Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до\~ [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позов мотивовано тим, що 15.07.2006 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, останнім часом між ними почали виникати сварки, внаслідок чого з`явилися напружені стосунки. На даний час подружні відносини між ними припиненні, вони проживають окремо. Позивачка власними силами матеріально забезпечує, доглядає та виховує дітей, а відповідач не виконує батьківські обов`зки по утриманню дітей. Враховуючи вищевикладене, позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 3\~000,00 грн., щомісячно, на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 02.09.2022 року заяву прийнято до провадження та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) осіб, з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. 21.09.2022 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначив, що він позовні вимоги визнає частково враховуючи наступне. Відповідач зазначив, що він офіційно працевлаштований в ТОВ «Укрєврострой» на посаді менеджера з питань регіонального розвитку Вінницької філії з 19.08.2022 року по даний час. Посадовий оклад становить 6\~600,00 грн. на місяць. Інших додаткових доходів немає. Відповідач розуміє свій обов`язок забезпечувати та утримати своїх дітей, тому погоджується сплачувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у сумі 2\~800,00 грн. Крім того, просив суд стягнути на свою користь понесені судові витрати у розмірі 8\~000,00 грн, та відмовити у стягненні судових витрат на користь позивачки. У свою чергу, 13.10.2022 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якому представник зазначила, що відповідач є працездатним, фізично здоровим, на утримання інших дітей не має, що свідчить про те, він спроможний заробляти та сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 6\~000,00 грн. Надана відповідачем довідка з місця роботи не є доказом підтвердження розміру нарахованої йому та отриманої заробітної плати. Крім того, просила відмовити у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правовоу допомогу на користь відповідача. З метою повного та об`єктивного розгляду справи, Ухвалою суду від 26.10.2022 року судом витребовувалися докази по справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо стягнення аліментів на користь позивачки у розмірі 2 800, 00 грн. на двох дітей. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, 15.07.2006 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис №360. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . (а.с.9). Від спільного шлюбу у сторін народилося двоє дітей. Відповідно до Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Відповідно до Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Згідно Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22.09.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбі дружині за її згодою змінено прізвище на дошлюбне [PERSON] (а.с.68). Як вбачається з Довідки від 25.03.2022 року №529-5000488489 [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою (а.с.8). Діти сторін [PERSON] та [PERSON] також є внутрішньо переміщеними особами, відповідно до Довідки від 25.03.2022 року №529-5000489507 та №529-5000489065 (а.с.12-13). Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно [PERSON] є власником земельної ділянки на праві приватної власності, кадастровий №4412900000:06:035:0114, площею 0,1 га. (а.с.16-17). Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 11 ЗУ «Про охоронну дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 8 ЗУ «Про охоронну дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охоронну дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до цивільного кодексу України. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В частині 3 статті 181 СК України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та\~матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей,\~непрацездатних чоловіка, дружини,\~батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд при визначенні розміру аліментів враховує, що відповідно до Довідки №19 від 14.09.2022 року виданої ТОВ «Укрєврострой», [PERSON] працює у ТОВ «Укрєврострой» за основним місцем роботи, на посаді менеджера з питань регіонального розвитку Вінницької філії з 19.08.2022 року по даний час, відповідно до Наказу про прийняття №64-К від 18.08.2022 року. Згідно штатного розпису його посадовий оклад становить 6\~600,00 грн. на місяць (а.с.40). Крім того, з відомостей Державного реєстру фізичних осіб- платників податків про джерела суми виплачених доходів та утримання податків вбачається що [PERSON] з 1 квартлалу 2022 року по 2 квартал 2022 року отримував доходи (заробітну плату) від ТОВ «ДЮС Трейд». Представник позивача в судовому засіданні зазанчила, що відповідач отримує додатковий заробіток працючи в ТОВ "Болт Оперейшнз Україна" таксистом. Судом здійснювалися заходи щодо витребування даної інформації, однак, ухвала суду залишилась без виконання, відповідні відомості на адресу суду не надійшли. В судовому засіданні позивач та її представник не наполягали на повторному витребуванні даних доказів. Інших доказів, які б свідчили про наявність у відповідача офіційного додаткового заробітку суду не надано. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, а також, часткове визнання відповідачем позову, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи вікову категорію дітей та звичайні їх потреби, суд вважає, що розмір аліментів\~в твердій грошовій сумі в розмірі 1\~500,00 грн.,\~ на кожну дитину, щомісячно, є необхідним та достатнім для утримання неповнолітніх дітей від одного з батьків. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Право сторони на відшкодування понесених витрат на оплату послуг адвоката вбачається з рішень Європейського суду з прав людини, практика якого в силу ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України має використовуватись судами як джерело права, зокрема, п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015 року, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна та інші проти України" від 10.12.2009 року, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006 року, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 року. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 ЩЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таку правову позицію щодо застосування норм права висловив Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц. На підтвердження понесених витрат, представником позивача було надано Договір №11/1-08/22 про надання правничої допомоги та представництва від 11.08.2022 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ВН №000778, Ордер Серія АВ №10444394, Додаткова угода №1, Акт прийому-передачі послуг від 23.08.2022 року на суму 10\~500,00 грн. та Квитанцію до прибуткового касового ордеру №2 від 23.08.2022 року на суму 10\~500,00 грн. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Саме такий висновок випливає з правової позиції ВС/КГС у справі №922/1163/18 від 06.03.2019 р. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). Вищевказане в повній мірі відповідає правовій позиції ВС/КГС викладеній в додатковій постанові від 24.01.2019 р. у справі №922/15944/17. Враховуючи викладене, а також те, що заявлені представником позивача витрати у сумі 10 500,00 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, затраченим ним часом на надання правничої допомоги, крім того, представник відповідача просив суд зменшити розмір правової допомоги. За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на правову допомогу в сумі 6 000,00 грн. Також, згідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подачу даного позову, він підлягає до стягненню в дохід держави з відповідача у розмірі 992,40 гривень. Крім того, у зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, судові витрати понесенні стороною відповідача залишаються за останнім. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 180- 182, 191 СК України,

Outcome: partial