Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

У червні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до\~\~ [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказував, що відповідно до укладеного кредитного договору №CVBHAE00000837 від 25 березня 2008 року,\~\~ [PERSON] отримав кредит у розмірі 31\~325,54 (доларів США) на термін до 23 березня 2013 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитом. Зокрема, відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Також умовами договору визначено, що у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. При цьому, позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Разом з тим, відповідач у порушення умов кредитного договору, не здійснив погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором №CVBHAE00000837. У зв`язку із невиконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, 28 травня 2015 року на підставі рішення Герцаївського районного суду м. Герца з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанку» стягнуто суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 372 182 гривень 24 копійок, а також витрати по сплаті судового збору. \~\~\~\~\~\~ Посилаючись на те, що банк свої зобов`язання перед позичальником виконав в повному обсязі й відповідно надав позичальнику обумовлену суму коштів, однак відповідач у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконує, у тому числі й не виконав рішення суду, яким на користь банку стягнуто суму боргу за кредитом, просив стягнути з [PERSON] борг в розмірі 2 196 (долар США) грн. 59 коп., який складається із 3 % річних від простроченої суми та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справа міститься заява, в якій просить суд справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив позов задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення, а також до матеріалів справи долучив додаткові письмові пояснення. В судове засідання відповідач повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи, причину своєї неявки суду не повідомив. Ураховуючи те, що відповідач до суду не з`явився, а також не надав суду будь-яких клопотань чи заперечень щодо заявленого позову, суд вважає, що справу можливо розглянути за його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. На підставі ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~судове засідання проводилось без технічної фіксації. Так, відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4\~ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Як убачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного в розумінні положень\~ст. 634 ЦК України\~кредитного договору №CVBHAE00000837 від 25 березня 2008 року, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з умовами сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитом. \~\~\~\~\~\~ Умовами укладеного між сторонами договору визначено, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Однак, відповідач\~\~ [PERSON] у порушення умов кредитного договору, зобов`язання за вказаним договором не виконав, і відповідно на спростування вказаного суду належних та допустимих доказів не надав. У зв`язку із невиконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, 28 травня 2015 року на підставі рішення Герцаївського районного суду м. Герца з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанку» стягнуто суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 372 182 гривень 24 копійок, а також витрати по сплаті судового збору. Дане рішення суду набрало законної сили, однак не було виконано та сума заборгованості не була погашена. Оскільки Постевка (Григореску) станом на 16.03.2022 року свої зобов`язання зі сплати суми боргу за рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором не виконав й відповідно його зобов`язання на даний час є діючими та таким, що не припинилося його виконанням, позивач просив стягнути з відповідача на користь банку три проценти річних на суму простроченої заборгованості за період з 10.12.2015 року по 16.03.2022 року в розмірі 2\~196,59 (долар США), що еквівалентно 64 250 грн. 26 коп. Так, згідно з ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно із\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Також, згідно із\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст.598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому, згідно із\~ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ( ч. 2\~ст. 625 ЦК України). Таким чином, правовий аналіз положень статей\~\~526,\~599,\~611,\~625 ЦК України\~дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати\~\~Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). \~\~\~\~\~\~ Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України. \~\~\~\~\~\~ Крім того, у пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (14-10цс18) зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». \~\~\~\~\~\~ У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою\~статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення\~статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені\~статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою\~статті 625 ЦК України\~є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої\~статті 1048 ЦК України\~і охоронна норма частини другої\~статті 625 цього Кодексу\~не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої\~статті 1048 ЦК України\~як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання». Таким чином, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі\~статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, з ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триває і на даний час, тобто до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.\~\~Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, оскільки на підставі вимоги банку про дострокове повернення всієї суми позики, поданої у 2012 році настав строк виконання зобов`язань за кредитними договорами і банк після постановлення рішення суду у лютому 2013 року не мав права нараховувати проценти, визначені умовами договору й відповідно має право на захист своїх порушених прав шляхом звернення до суду з вимогами про стягнення з боржника 3 процентів річних інфляційних витрат, визначених ст. 625\~ЦПК України. При цьому, формулювання\~статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні\~\~положень\~статті 549 цього Кодексу. Отже, за\~\~змістом\~\~наведеної\~\~норми\~\~закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. \~\~\~\~\~\~ Крім того, законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим, а невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. \~\~\~\~\~\~ Аналогічні за змістом правові висновки виклав Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 910/16945/14, від 27 квітня 2018 року у справі № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 21 листопада 2018 року у справі № 642/493/17-ц, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18 та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц. Також слід зазначити, що , право кредитора на звернення до суду із позовом на підставі\~статті 625 ЦК України\~і стягнення з боржника трьох процентів річних та інфляційних витрат за весь період прострочення виконання рішення суду не залежить від діяльності органів державної виконавчої служби з цього приводу. Така правова позиція зазначена Верховним Судом у постанові від 4 грудня 2019 року справі № 601/2120/17. Виходячи з наведених вище положень закону, відповідач [PERSON] зобов`язаний відповідати перед позивачем у межах обов`язків, визначених положеннями\~ст.625 ЦК, тобто сплатити позивачу встановлений три проценти річних від простроченої суми. Згідно розрахунку заборгованості три відсотки річних за період з 10.12.2015 року по 16.03.2022 року становлять 2\~196,59 доларів США, що еквівалентно 64 250 грн. 26 коп. За таких обставин, дослідивши та проаналізувавши подані письмові докази, враховуючи те, що відповідач [PERSON] не виконує взяті зобов`язання за укладеним договором й відповідно не надав суду доказів на спростування вказаного, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по зверненню до суду в розмірі 2481,00 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved