Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

У грудні 2022 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.06.2013 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Липовецького районного управління юстиції у Вінницькій області. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей, донька [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На теперішній час шлюб між подружжям припинено та існує формально, що й стало підставою звернення позивача до суду. Ухвалою суду від 22.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Представник позивача у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала та просила суд позов задовольнити та розірвати шлюб. Відповідач позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Проти витрат на правничу допомогу заперечив. Судом встановлено,\~що [PERSON] до [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08.06.2013, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. У сторін під час шлюбу народилися доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з того, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання подружжя є неможливим, сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх відносин, а продовження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При визначенні розміру судових витрат, суд вважає, що заявлена сума є неспівмірною з обсягом проробленої адвокатом роботи. Так враховуючи складність справи, беручи до уваги принципи розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткову компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, яку визначає у розмірі 2000 грн. Тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 2992.40 грн судових витрат, що включають у собі витрати на сплату судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved