Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

У листопаді 2022 до суду звернувся позивач [PERSON] із позовно заявою до Держави Україна в особі Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги він мотивував тим, що звертався до Офісу Генерального прокурора з запитом про надання публічної інформації, а саме просив повідомити, яким нормативним актом затверджений зразок офіційного бланку на якому слідчим, прокурором виготовляється - постанова. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач вказує на моральну шкоду яка полягає у стражданні та приниженні, яких він зазнав внаслідок протиправних дій. Порушення його прав з боку суб`єкта владних повноважень викликало у нього негативні емоції, внаслідок чого погане самопочуття, пригнічений настрій. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь на відшкодування моральної шкоди 50 000 гривень. Ухвалою суду від 11.11.2022 у справі за вказаним позовом відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного (позовного) провадження з викликом сторін. 29.11.2022 через канцелярію суду від представника відповідача-2 надійшов відзив, в якому відповідач просив проводити розгляд справи за його відсутності, в позові відмовити повністю виходячи з того, що позивач звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, тим самим вказавши ДКС України помилково відповідачем. ДКС України є органом, який відповідно до законодавства України є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету за рішенням суду. Вказаний правовий висновок висловлений також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду, від 01.07.2020 у справі № 591/5911/17, від 23.09.2020 у справі № 626/608/18, від 07.10.2020 у справі № 646/1806/18 від 18.12.2019. Також відповідач зазначає, що позивачем необґрунтовано пред`явлені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, не зрозуміло з яких міркувань виходив позивач, оцінюючи шкоду в такому розмірі. 14.02.2023 через канцелярію суду від представника відповідача-1 Офісу генерального прокурора надійшов відзив, в якому відповідач вважає позовні вимоги позивача безпідставними та просить відмовити в позові зазначаючи наступне. Запит [PERSON] від 10.02.2020 зареєстрований в Офісі Генерального прокурора в системі електронного документообігу органів прокуратури 17.02.2020 за № 757-20. У запиті позивач просив повідомити яким нормативним актом затверджений зразок офіційного бланку, на якому слідчим, прокурором у відповідності до ч.6 ст. 110 КПК України виготовляється постанова, а також надати копію цього офіційного бланку. При цьому позивач, посилаючись на конкретну норму КПК України, яка є загальною для виконання слідчими та прокурорами різних органів, не конкретизував, про бланк якого органу слідства чи прокуратури він запитує. При наданні відповіді на запит враховано, що відповідно до ст.. 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» його дія не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом. Вирішення порушених у запиті питань фактично зводилося до необхідності здійснення аналізу правових норм та роз`яснень законодавства. З урахуванням викладеного, позивачу 21.02.2020 надано відповідь з роз`ясненням сфери застосування ЗУ «Про доступ до публічної інформації». Також відповідач зазначає, що позивач повинен буд довести не тільки протиправність поведінки відповідача, але й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. В судове засідання позивач не з`явився. Через канцелярію суду від представника позивача було подано заяву про розгляд справи без участі. Представник відповідача-1 Офісу Генерального прокурора не з`явився. Про розгляд справи повідомлявся в установленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача-2 Державної казначейської служби не з`явився, подавав заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач вказує на моральну шкоду яка полягає у стражданні та приниженні, яких він зазнав внаслідок протиправних дій. Порушення його прав з боку суб`єкта владних повноважень викликало у нього негативні емоції, внаслідок чого погане самопочуття, пригнічений настрій. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь на відшкодування моральної шкоди 50 000 гривень. Запит [PERSON] від 10.02.2020 зареєстрований в Офісі Генерального прокурора в системі електронного документообігу органів прокуратури 17.02.2020 за № 757-20. У запиті позивач просив повідомити яким нормативним актом затверджений зразок офіційного бланку, на якому слідчим, прокурором у відповідності до ч.6 ст. 110 КПК України виготовляється постанова, а також надати копію цього офіційного бланку. При наданні відповіді на запит враховано, що відповідно до ст.. 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» його дія не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом. З урахуванням викладеного, позивачу була надана відповідь, з роз`ясненням сфери застосування ЗУ «Про доступ до публічної інформації» його дія не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом. Зокрема було зазначено, що відповідно до п.6 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення. У подальшому за результатами розгляду позову [PERSON] 08.11.2021 рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва відмову Офісу Генерального прокурора щодо ненадання доступу до публічної інформації за запитом від 10.02.2020 визнано протиправною та зобов`язано Офіс Генерального прокурора надати відповідь на запит від 10.02.2020 з урахуванням висновків суду. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2022 апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задоволено частково, змінено мотивувальну частину рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.11.2021, у решті судове рішення залишено без змін. На виконання судових рішень запит [PERSON] від 10.02.2020 повторно розглянуто, про результати позивача було проінформовано листом від 10.05.2022 за № 27/3-486 вих-22. Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Частиною 2 ст. 22 ЦК Україн перебачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (п. 64, заява N 40450/04, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Отже, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Аналізом чинного законодавства встановлено, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Обгрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] перераховує страждання та приниження, негативні емоції, погане самопочуття, пригнічений настрій, тощо. На підставі чого йому було заподіяно моральну шкоду. Саме на позивача покладається обов`язок довести, якими діями йому було завдано моральної шкоди, в чому вона полягає та з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір, надати докази на підтвердження вимог. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як зазначається у ч.2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Як вже зазначено, на виконання судових рішень запит [PERSON] від 10.02.2020 повторно розглянуто, про результати позивача проінформовано належним чином. Суд дійшов висновку, що відповідач - Офіс Генерального прокурора діяв в межах своїх повноважень, та не вбачається порушення будь-чиїх прав в межах законодавства. Цей висновок узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії» та від 09.02.2007 «Білуха проти України», де встановлено, що визнання судом порушення само по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного суду від 13.05.2021 у справі № 638/8493/19 .ї шкоди та її результатом - моральною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі виникає за таких умов: протиправність поведінки; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди; наявність моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Судом не встановлено факту заподіяння позивачу моральної шкоди будь-якими діями відповідача, тому в задоволенні вимог [PERSON] про відшкодування 50 000 грн. моральної шкоди слід відмовити.

Outcome: dismissed