягом тривалого часу проводить оплату за спожиті житлово-комунальні послуги, натомість відповідачі повністю ігнорують свої обов`язки, як користувачів вказаних послуг, пов`язані з їх оплатою, в зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04.07.2022 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 09.08.2022 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області зупинено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участі третьої особи ТОВ «Керуюча компанія «Будсервіс» про встановлення порядку користування житловим приміщенням - до набрання законної сили судовим рішенням по справі №537/1285/22 (провадження №2о/537/43/2022) за заявою [PERSON] , за участі заінтересованої особи КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22.11.2022 провадження у справі поновлено, справу призначено до розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, завчасно подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить судове засідання проводити без її участі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи ТОВ «Керуюча компанія «Будсервіс» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив . Відзиву на позов, заяву та будь-яких клопотань до суду від відповідачів не надходило, у зв`язку з чим суд, відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, а також те, що одночасно існують умови, які передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутність сторін. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов таких. Згідно з ч. 1 ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.\~15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як достовірно встановлено в судовому засіданні та зокрема підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого Управлінням житлово комунального господарства виконкому міської ради народних депутатів згідно розпорядження від 27.11.1996 №11350/1, рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12.09.2022, яке набрало законної сили 18.10.2022, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду. Згідно з ст.\~17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» та ч. 4 ст.\~10\~ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а за правилами ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321\~ЦК України передбачає,\~що право\~власності є\~непорушним.\~Ніхто не\~може бути\~протиправно позбавлений\~цього права\~чи обмежений\~у його\~здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належать особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно з ч. 1 ст. 357 ЦК України визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до\~ст.\~358\~ЦК України\~право спільної\~часткової власності\~здійснюється співвласниками\~за їхньою\~згодою.\~Співвласники можуть\~домовитися про\~порядок володіння\~та користування\~майном,\~що є\~їхньою спільною\~частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно роз`яснень п. 14 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~за позовами\~про захист\~права приватної\~власності» №20\~від 22\~грудня 1995\~року (з наступними доповненнями) квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. З наведеного вбачається, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підміняти собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним із співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його правового режиму, а також може застосовуватись відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , що виготовлений КП «Кременчуцьке МБТІ» станом на 20.11.1996, вказана квартира складається з чотирьох житлових кімнат, а саме кімнати «1» площею 10,4 кв.м., кімнати «2» площею 10,1 кв.м., кімнати «3» площею 7,9 кв.м., кімнати «4» площею 16,4 кв.м. та підсобних приміщень, а саме: кухні площею 8,6 кв.м., ванної кімнати площею 2,9 кв.м., вбиральні (поєднаної) площею 1,4 кв.м., передпокою площею 12,1 кв.м., комірки площею 1,2 кв.м., лоджією площею 2,9 кв.м. Відповідно до позовної заяви, позивач просить виділити їй у користування житлову кімнату площею 10,1 кв.м., у користуванні відповідача [PERSON] залишити житлову кімнату площею 10,4 кв.м., у користуванні відповідача [PERSON] залишити житлову кімнату площею 16,4 кв.м., у користуванні відповідача [PERSON] залишити житлову кімнату площею 7,9 кв.м., а в загальному користуванні залишити: кухню 8,6 кв.м., ванну кімнату 2,9 кв.м., вбиральню 1,4 кв.м., передпокій 12,1 кв.м., лоджію 2,9 кв.м., комірку 1,2 кв.м. Як встановлено судом, для здійснення запропонованого позивачем варіанту порядку користування приміщення квартири з метою окремого користування житловими кімнатами проводити перепланування не потрібно оскільки всі кімнати в квартирі є окремими. Запропонований позивачем варіант встановлення порядку користування вказаною квартирою є таким, що не обмежує права відповідачів як співвласників квартири. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачі в судове засідання не з`явились, із зустрічними позовами до суду про встановлення іншого порядку користування квартирою, ніж той, який просить у позовній заяві встановити позивач, не звертались. Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, беручи до уваги принцип непорушності права власності та його складову - право користування, та оскільки при розгляді справи не встановлено факту того, що запропонований позивачем порядок користування буде суттєво порушувати житлові права відповідачів, то суд дійшов висновку про достатність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved