Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07 листопада 2016 року [PERSON] , [INFO] , надав [PERSON] [INFO] позику у розмірі 260 000 гривень, що еквівалентно $10 000 десять тисяч доларів США), з терміном\~повернення до\~07.11.2020\~року.На підтвердження отримання коштів Відповідач 1 склав розписку. Зі змісту договору цільової позики від 07.11.2016 випливає, що позика, отримана за цим договором, витрачається на набуття у власність квартири для спільного проживання в ній позичальника та його дружини. Дружина проживає та зареєстрована у зазначеній квартирі. Відповідач по сьогоднішній день позики не повернув, мотивуючи свою відмову нестачею грошових коштів. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути солідарно з відповідачів суму основного у розмірі 288381,87 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою від 01.07.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 14.09.2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. 11.10.2021 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову. Ухвалою суду від 08.07.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. В судовому засідання представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] [INFO] надав [PERSON] [INFO] позику у розмірі 260 000 гривень, що еквівалентно $10 000 десять тисяч доларів США), з терміном повернення до 07.11.2020 року. На підтвердження отримання коштів Відповідач 1 склав розписку. На час розгляду справи борг не повернуто. Статтею 1047 ЦК України\~встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст. 65 СК України\~при укладанні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладання одним із подружжя договорів щодо цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов`язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов`язань. Відповідно до ч. 1.\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший з подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 20 лютого 2013 року у справі N 6-163 цс 12. Суд приходить до висновку, що позивачем не доведено того, що кошти, які були отримані відповідачем [PERSON] 07.11.2016 року у борг, були використані в інтересах сім`ї. Також матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] надавала свою згоду на отримання грошей відповідачем [PERSON] у борг від позивача. Розписка від 07.11.2016 року не містить інформації про обізнаність [PERSON] в отриманні грошей відповідачем [PERSON] та в інтересах сім"ї . Відсутній будь-який документ, що свідчить про згоду [PERSON] на отримання вказаної позики. Суд не може погодитися з ствердженнями позивача, що вказаний у розписках борг є спільним боргом подружжя, оскільки вказані ствердження не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи і доказів вказаного ними не надано, не надано ніяких письмових доказів саме того, що [PERSON] була згодна на отримання вказаної грошової суми та вона використана в інтересах сім`ї,\~\~а на припущеннях (частина шоста\~статті 81 ЦПК України) доказування ґрунтуватися не може. Отже, суд дійшов висновку, що підстав для стягнення боргу за вказаною розпискою з [PERSON] не вбачається, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Оскільки сума боргу за договором позики становить 26000,00 грн., а позивач подав позов до відповідачів [PERSON] , [PERSON] в загальному розмірі, 288381,87 грн., що складається з: 26000,00 грн. сума боргу, 123429,79 грн. інфляційне збільшення, 15952,08 грн. сума штрафу, тому суд не може вийти за межі позовних вимог і підлягає стягненню з [PERSON] сума боргу, заявлена в позові, тому слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг в сумі 144\~191,83 грн., що складається з: 130\~000 грн.-сума боргу, 6214, 89 грн.-інфляційне збільшення, 7976,94 грн.-суму штрафу. На підставі ч. 1 ст.141\~ЦПК України\~суд стягує на користь позивача документально підтверджені судові витрати з відповідача [PERSON] у сумі 1441,91грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial