Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

02 серпня 2019 року Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (03150, м. Київ, вул. Ковпака 29) звернулось до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позову вказано, що 12 вересня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 153СМБ/08, згідно якого [PERSON] надано кредит у розмірі 65000 доларів США зі сплатою 15% річних та кінцевим терміном погашення до 11.09.2016р. В той же день, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між кредитором та позичальником був укладений іпотечний договір №153СМБ/08/1і від 12.09.2008р. Предметом іпотеки є двокімнатна квартира, загальною площею 53,57 кв.м, житловою 20,3 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язання за договором кредиту [PERSON] не виконав, має прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 60260,44 доларів США, по відсотках в розмірі 9424,43 доларів США. Також позивач зазначив, що постановою господарського суду Запорізької області від 03.06.2010 року по справі № 21/133/10 фізичну особу-підприємця [PERSON] визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. На підставі ухвали суду від 09.11.2010 року у цій справі приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Білою І.С. 16.12.2010 року знято заборону відчуження належної [PERSON] квартири та вилучено запис про іпотеку у Державному реєстрі іпотек. За результатом перегляду справи № 21/133/10 в порядку апеляційного та касаційного провадження постанову господарського суду Запорізької області від 03.06.2010 р. про визнання банкрутом фізичної особи-підприємця [PERSON] скасовано, ухвалою господарського суду Запорізької області від 14.07.2011 року провадження у справі №21/133/10-29/5009/3331/11 припинено. Вказує, що 07.06.2013 р. іпотекодавцем [PERSON] без згоди іпотекодержателя ПАТ «Укрсоцбанк» здійснено відчуження предмета іпотеки на користь третіх осіб [PERSON] та [PERSON] за договором купівлі-продажу квартири, що був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В. за реєстровим № 2643. В подальшому, квартиру було продано третіми особами [PERSON] та [PERSON] відповідачці [PERSON] за договором купівлі-продажу від 11.04.2019 р., що був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Касапською Н.О. за реєстровим №46422945. Відповідно до умов п.4.1. іпотечного договору іпотекодержатель набуває право стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Вимогу про добровільне усунення порушень, яку було направлено відповідачу (боржнику) останнім не виконано, тому позивач має право вимагати стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним з третьою особою [PERSON] по кредиту, за відсотками, за пенею з відповідача [PERSON] за рахунок предмету іпотеки. Просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно: двокімнатну квартиру, загальною площею 53,57 кв.м., житловою 20,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту № 153СМБ/08 від 12.09.2008 року у розмірі: за кредитом 60260,44 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 1592198,03 грн., по відсотках 9424,43 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 249011,77 грн.; встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору 28222,37 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.08.2019 року прийнято до провадження вказану цивільну справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.06.2021 року закрито підготовче судове засідання по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 31.01.2022 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя проведено заміну позивача з АТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк». 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-бан» на АТ «Сенс банк», що підтверджується Витягом з державного реєстру банків від 02.12.2022 року та копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 01.12.2022 року за № 301627140050. Відповідачка [PERSON] надала відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав: на час покупки квартири, яка є предметом іпотеки, заборони в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`актів нерухомого майна не було; відсутнє судове рішення про стягнення заборгованості з боржника [PERSON] ; сплинув строк позовної давності на стягнення основного боргу та як наслідок, закінчився строк позовної давності щодо вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування наведених доводів відповідачка зазначила, що борг у [PERSON] за кредитним договором виник ще у 2010 році, але банком жодних примусових дій стосовно боржника щодо стягнення суми боргу або звернення стягнення на іпотечне майно вчинено не було. Разом із відзивом відповідачка надала заяву про застосування строку позовної давності в порядку ч.3 ст.267 ЦК України, якою просить відмовити у позові. 22.01.2021 року у судовому засіданні представником відповідача заявлено клопотання про витребування з позивача доказів на підтвердження встановленого кредитним договором порядку виконання боржником [PERSON] обов`язків з повернення запозичених коштів, виконання умов договору та детальний розрахунок заборгованості. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.01.2021 року з позивача витребувано детальний розрахунок суми заборгованості за договором кредиту № 153СМБ/08 від 12.09.2008 року та графік, що визначає порядок погашення основної заборгованості (Додаток 2 до договору). У зв`язку з витребуваними судом доказами, 09.06.2021 року відповідачка надала додаткові пояснення в обґрунтування наведених нею доводів щодо застосування строків позовної давності, де зазначила наступне. Графіком погашення кредиту передбачено повернення позичальником [PERSON] кредитних сум рівними частинами щомісяця по 677,08 доларів США у період з 11.10.2008р. по 11.09.2016р. З розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] повертав кредитні кошти у відповідності до графіка в розмірі 677,08 дол. США щомісяця у період з жовтня 2008 року по квітень 2009 року. Останній платіж з повернення кредиту був здійснений позичальником 10.04.2009 р. Таким чином, вважає датою порушення обов`язку щодо повернення боргу за кредитним договором № 153СМБ/08 від 12.09.2008 дату чергового платежу за графіком - 11 травня 2009 року, у зв`язку з чим трирічний строк позовної давності на думку відповідача до вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки сплинув 12 травня 2012 року. Позивач же звернувся до суду з відповідним позовом у даній справі 02.08.2019 року. Представником відповідача надано суду письмові пояснення (судові дебати), де звернув увагу на те, що строк позовної давності щодо заявлених у даній справі вимог до відповідачки [PERSON] сплинув ще до дати відчуження іпотечного майна боржником [PERSON] , позивачем не надано суду доказів того, що строк позовної давності ним пропущений з поважних причин. Просить суд надати правову оцінку обставинам, які позивач вважає такими,\~що не\~потребують доказування,\~посилаючись у\~позові на\~висновки господарського\~суду Запорізької\~області,\~викладені в\~ухвалі від\~14.07.2011\~р.\~по справі № 21/133/10 про банкрутство ФОП [PERSON] , де суд зазначає, що заборгованість [PERSON] перед ПАТ «АКБ «Укрсоцбанк» не пов`язана із здійсненням підприємницької діяльності та строк виконання боржником зобов`язань наступає 11.09.2016 р. Вважає, що заявивши вимоги у цій справі до [PERSON] про дострокове повернення всієї суми несплачених кредитних коштів в розмірі 558 289,21 грн., які виникли на підставі договору кредиту від 12.09.2008 р. № 153СМБ/08 тим самим ПАТ «Укрсоцбанк» у 2010 році змінив умови договору кредиту в частині строків виконання боржником основного зобов`язання, що передбачено п.2.2. договору. Вимоги до боржника господарським судом було визнано, про що винесено ухвалу від 11.08.2010 у справі 21/133/10. За вказаних обставин строк для виконання боржником договору кредиту в повному обсязі настав у 2010 році. На підтвердження своїх доводів посилається на розрахунок вимог банку, в якому останній період нарахування банком 15 процентів річних за договором кредиту - червень 2010 року. Просить на підставі вищевикладеного в задоволенні позову відмовити, застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин. Треті особи\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~заперечили проти\~задоволення позовних\~вимог у\~повному обсязі,\~надали пояснення\~щодо обставин\~справи,\~з яких\~вбачається,\~що на\~дату укладення\~ними договору\~купівлі-продажу\~спірної квартири\~07.06.2013\~року їм\~не було\~відомо про\~те,\~що квартиру\~продавець [PERSON] \~передав в\~іпотеку банку,\~оскільки в Державному реєстру Іпотек, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна інформація про іпотеку, або заборону відчуження квартири була відсутня. Підтримали заяву відповідача про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, вважають, що заява обґрунтована, просять її задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про заміну найменування сторони позивача у справі у зв`язку з перейменуванням Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», просив розглянути справу без участі його представника та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, з урахуванням позиції, яка викладена у заяві про застосування строків позовної давності, письмових поясненнях. Позовні вимоги не визнає, у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. Треті особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12 вересня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] було укладено договір кредиту № 153СМБ/08, за умовами якого позичальник отримав кредит на поточні потреби у розмірі 65000 доларів США зі сплатою фіксованої ставки 15 процентів річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеними тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться в Додатку 1 до договору та порядком погашення суми основної заборгованості згідно з графіком, що міститься в Додатку 2 до цього договору, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 11 вересня 2016 року. Отримання кредитних коштів в сумі 60000,00 доларів США підтверджується заявою на видачу готівки № 12-006 від 12.09.2008 р. На забезпечення виконання вказаного договору кредиту між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір від 12.09.2008 року №153СМБ/08/1і, за умовами якого іпотекодатель передав в іпотеку наступне нерухоме майно: двокімнатну квартиру, загальною площею 53,57 кв.м, житловою площею 29,3 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить позичальнику на праві приватної власності. Позивачем в день укладення іпотечного договору було проведено реєстрацію іпотечного майна у Державному реєстрі іпотек та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна згідно іпотечного договору від 12.09.2008 року №153СМБ/08/1і. [PERSON] має прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 60260,44 доларів США та по відсотках в розмірі 9424,43 доларів США, яка виникла станом на 10.04.2009 року, про що свідчить розрахунок вимог банку у зв`язку з непогашенням [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором № 153СМБ/08 від 12.09.2008 року. Таким чином, зобов`язання за договором кредиту [PERSON] у повному обсязі не виконав. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою господарського суду Запорізької області від 26.04.2010 року за заявою ФОП [PERSON] було порушено справу про банкрутство №21/133/10. Постановою суду від 03.06.2010 року у цій справі фізичну особу-підприємця [PERSON] визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою господарського суду від 09.11.2010 року скасовано всі заборони на нерухоме майно боржника [PERSON] . На виконання ухвали суду, 16 грудня 2010 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Білою І.С. було знято заборону відчуження належної [PERSON] квартири та вилучено запис про іпотеку у Державному реєстрі іпотек. ПАТ «Укрсоцбанк» є стороною справи №21/133/10 (№21/133/10-29/5009/3331/11) як кредитор з грошовими вимогами до боржника [PERSON] , що виникли на підставі кредитного договору № 153СМБ/08 від 12.09.2008 року. З ухвали суду від 19.07.2010\~року у справі №21/133/10 вбачається, що до суду\~надійшла заява\~Публічного акціонерного\~товариства\~«Укрсоцбанк»\~в особі\~Запорізького відділення\~Донецької обласної\~філії ПАТ\~«Укрсоцбанк»\~№\~97-0010/85-784\~від 16.07.2010\~року з\~грошовими вимогами\~до боржника\~ [PERSON] \~на\~суму 558289,21\~грн. на\~підставі договору\~кредиту №\~153СМБ/08\~від 12.09.2008\~року та\~на забезпечення\~виконання якого\~було укладено\~іпотечний договір\~№ 153СМБ/08/1і\~від 12.09.2008\~року. Ухвалою від 11.08.2010 у даній справі господарський суд Запорізької області визнав ПАТ «Укрсоцбанк»\~поточним\~кредитором\~у\~справі №21/133/10 про банкрутство ФОП [PERSON] . Судом зобов`язано ліквідатора включити кредиторські вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Запорізького відділення Донецької обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» у сумі 558289,21 грн. до реєстру вимог кредиторів банкрута (третя черга задоволення вимог). З огляду на вказані судові рішення, суд дійшов висновку, що позивачем у 2010 році було заявлено позичальнику за договором кредиту, укладеним з [PERSON] вимогу про дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, у відповідності до ст. 1050 ЦК України. Разом з тим, вимога в розмірі 558289,21 грн. є заборгованістю за кредитом, що еквівалентно 69684,87 доларів США, виходячи з курсу валют, встановленого Національним банком України станом на дату звернення банком до суду 16.07.2010 р. (800 гривень за 100 доларів США), в тому числі сума основного боргу за кредитом 60260,44 доларів США та борг по відсотках 9424,43 доларів США. Саме цю суму заборгованості позичальника позивачем зазначено як підставу для задоволення його позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки. В результаті перегляду справи № 21/133/10 в порядку апеляційного та касаційного провадження постанову господарського суду Запорізької області від 03.06.2010 року про визнання банкрутом фізичної особи-підприємця [PERSON] було скасовано, ухвалою господарського суду Запорізької області від 14.07.2011 року провадження у справі № 21/133/10-29/5009/3331/11 припинено. Позивачем не було здійснено протягом наступних трьох років юридично визначених дій щодо поновлення в державному реєстрі запису про заборону відчуження належної [PERSON] квартири та запису про іпотеку у державному реєстрі іпотек. Згідно з договором купівлі-продажу нерухомого майна від 07.06.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В., [PERSON] продав [PERSON] та [PERSON] двокімнатну квартиру, загальною площею 53,57 кв.м, житловою 29,3 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За договором купівлі-продажу нерухомого майна від 11.04.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Касапською Н.О., [PERSON] та [PERSON] продали вказану квартиру [PERSON] . На продаж предмета іпотеки продавці згоди від ПАТ «Укрсоцбанк» не отримували. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Застава нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (ст.577 ЦК України). Законом України «Про іпотеку» № 898-IV визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, а отже, іпотека не може існувати самостійно без основного зобов`язання. Суб`єктами іпотечних правовідносин Закон № 898-IV визначає іпотекодавця та іпотекодержателя. Відповідно до визначень, що містяться в статті 1 цього Закону, іпотекодержателем є кредитор за основним зобов`язанням. Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Згідно зі ст. 589, ч.2 ст.590 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк /термін/, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. Таким чином, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. У відповідності до Закону в пункті 1.3. договору кредиту № 153СМБ/08 від 12.09.2008 року, пункті 1.4. іпотечного договору № 153СМБ/08/1і від 12.09.2008 року сторони узгодили, що іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо сплати боржником кожного і всіх його платіжних зобов`язань за кредитним договором у розмірі, валюті, порядку та у строк, як встановлено в кредитному договорі. Разом з тим, сторони узгодили право банку у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором кредиту, погіршення його фінансового стану, плато- та кредитоспроможності позичальника вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань протягом 30 календарних днів від дати вручення позичальнику письмової вимоги про повернення кредиту (пункт 3.2. договору кредиту). Як дослідив суд, банк скористався правом вимагати дострокового виконання грошових зобов`язань, надіславши відповідну вимогу до боржника у 2010 році. Щодо позовної давності суд зазначає наступне. Відповідач подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, а позивач вважає, що строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом ним не пропущено. Відповідно до усталених загальних правових висновків Верховного Суду України щодо порядку застосування позовної давності, викладених, зокрема, в постановах від 23 січня 2020 року у справі № 916/2128/18, від 03 лютого 2021 року у справі №914/197/19, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3677/17, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму). Відповідно до положень статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з приписами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно положень 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно правової позиції Верховного Суду України, зазначеної в постанові Судової палати у цивільних справах від 22.10.2014р. у справі 6-127цс14 від 22.10.2014 р. (договір про надання банківських послуг) у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. В ході розгляду справи судом було встановлено факт порушення [PERSON] своїх зобов`язань за договором кредиту № 153СМБ/08 від 12.09.2008 року - 11 травня 2009 року, тобто в день неповернення ним чергового щомісячного платежу, визначеного графіком (Додатком 2) до договору. Як вбачається з розрахунку заборгованості позичальника, починаючи з травня 2009р. будь-яких платежів на виконання договору кредиту [PERSON] більше не здійснював. Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникає в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. Звернувшись до суду заявою з грошовими вимогами до боржника [PERSON] № 97-0010/85-784 від 16.07.2010 р. у справі про банкрутство №21/133/10 про дострокове повернення заборгованості за кредитом, кредитор змінив строк виконання зобов`язання з 11.09.2016р. на 16.07.2010р. Саме з цієї дати починається відрахування трирічного строку, в межах якого кредитор мав можливість звернути стягнення на предмет іпотеки (з 16 липня 2010 року до 17 липня 2013 року), який вже минув. Наведені обставини щодо зміни кредитором строку виконання зобов`язань підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем, згідно якого, починаючи з липня 2010 р. банк припинив нарахування боржнику за договором кредиту 15% річних. З урахуванням вказаних обставин суд дійшов висновку, що 02 серпня 2019 року на дату звернення позивача до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] строк позовної давності сплинув як до основної вимоги про стягнення заборгованості за договором кредиту так й до похідної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки. Посилання позивача на висновки, викладені в ухвалі\~господарського суду\~Запорізької області\~від 14.07.2011\~р.\~у справі № 21/133/10 про банкрутство ФОП [PERSON] , де суд зазначає, що строк виконання боржником зобов`язань наступає 11.09.2016 р., судом до уваги не беруться, обставини справи №21/133/10 відмінні від обставин справи 334/5593/19, що розглядається, оскільки у наведеній вище справі №21/133/10 боржник перебував у процедурі ліквідації. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у справі №23890/02 за заявою «Фінікарідов проти Кіпру»). Судом досліджено обставини того, що позивач був обізнаний про порушення своїх прав та інтересів ще у 2010 році. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про вчинення боржником [PERSON] дій щодо визнання ним свого боргу за договором кредиту. Навпаки, як вбачається з матеріалів справи, боржник у 2010 році повідомив банк про свою неспроможність виконати обов`язки за договором кредиту шляхом звернення до суду заявою про порушення справи про його банкрутство. Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності. Позивач звернувся позовними вимогами до відповідачки [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки лише 02.08.2019р. через дев`ять років після того як у нього виникло право на захист своїх прав та інтересів у судовому порядку, тобто з пропуском строку позовної давності. Також судом встановлено, що АТ «Укрсоцбанк» 18.03.2016 р. звертався позовом про дострокове стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у справі № 334/1600/16-ц, але ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.09.2017р. у цій справі позов залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача у судове засідання, що за приписами ч.4 ст.26 ЦК України не зупиняє перебігу позовної давності. Судові рішення щодо стягнення з боржника за договором кредиту основного зобов`язання в Єдиному реєстрі судових рішень відсутні. Позивачем не надано суду доказів того, що строк позовної давності ним пропущений з поважних причин. За приписами ст. 81 ЦПК України, яка визначає обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, зібрані сторонами докази, суд вважає обґрунтованою заяву відповідачки [PERSON] про застосування до спірних правовідносин ч.3 ст.267 ЦК України, у зв`язку із спливом позовної давності, тому у задоволенні позову слід відмовити. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то судові витрати по справі покладаються на позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed