Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

В жовтні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів, мотивуючи тим, що в жовтні 2019 року він, [PERSON] , [INFO] домовився з [PERSON] , [INFO] щодо купівлі - продажу автомобіля марки «TOYOTA», моделі AYGO, 2009 року випуску, номер шасі (кузова, рами [NUMBER] тип ТЗ - загальний легковий хетчбек - В, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 20.10.2015 року. На підтвердження наміру придбати автомобіль він, [PERSON] передав відповідачу [PERSON] , [INFO] грошові кошти в розмірі 5 200 доларів США, які [PERSON] отримав в якості оплати за автомобіль та на підтвердження склав письмову розписку від 09.10.2019 року. У зв`язку з тим, що [PERSON] мав фінансові проблеми, вони не змогли в сервісному центрі зразу переоформити транспортний засіб (переоформити право власності на автомобіль) на ім`я будь-кого його родини, однак [PERSON] запевнив, що зазначене питання він вирішить в найкоротший термін і правочин купівлі - продажу автомобіля вони вчинять. 08.10.2019 року [PERSON] , ІПН [NUMBER] склав на його ім`я довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Кушнір Н.Б., зареєстровану в реєстрі за № 1513, якою уповноважив його керувати автомобілем, укладати правочини на власний розсуд, представляти інтереси власника у визначених установах та організаціях. Однак, відповідач протягом тривалого часу не вирішив питання щодо закриття виконавчих проваджень та ігнорував його звернення. 06.06.2022 року автомобіль марки «TOYOTA», моделі AYGO, 2009 року випуску, номер шасі кузова, рами [NUMBER] , тип ТЗ - загальний легковий хетчбек - В, реєстраційний номер [NUMBER] , тимчасово затримано та вилучено, про що інспектором взводу № 2 роти № 7 батальйону № 2 полку старшим лейтенантом поліції Ситником Р.Ю. складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. Наразі транспортний засіб знаходиться на зберіганні на Спеціалізованому майданчик часового затримання автомобілів № 8 за адресою: м. Одеса, вул. Тираспольське Шосе, 27, що перешкоджає йому, як позивачу реалізувати своє право на вільне користування та розпорядження автомобілем. В акті огляду транспортного засобу зазначено, що тимчасове затримання та подальше вилучення транспортного засобу здійснено на підставі ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження". Станом на момент затримання транспортного засобу та на момент звернення до суду з зазначеним позовом у ВДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області відносно [PERSON] , Білоцерківським міським відділом державної виконавчої1 служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавчі провадження № 63616467 від 13.11.2020 р. та № 68276640 від 27.01.2022 р., що підтверджується Інформацією з Єдиного реєстру боржників МЮ України. Враховуючи, що він, як позивач з відповідачем не уклав договір купівлі-продажу, а розписка і довіреність на право розпорядження і користування транспортним засобом не свідчать про його укладення, при цьому, з вищеописаних підстав, які не залежать від волі позивача, користуватися та розпоряджатися автомобілем він не може та у подальшому не зможе, таким чином відповідач набув і зберігає грошові кошти позивача у сумі 5 200 доларів США безпідставно, а тому ці кошти у порядку ст. 1212 ЦК України повинні бути стягнуті з відповідача на його користь у судовому порядку, оскільки іншим чином захистити свої права, свободи та законні інтереси він не може. Просив суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , паспорт громадянина України [NUMBER] , виданий 06.06.2017 року органом 3210, № запису 19720310-00278, ІПН [NUMBER] на його, [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий 2.08.1997 року Роздільнянським РВ УМВС України в Одеській області, користь безпідставно набуті грошові кошти у сумі 5 200 (п`ять тисяч двісті) доларів США, що становить 190 156,72 грн. та стягнути з відповідача на його користь судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору ( а. с. 1-5 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2022 року (а. с. 20 ), головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. У разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. 19 жовтня 2022 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача ( а. с. 24 ). 23 листопада 2022 року за вх. № 41646 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання ( перебування ) відповідача ( а. с. 25 ). Згідно отриманої відповіді відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 04.02.2011 року. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Ухвалою судді від 25 листопада 2022 року постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі та постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін. Призначено судове засідання у справі на 22 грудня 2022 року ( а. с. 26-27 ). 22 грудня 2022 року судове засідання було відкладено на 18.01.2023 року у зв`язку з неявкою відповідача ( а. с. 32 ). 18 січня 2022 року судове засідання не відбулося у зв`язку з знеструмленням приміщення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ( а. с. 38 ) та розгляд справи було відкладено на 08.02.2023 року ( а. с. 39 ). В судове засідання 08 лютого 2023 року позивач [PERSON] не з`явився, 06.02.2023 року за вх. № 4929 судом отримано заяву, в якій [PERSON] обізнаний про судове засідання 08.02.2023 року о 10:30 годині, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Просив дане судове засідання та всі наступні проводити без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання 08.02.2023 року не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, однак відомості про його належне сповіщення на адресу суду не повернулися. Однак, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] обізнаний про наявність в провадженні суду вказаного позову, отримував судові повістки на попередні засідання, а також отримав ухвалу судді про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка юридичній особі направляється за її місцезнаходженням або за місцезнаходженням її представництва, філії, якщо позов виник у зв`язку з їхньою діяльністю ( ч. 10 ст. 128 ЦПК України ). Згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Оскільки відомості про належне сповіщення відповідача на адресу суду не повернулися, 19.01.2023 року судом здійснено оголошення про виклик [PERSON] . Як відповідача у судове засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області на 10:30 годин 08.02.2023 року ( а. с. 41 ). Тобто, у відповідності до вимог Цивільно-процесуального кодексу України судом відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи та завчасно. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності ( ч. 3 ст. 211 ЦПК України ). За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду ( близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б ). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 43 ЦПК України встановлений обов`язок добросовісно користування учасниками судового процесу процесуальними правами. Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами ( рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» ). Так, як зазначено вище, відповідач [PERSON] був обізнаний про наявність в провадженні суду вказаного позову, отримував судові повістки на попередні засідання, а також отримав ухвалу судді про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками, однак заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач [PERSON] не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. 08 лютого 2023 року судом було ухвалено проводити розгляд справи в заочному порядку. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що в жовтні 2019 року між [PERSON] , [INFO] тка [PERSON] , [INFO] відбулась домовленість щодо продажу автомобіля марки «TOYOTA», моделі AYGO, 2009 року випуску, номер шасі (кузова, рами [NUMBER] тип ТЗ - загальний легковий хетчбек - В, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 20.10.2015 року ( а. с. 9 ). Так, на підтвердження наміру придбати автомобіль, [PERSON] передав відповідачу [PERSON] , [INFO] грошові кошти в розмірі 5 200 доларів США, які [PERSON] отримав в якості оплати за автомобіль та на підтвердження склав письмову розписку від 09.10.2019 року ( а. с. 8 ). 08.10.2019 року [PERSON] , ІПН [NUMBER] склав на ім`я [PERSON] довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Кушнір Н.Б., зареєстровану в реєстрі за № 1513, якою уповноважив останнього керувати автомобілем, укладати правочини на власний розсуд, представляти інтереси власника у визначених установах та організаціях ( а. с. 10 ). Як встановлено, укладання договору купівлі-продажу не відбулося, так як [PERSON] мав фінансові проблеми, вони не змогли в сервісному центрі зразу переоформити транспортний засіб, але [PERSON] запевнив позивача, що зазначене питання він вирішить в найкоротший термін і правочин купівлі - продажу автомобіля вони вчинять. Встановлено, що переоформлення транспортного засобу з боку відповідача [PERSON] не відбулося. 06 червня 2022 року автомобіль марки «TOYOTA», моделі AYGO, 2009 року випуску, номер шасі кузова, рами [NUMBER] , тип ТЗ - загальний легковий хетчбек - В, реєстраційний номер [NUMBER] , тимчасово затримано та вилучено, про що інспектором взводу № 2 роти № 7 батальйону № 2 полку старшим лейтенантом поліції Ситником Р.Ю. складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу ( а. с. 11-12 ). З вищевказаного Акту вбачається, що огляд та тимчасове затримання транспортного засобу здійснено у зв`язку з ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження». Так, у справі містяться постанови старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої1 служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у ВП № 63616467, якими накладено арешт майна боржника та розшук майна боржника ( а. с. 13, 14 ), вказане підтверджується також і Інформацією з Єдиного реєстру боржників МЮ України ( а. с. 15 ). З вказаних постанов вбачається, що ВП № 63616467 здійснюється в рамках виконавчого листа № 2/357/25/18, виданого 17.08.2020 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПроКредит Банк» борг в сумі 315 103,73 гривень. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що він, як позивач з відповідачем не уклав договір купівлі-продажу, а розписка і довіреність на право розпорядження і користування транспортним засобом не свідчать про його укладення, при цьому, з вищеописаних підстав, які не залежать від волі позивача, користуватися та розпоряджатися автомобілем він не може та у подальшому не зможе, таким чином відповідач набув і зберігає грошові кошти позивача у сумі 5 200 доларів США безпідставно, а тому ці кошти у порядку ст. 1212 ЦК України повинні бути стягнуті з відповідача на його користь у судовому порядку. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого,: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 202, 203 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом ст. ст. 204, 205, 208, 210 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. У письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. Згідно ст. ст. 237, 244, 245 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Відповідно до ст. 626, 638, 639, 640 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір ( двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Договір є укладеним якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має буті досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Так, видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладена відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-688цс15, а також підтверджена постановою Верховного Суду від 15.02.2018 року по справі № 640/7052/16-ц.). Видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала, а факт сплати коштів за автомобіль та передача автомобіля позивачу без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття позивачем права власності на транспортний засіб. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 24 вересня 2018 року у справі № 681/1517/15-ц, провадження № 61-23209св18; від 25 квітня 2018 року у справі № 359/11498/15-ц, принадження № 61-2542св18; від 07 березня 2018 року у справі № 536/378/15-ц, провадження № 61 -772св18. Таким чином, враховуючи викладені норми чинного законодавства України вбачається, що договору купівлі-продажу автомобіля не було укладено. Водночас, відповідно до письмової розписки, яка наявна в матеріалах справи, остання свідчить про передачу позивачем відповідачу [PERSON] 5 200 доларів США як оплату за придбаний автомобіль. Так, у вказаній розписці, відповідач [PERSON] зазначив, що він продав [PERSON] автомобіль марки «TOYOTA», моделі AYGO, 2009 року випуску, номер шасі кузова, рами [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , за що отримав від [PERSON] гроші в сумі 5 200 доларів США та видав на його ім`я довіреність, яка дає йому право розпоряджатися даним автомобілем на власний розсуд ( а. с. 8 ). З наявної в матеріалах справи довіреності від 08.08.2019 року вбачається, що остання дійсно надає право позивачу [PERSON] представляти інтереси [PERSON] в будь-яких установах, організаціях та підприємствах, незалежно від їх форм власності та підпорядкування, чи перед фізичними особами, при вчиненні правочинів щодо розпорядження від його імені та в його інтересах належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «TOYOTA», моделі AYGO, 2009 року випуску, номер шасі кузова, рами [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований 20 жовтня 201 року Центром ДАІ 3213. Довіреність видана з правом продажу, обміну, страхування, здачі в оренду ( найм ) та під заставу, передачі в позичку, зміни номерних агрегатів та вузлів автомобіля, митного огляду ( а. с. 10 ). Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України щодо повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналіз статті 1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Одночасно, стаття 216 ЦК України встановлює, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним. Таким чином, застосування у кожному конкретному випадку положень статей 1212 або 216 ЦК України залежить від обставин, за яких грошові кошти передавалися відповідачу. Наявність між сторонами договору, який є нікчемним або який визнано недійсним, виключає можливість стягнення переданих на його виконання коштів на підставі статті 1212 ЦК України. У тому разі, якщо договір між сторонами не був укладений, тобто правова підстава передачі коштів у момент їх передачі відсутня, до правовідносин застосовується стаття 1212 ЦК України. Таким чином, оскільки між сторонами відсутні договірні правовідносини, тому при передачі грошей була відсутня як така правова підстава набуття відповідачем [PERSON] вказаних коштів, тому до вказаних правовідносин застосовується стаття 1212 ЦК України та всі підстави для стягнення з відповідача переданих йому за розпискою коштів. Такого висновку дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року у справі № 607/5422/16-ц, провадження № 61-17355св18. Так, у вищевказаній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 1212 ЦК України щодо повернення безпідставно набутих коштів. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції і ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, виходив з того, що до спірних правовідносин положення статті 1212 ЦК України не підлягають застосуванню, так як позивач має право на стягнення переданих коштів у порядку статті 216 ЦК України, а саме у порядку застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Проте такі висновки суду апеляційної інстанції є помилковими. Отже, судом апеляційної інстанції неправильно застосовано до спірних правовідносин положення статті 215, 216, 1212 ЦК України, що призвело до ухвалення помилкового рішення про відмову в задоволенні позову. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошові кошти, які набув [PERSON] і зберігає безпідставно в розмірі 5 200 доларів США, що за встановленим Національним банком України курсом гривні до долара США станом на звернення до суду становить 190 156,72 гривень. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Окрім цього, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. При зверненні до суду з боку позивача було понесено судові витрати в розмірі 1 902 грн., що підтверджується відповідною квитанцією № 12 від 04.10.2022 року ( а. с. 18 ). Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, у відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені останнім судові витрати при зверненні до суду у вищевказаному розмірі. Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved