Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

21.09.2022 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] , в якій представник позивача просить суд: позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що на обліку служби у справах дітей по Київському району перебуває малолітня [PERSON] , [INFO] , як дитина, яка опинилась в складних життєвих обставинах. Мати малолітньої [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] . В родині також виховується старший син, [PERSON] , [INFO] . Представник вказав, що відомості про батька дитини записані в свідоцтві про народження відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Крім того, представник позивача зазначив, що малолітня [PERSON] народилась [INFO] в Комунальному некомерційному підприємстві « Міський перинатальний центр» Харківської міської ради. За повідомленням адміністрації КНП «МІЦ» від 08.12.2021 №1152/0/730-21 дівчинка знаходилась у лікувальному закладі з діагнозом тяжка асфіксія, без догляду матері. «Мати дитини [PERSON] не працює, страждала на наркотичну залежність, має фізичні ознаки наслідків ін?єкційного вживання наркотиків». Спеціалістами служби у справах дітей по Київському району спільно з фахівцями відділу соціальної роботи по Київському району м. Харкова 10.12.2021 здійснено вихід за місцем проживання [PERSON] , з метою з`ясування обставин справи та можливості безпечного перебування новонародженої дитини з матір`ю після виписки з КНП «МІЦ». Під час відвідування встановлено, що дитина не зареєстрована, свідоцтва про народження відсутнє, у зв`язку з тим, що не визначились з ім`ям дівчинки. [PERSON] повідомила, що вона не мала можливості перебувати зі своєю новонародженою дочкою через хворобу на COVID, а також у зв`язку з отриманням черепно-мозкової травми. Представник позивача вказав, що [PERSON] було роз`яснено порядок оформлення свідоцтва про народження, термін подання документів згідно чинного законодавства та відповідальність за порушення терміну оформлення. [PERSON] написала заяву- пояснення, в який запевнила, що буде відвідувати дитину у лікувальному закладі, отримає свідоцтво про народження та створить належні умови для проживання та розвитку дитини. Разом з цим, 05.01.2022 було складено акт охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку відносно новонародженої дитини [PERSON] . Також, відповідно до рішення виконкому Харківської міської ради № 155 від 25.05.2022 «Про влаштування малолітніх дітей до закладів для дітей» [PERSON] була влаштована до КНП «Обласний будинок дитини № 3» ( далі- ОБД № 3). [PERSON] 10.01.2022 була запрошена до служби у справах дітей по Київському району, де вона надала пояснення і наполягала надати їй строк для виправлення ситуації. [PERSON] було надано перелік необхідних документів, які необхідно надати до служби у справах дітей по Київському району, для повернення дитини на постійне проживання та виховання в родину. Також було з`ясовано, що на розгляді в Київському районному суді м. Харкова знаходиться кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. На теперішній час відповідачка малолітню дитину на постійне проживання та виховання не забрала, до закладу не зверталась, станом здоров`я дитини не цікавилась, будь-якої допомоги не надавала. На комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету ХМР було розглянуто питання щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її малолітньої доньки, та за результатами розгляду комісія визнала за доцільне позбавлення батьківських прав, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м.Харкова від 21.09.2022 у справі визначено головуючу суддю: Лисиченко С.М. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 23.09.2022 прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12.12.2022 закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, через канцелярію справи надала заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, прохає їх задовольнити. У разі неявки відповідачки проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час і місце судових засідань повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Враховуючи, що відповідачка належним чином повідомлена про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у її відсутність та згідно частини 4 статті 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з даними, які містяться в свідоцтві про народження серії [NUMBER] , видане повторно 10.02.2022 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), [PERSON] народилась [INFO] , про що зроблений актовий запис №3743. Батьком дитини записано [PERSON] на підставі ч.1 ст.135 СК України, мати - [PERSON] (а.с.6). Зазначений факт також підтверджується даними, які містяться у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00034976745 від 10.02.2022 (а.с.7). Відповідно до даних, які містяться в акті обстеження умов проживання від 10.12.2021, співробітниками ССД по Київському району проведено обстеження умов проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] . Житло розміщено на 2 поверсі 5 поверхового будинку і складається з 4 кімнат, загальна площа 88,6 кв.м., житлова площа 66 кв.м. Квартира в задовільному санітарному стані, облаштована побутовою технікою для життя. Квартира підключена до централізованого електропостачання, водопостачання, водовідведення, опалення, газопостачання. Для дитини підготовлена колиска, одяг (а.с.9). Згідно даних, які містяться у виписці із картки розвитку новонародженого №3048 КНП «Міський перинатальний центр» Харківської міської ради», малолітня [PERSON] народилась [INFO] в Комунальному некомерційному підприємстві «Міський перинатальний центр» Харківської міської ради. Мати дитини - [PERSON] . Діагноз дитини: тяжка асфіксія при народження; супутній: синдром дихального розладу (дистрес) у новонародженого, низька маса тіла при народження (1000-1249 г.), інша недоношеність немовлят, 28 або більше повних тижнів, але не менше 32 повних тижнів (а.с.11). Відповідно до даних, які містяться в акті закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологову будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 05.01.2022 КНП «Міський перинатальний центр» Харківської міської ради», 05.01.2022 у відділенні патології новонароджених КНП «МПЦ» виявлена покинута дитина жіночої статі [PERSON] , дівчинка, ім`я та по-батькові не визначено, [INFO] . Дитина народилась в КНП «Міський перинатальний центр» Харківської міської ради». Мати дитини- [PERSON] , [INFO] зареєстрована та мешкає: [ADDRESS] в зареєстрованому шлюбі не перебувала, не працює, страждала на наркотичну залежність, має фізичні ознаки наслідків ін?єкційного вживання наркотиків. Враховуючи даний факт, а також те, що дитина [PERSON] , дівчинка з 17.10.2021 перебуває в лікувальному закладі без догляду матері, [PERSON] з 03.12.2021 до лікувального закладу жодного разу не з`явилась, з медичним персоналом зв`язку не підтримує, станом здоров`я дитини не цікавиться, засобами по догляду не забезпечує, догляд за дитиною не здійснює, - дає підстави вважати, що дитина [PERSON] , дівчинка, 17.10.2021 покинута в лікувальному закладі (а.с.13). Відповідно до даних, які містяться в листі КНП «Міський перинатальний центр» Харківської міської ради» від 05.01.2022 №11/0/730-22 зазначено, що [PERSON] , дівчинка, народилась [INFO] в КНП «Міський перинатальний центр» Харківської міської ради». Мати дитини- [PERSON] , [INFO] зареєстрована та мешкає: [ADDRESS] в зареєстрованому шлюбі не перебувала, не працює, страждала на наркотичну залежність, має фізичні ознаки наслідків ін?єкційного вживання наркотиків. Відповідно до листів -відповідей соціальної роботи по Київському району м.Харкова та Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей ХМР мати дитини [PERSON] не надає доступу до житла для його обстеження, а також не виконує запропонованих заходів щодо повернення дитини на спільне проживання. На теперішній час [PERSON] лише декілька разів відвідала лікувальний заклад, а в період з 03.12.2021 до теперішнього часу ні до лікувального закладу, ні до Служби у справах дітей не з`являлась, доступу до житла та запитуваних документів не надала (а.с.14). Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно положень статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в статті 164 Сімейного кодексу України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 15, абзаці 2 пункту 16 постанови №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України), та є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як було встановлено судом, оскільки не спростовано відповідачкою, остання за власною ініціативою самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї неповнолітньої доньки, без поважних причин залишивши її без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідачки відносно її доньки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та суперечить інтересам дитини. З огляду на зазначене, те, що відповідачка не скористалась правом щодо подання відзиву на позов та наданням відповідних доказів на спростування обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, суд вважає вимогами Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради та вважає доведеними та такими що підлягають задоволенню. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Також суд наголошує, що згідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 2 статті 166 Сімейного кодексу України передбачає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідачка в добровільному порядку доньку не утримує, кошти на її утримання не надає. Також суду не надано даних про наявність на утриманні відповідачки непрацездатних членів сім`ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину. Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідачки у розмірі, визначеному позивачем, є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити, сторонам статті 192 Сімейного кодексу України, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Згідно статті 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved