Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

Позивач 22.10.2021 року в особі представника [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , та просить: усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , надати позивачу другий комплект ключів від квартири та вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що сторони одружилися 12.11.1994 року. [PERSON] на підставі договору дарування від 29.04.1997 належить квартира [ADDRESS] . Спадкоємцеями померлого [PERSON] є його дружина [PERSON] , син [PERSON] та брат [PERSON] (по 1/3 частині квартири). Однак, після отримання свідоцтва про право на спадщину в квартиру вселилася відповідачка та не дає можливості користуватися квартирою іншим співвласникам. Ухвалою суду від 23.10.2021 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано 10-денний строк для усунення недоліків позову. Після усунення недоліків позову, ухвалою від 16.11.2021 провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 18.01.2022. У підготовчому засіданні 18.01.2022 проведеному за участі представника позивача [PERSON] було задоволено клопотання представника позивача про відкладення підготовчого засідання з метою підготовки заяви та надання можливості іншим учасникам справи викласти свою правову позицію, наступне засідання призначено на 10.03.2022. У зв`язку з неявкою учасників справи у підготовче засідання 10.03.2023 розгляд справи було відкладено на 14.04.2022. З метою належного сповіщення учасників справи підготовче засідання 14.04.2022 було відкладено на 07.06.2022. Ухвалою суду від 07.06.2022 було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 26.07.2022. У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання 26.07.2022 розгляд справи було відкладено на 05.10.2022. У судовому засіданні 05.10.2022 зважаючи на думку представника позивача [PERSON] про неможливість розгляду справи без відповідача та третьої особи, розгляд справи було відкладено на 01.12.2022. У зв`язку з задоволенням клопотання представника [PERSON] [PERSON] про відкладення розгляду справи, судове засідання 01.12.2022 було відкладено на 06.02.2023. У судове засідання 06.02.2023 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 р. у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Таким чином, зважаючи, що провадження у справі було відкрите в листопаді 2021 року, позивач та відповідач обізнані про судовий розгляд справи, підстав для відкладення розгляду справи не встановлено, суд розглядає справи на підставі наявних матеріалів. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] одружилися 12 листопада 1994 року, в результаті чого [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER] (а.с.7). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.8). Державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Пенчев К.Л. 21.01.2019 року видав свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємцями померлого [PERSON] є його дружина [PERSON] (1/3 частка), його син [PERSON] (1/3 частка), його брат [PERSON] (1/3 частка). Спадщина складається кватири [ADDRESS] (а.с.9). 21.01.2019 державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Пенчев К.Л. зареєстровано право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] за [PERSON] , про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.15). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що за [PERSON] також зареєстроване право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] (а.с.16-17). За положеннями статті 47 Конституції України та статті 9 ЖК України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У пункті 27 рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування. Згідно статті 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 150 ЖК України встановлює, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За вказаних обставин справи порушене право позивача, який на день ухвалення рішення є співвласником квартири, підлягає захисту, а тому позовні вимоги в частині вселення позивача до квартири [ADDRESS] підлягають задоволенню. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. У ч.2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На переконання суду, факт звернення до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування є достатнім доказом того, що співвласнику чиняться перешкоди у користуванні власністю. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи ("Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved