Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 20 000 грн., щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову і до повноліття дитини; стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі - 5 000 грн. з дня пред`явлення позову та до 20 квітня 2024 року та стягнути з відповідача на її користь судові витрати у розмірі 17 000 грн. В обґрунтування позову, позивачка зазначила, що 02 жовтня 2018 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований у Печерському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що внесено відповідний актовий запис № 2736. Від шлюбу мають малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Рішенням Баришівського районного суду Київської області в справі №355/174/21 від 20 квітня 2021 року, шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Як зазначила позивачка, вона зі свого боку докладає зусиль для забезпечення потреб дитини, але їх не вистачає для повного забезпечення її потреб. У свою чергу відповідач, який є батьком дитини, припинив брати участь у матеріальному забезпеченні дитини всім необхідним для належного її розвитку та виховання. При цьому, вказує позивачка, відповідач є працездатною особою, може надавати матеріальну допомогу дитині, батьком якої він є. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивачка просить суд задовольнити пред`явлені вимоги у повному обсязі. 07 листопада 2022 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позов, в якому визнає позов частково та не заперечує щодо сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від його заробітку, у задоволенні решти позовних вимог просить суд відмовити у зв`язку з їх недоведеністю. У судовому засіданні представник позивачки позов підтримала у повному обсязі та наполягала на задоволенні вимог. Відповідач та його представник позов визнали частково в частині стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку відповідача, у задоволенні решти позовних вимог просили відмовити. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, вивчивши зміст поданих сторонами заяв по суті позову, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 02 жовтня 2018 року між сторонами даної справи був укладений шлюб, зареєстрований у Печерському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис № 2736, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини № [NUMBER] від 03 грудня 2019 року. На підставі рішення Баришівського районного суду Київської області в справі №355/174/21 від 20.04.2021, шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Як встановлено судом дочка [PERSON] проживає з позивачкою, що сторонами в ході розгляду не заперечувалось. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначає, що відповідач проживає окремо від своєї малолітньої дочки, за місцем реєстрації свого проживання, та вже тривалий час не бере участі в утриманні дитини та не надає будь-якої фінансової допомоги. На будь-які намагання врегулювати дану ситуацію мирним шляхом, відповідач лише констатував, що буде сплачувати аліменти на свою малолітню дитину лише на підставі рішення суду. Також позивачка вказала, що після народження дитини, останній був поставлений медичний діагноз - гемангіома шкіри на обличчі (доброякісна пухлина), що в свою чергу потребує грошових витрат для проведення лікування інноваційним судинним лазером, про що відповідач, як батько, є обізнаним. Разом з тим, курс лікування приблизно становить в середньому 6-10 процедур з інтервалом 3-5 тижнів. Вартість однієї процедури становить - 5000 гривень. Від дня її народження дочка обслуговується та знаходиться на спостереженні лікаря-педіатра в приватній клініці «МЕДІКОМ». Також [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад ясла-садок "Промінь" комбінованого типу Баришівської селищної ради Київської області, який знаходиться за адресою: Київська область, Баришівський район, смт. Баришівка, пров. Миру 6. В силу її вікових особливостей є необхідним є відвідування розвиваючих курсів, для нормального функціонування психічного і фізичного розвитку дитини, які також потребують грошових витрат. В той же час, позивачка вказала, що за попередній період, починаючи з січня 2021 по серпень 2021 року, відповідач перераховував грошові кошти на утримання дитини у розмірі - по 5000 грн., що підтверджується копіями доданими до матеріалів справи. Однак, оскільки у сторін виник конфлікт щодо рівня матеріального забезпечення дитини, відповідач припинив сплачувати аліменти. При цьому позивачці відомо про те, що відповідач працевлаштований та може сплачувати аліменти у заявленому у позові розмірі. У відповідності до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами частини 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. У відповідності до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; докази про витрати платника аліментів, що перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька дитини визначається судом. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст. 184 СК України). У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, аліменти підлягають стягненню з 17 истопада 2021 року. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. З огляду на встановлені у справі обставини, що мають юридичне значення та наведені положення Закону, суд вважає необхідним присудити стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку доходу, не менше п`ятдесяти відсотків, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 17 листопада 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Визначаючи вказаний розмір аліментів, враховує стан здоров`я позивача, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення та часткове визнання позову відповідачем. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є молодим працездатним чоловіком. Відомостей про незадовільний стан його здоров`я суду не надано. В той же час, суд вважає суму аліментів у розмірі 20000 грн. заявленою до стягнення позивачкою завищеною. Обґрунтовуючи зазначений розмір, позивачка зазначає що окрім поточних витрат вона змушена нести витрати на профілактику захворювань дочки їх лікування, а також витрати на розвиток її здібностей. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Таким чином витрати на розвиток здібностей дитини та лікування не може вважатись аліментами, які є поточними витратами на відміну від додаткових витрат. Вимогу про стягнення з відповідача додаткових витрат позивачкою пред`явлено не було. З огляду на викладене та враховуючи наведені положення Закону, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, а сума аліментів зменшенню з урахуванням вищенаведених обставин. Разом з цим, суд вважає за належне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. У своєму позові позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 5 000 грн. з дня пред`явлення позову та до 20 квітня 2024 року. Обґрунтовуючи позов в цій частині позивачка посилається на те, що дитині ще не виповнилось двох років, дитина в дитячому садочку проводить не повний день і дуже прив`язана до матері, тому вона працювати не може і просить стягнути вказану суму, вважаючи її необтяжливою для відповідача. Частина 4 ст. 76 СК України, на яку як на підставу цієї вимоги посилається позивачка, передбачає що, виплата аліментів дружині можлива виключно за наявності доказів одночасно таких складових, а саме те, що через необхідність виховання дитини позивач не мала змоги отримати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, і в даному випадку довести причинно-наслідковий зв`язок; позивач повинна довести, що потребує матеріальної допомоги у зв`язку з цим та надати докази наявності у колишнього чоловіка змоги надавати таку допомогу. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Право на захист цивільного права та інтересів гарантовано ст. 15 ЦК України, якою визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Разом з тим, позивачкою не надано будь-яких доказів існування, передбачених ч. 4 ст. 76 СК України обставин, які б давали підстави для задоволення вимоги про стягнення з відповідача на її користь аліментів, відтак позов в цій часині не підлягає задоволенню, у зв`язку з недоведеністю. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до положень ч. , п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, як закріплено у частині першій ст. 137 ЦПК України. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відповідності до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини восьмої ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Разом з тим, позивачкою та її представником не надано детального опису робіт (наданих послуг). В укладеному договорі про надання правничої допомоги, адвокатським об`єднанням також не зазначено об`єм послуг з надання правничої допомоги з деталізацією кожного його виду із затраченим адвокатом часом та його вартістю. Таким чином, суд позбавлений можливості визначити обґрунтованість вказаної суми, відтак відмовляє у стягненні витрат з цих підстав. Оскільки судом частково задоволено позов, позивач згідно з Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908, 00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial