Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

У травні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] у якому вказав, що відповідач відповідно до укладеного договору № б/н від 22.09.2006, отримав кредит у розмірі 2800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 48,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 07.05.2018 року має заборгованість 197525,67 грн., яка складається з: 1658,17 грн. заборгованість за кредитом; 16651,99 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 915,51 грн. штраф (процентна складова). Посилаючись на норми ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, просить суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 19725,67 грн. станом на 07.05.2018 року, та судові витрати у розмірі 1762 грн., як сплачений судовий збір. Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 02.11.2018, позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволені у повному обсязі. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 23.09.2022 заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 02.11.2018 скасоване і справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У заяві про перегляд заочного рішення відповідач [PERSON] , в особі свого представника [PERSON] зазначив про те, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним. Позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду щодо захисту прав, про що подана відповідна заява. Відповідно до підписаної відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг № б/н від 22.09.2006, він виявив бажання оформити на своє ім`я кредитну карту з лімітом 2800 грн. При підписанні вказаної заяви, так і після її підписання, [PERSON] не був ознайомлений з Умови та Правила надання Банківський послуг. Банк не ознайомив відповідача з їх змістом, чим порушив права споживача фінансових послуг. Виходячи зі змісту позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк», твердження Позивача щодо правовідносин з банком, є для відповідача новиною - оскільки банк не погоджував із нею, як зі стороною договірних відносин, такі положення та навіть не повідомив про їх наявність будь де чи то в Умовах чи то в Тарифах. Вважає недоведеними позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», оскільки розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є некоректним та має невідповідність з договором, а зміст позовної заяви та зміст кредитного договору взагалі є різним. Матеріали справи не містять підтвердження, що саме з доданими банком до позовної заяви довідкою та Умовами та правилами надання банківських послуг у Приватбанку ознайомився та погодився відповідач, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, що саме зазначені документи містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), комісії, і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості. Вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення процентів за користування кредитом, штрафів є необґрунтованими. Позивач не мав і не має права нараховувати штрафні санкції та проценти на підставі своїх умов та правил, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні позову. Вважає, що у задоволенні позовних вимог позивача має бути відмовлено в повному обсязі. Матеріали справи містять заяву представника позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Також позивач повідомлявся про розгляд справи, шляхом відповідного повідомлення на електронну адресу, до суду не з`явився, причину не повідомив, заяв не надав. Відповідач та його представник про час та місце слухання справи повідомлялись своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомили. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до наданих суду документів, [PERSON] , 22.09.2006 у ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого виступає ПАТ КБ «ПриватБанк», оформив заяву на кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з датою відкриття рахунку 22.09.2006, та з отриманням кредитної карти 22.09.2006. Відповідач підписав заяву, та тим самим виявив свою згоду з усіма її пунктами та зобов`язувався їх виконувати. Відповідно до тексту заяви, [PERSON] ознайомлений і погоджується з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами. Згідно із ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Суд вважає, що сторони уклали договір кредиту, суть якого полягає у наданні грошових коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується наданими суду письмовими фактичними даними. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Про добровільність дій відповідача, та його обізнаність про умови кредитування свідчить підпис в графі заяви, в якій він від першої особи констатує те, що ознайомлений і погоджується з умовами надання кредитних коштів. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. [PERSON] не виконував свої обов`язки за договором належним чином та станом на 07.05.2018, відповідно до розрахунку наданого суду, сума заборгованості за кредитом становить 19725,67 грн., яка складається: заборгованість за кредитом 1658,17 грн.; заборгованість за процентами користування кредитом 16651,99 грн., а також штрафи: фіксована частина 500 грн., процентна складова 915,51 грн. Виходячи з презумпції свободи правочину та паритету сторін у визначенні умов договору, суд вважає, що сторони, які уклали договір, прийняли на себе тягар виконання зобов`язань за ним. Згідно ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. У позовній заяві позивач просить стягнути 500 грн. штраф (фіксована частина), 915,51 грн. штраф (процентна складова), нараховані за несвоєчасність сплати боргу. Суд вважає, що до відповідача застосована подвійна санкція за одне і те саме правопорушення у вигляді нарахування штрафних санкції на штрафні санкції, що не відповідає ст. 61 Конституції України, та є неприпустимим. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого суду, вбачається, що відповідач [PERSON] останній раз здійснював погашення кредиту і процентів 30.10.2007, при цьому слід зазначити, що строк дії кредитної карти встановлено у три роки, тобто до 22.09.2009. Суду не надано підтвердження погашення заборгованості після жовтня 2007 року, також не надано підтвердження перевипуску кредитної карти, яка була отримана відповідачем 22.09.2006. Представником відповідача заявлено про пропуск строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно до розрахунку заборгованості, наданого суду, останнє погашення кредиту і процентів відбулось 30.10.2007, і саме з цього часу у Банку виникло право вимоги повернення кредиту. З відповідним позовом до суду АТ КБ «Приватбанк» звернувся лише 31.05.2018, тобто поза межами установленого законом строку позовної давності, клопотання про поновлення строку позовної давності позивач не заявляв, доказів в обґрунтування поважності причин пропуску такого строку, суду не надав. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову позивачу за спливом строку позовної давності, а тому, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення суми заборгованості задоволенню не підлягають за пропуском строку звернення до суду. Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.06.2014 року (справа №6-61цс14), від 04.11. 2015 року (справа №6-1926цс15). У зв`язку з відмовою позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору, задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed