Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

19.01.2023 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] з вимогами: стягувати на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що з 20.12.2003 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На даний час [PERSON] продовжує навчання, є інвалідом ІІІ групи з дитинства, однак, відповідач участі у вихованні та забезпеченні дочки не приймає. Вона не має можливості матеріально забезпечити дочку, оскільки перебуває у відпустці без збереження заробітної плати. Ухвалою суду від 24.01.2023 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні. Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, просив розгляд справи проводити за його відсутності, про що надав заяву. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Суд, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Судом встановлено, що заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 03.02.2017 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8) [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , зареєстрованого відділом реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області (а.с. 6) [PERSON] разом з дочкою [PERSON] значаться зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] (а.с. 3, 5) З довідки № 01-10/291від 03.10.2022 вбачається, що [PERSON] є студенткою ІІІ курсу зі скороченим терміном навчання денної форми здобуття освіти зі спеціальністю 181 Харчові технології освітньо-професійної програми Зберігання, консервування та переробка молока ВСП "Харківський харчовий коледж харчової промисловості ДБТУ". Строк навчання з 01.09.2021 до 31.01.2024 (а.с. 7) З довідки серії 12 ААВ № 332402 вбачається, що [PERSON] є інвалідом ІІІ групи з дитинства (а.с. 9) З витягу з наказу генерального директора ТОВ "С-транс" № 55-о від 25.03.2022 вбачається, що призупинено тимчасово з 25.03.2022 до закінчення дії воєнного стану дію трудових договорів, укладених між ТОВ "С-транс" та виробником сирної маси дільниці виготовлення десертів [PERSON] (а.с. 10) Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 199 CК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року у справі № 205/1302/16, аліменти судом стягуються на утримання повнолітньої дитини саме на час навчання, тривалість якого може змінюватись та буде контролюватись в межах процедури виконавчого провадження, а встановлений судом період стягнення аліментів до 23-річчя дитини є преклюзивним. Відтак відсутність у довідці про навчання інформації про дату закінчення навчання та не зазначення у рішенні суду кінцевої дати закінчення навчання, а також періоду канікул не позбавляє права повнолітніх дітей, які продовжують навчання, на отримання аліментів, а документи про закінчення чи відновлення навчання стягував має подати державному чи приватному виконавцю, який має закінчити виконавче провадження лише з дати припинення навчання. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, судом встановлено, що повнолітня дочка [PERSON] продовжує навчатися, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а [PERSON] , будучи працездатним, має можливість надавати таку допомогу, тому позовна заява підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved