Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

У листопаді 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Павлоградської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Перша павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання права власності, в якій просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] , як об`єкт права спільної сумісної власності подружжя; визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позову позивач посилалась на те, що вона з 25.08.1979 року перебувала у шлюбі з [PERSON] . 02 квітня 2003 року ними було придбано за спільні кошти житловий будинок [ADDRESS] , який оформили на [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Позивач звернулася до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтв про право власності на частку у спільному майні подружжя та на частку у порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] , проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок. У зв`язку з тим, що позивач не може належним чином оформили своє право власності на житловий будинок [ADDRESS] , вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. У судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. \~ \~ \~ \~Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позов з наступних підстав. За\~ст.\~6\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Статтею 263\~ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним\~\~і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 25 серпня 1979 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Спадкоємцем за законом після померлого [INFO] [PERSON] є його дружина [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме: земельна ділянка, загальною площею 0,0948 га, розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер: 1212400000:02:029:0072, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . 17.08.2022 року державним нотаріусом Першої павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Тимченко О.М. позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, загальною площею 0,0948 га, розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер: 1212400000:02:029:0072, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Однак, у видачі свідоцтв про право власності на житловий будинок [ADDRESS] ( частка у спільному майні подружжя та частка спадщини за законом після померлого [INFO] [PERSON] ), державним нотаріусом Першої павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Тимченко О.М. позивачу було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на зазначене нерухоме майно. Як вбачається з матеріалів справи, 02 квітня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Павлоградьського міського нотаріального округу Шлегою Г.І., р. № 2484, згідно якого [PERSON] придбав у власність: гараж, літню кухню, сарай, погріб, вбиральню, два сараї, котельню, теплицю, тр. колодязь, огорожу, що знаходяться у [ADDRESS] , яку у подальшому перейменовано на [ADDRESS] . Згідно довідки КП Павлоградське МБТІ від 16.02.2022 року за № 7655 вбачається, що згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 02.04.2003 року приватним нотаріусом Павлоградьського міського нотаріального округу Шлегою Г.І., р. № 2484, будівлі та споруди по [ADDRESS] , яку у подальшому перейменовано на [ADDRESS] , [PERSON] були продані [PERSON] , але право власності не зареєстровано. Рішенням Павлоградської міської ради від 11.09.2007 року за № 422-23/У [PERSON] було передано безкоштовно у власність земельну ділянку, загальною площею 948 кв.м, по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку. Відповідно до технічної документації та даних КП Павлоградське МБТІ за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Тичини Павла, буд. 68, встановлено, що у 1982 році літню кухню «В» було переобладнано під житловий будинок, загальною площею 49,6 кв.м, житловою площею 27,1 кв.м, однак належним чином зареєструвати своє право власності на нього [PERSON] не встиг. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, не належать до самочинного будівництва індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року, а документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41\~Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Згідно частини 1,2 стаття 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках, встановлених законом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до\~ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до статті 61 СК України, об`єктом спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до частини 1 статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно частини 2 статті 60 Сімейного кодексу вважається, що кожна річ,\~набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що на майно, набуте за час шлюбу, поширюється презумпція права спільної сумісної власності, що звільняє кожного з подружжя від обов`язку доводити право спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки за законом воно вважається таким, що належить подружжю. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з частиною 1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зі\~ст.\~368\~ЦК України майно, набуте подружжя за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Оскільки житловий будинок [ADDRESS] був придбаний під час перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, тому зазначений будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України\~передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до\~ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому необхідно визначити якою є доля спадкодавця у праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 2\~ст. 370 ЦК України\~у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пунктами 5, 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування. Видачу нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає. Таким чином, оскільки при спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено, істотне значення має встановлення її розміру, що може бути зроблено також після відкриття спадщини, спадкоємець не позбавлений законом такого права, і його право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, яким відповідно до ст. 1216 ЦК України, є перехід права та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89\~ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи, що будь-якої домовленості між подружжям щодо розміру їх часток не було, беручи до уваги презумпцію рівності часток, суд вважає, що частка кожного співвласника у спільній сумісній власності на житловий будинок [ADDRESS] є рівною і становить по 1/2 частці кожному. При цьому в судовому засіданні не було встановлено існування обставин, які б могли бути підставою для збільшення або зменшення часток співвласників зазначеного житлового будинку. Таким чином, позивачу та її померлому чоловіку [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя належали по частці житлового будинку [ADDRESS] , які не були зареєстровані у передбаченому законом порядку, тому після смерті свого чоловіка позивач за правилами спадкування за законом мала успадкувати лише частку зазначеного будинку. Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд вважає обставини, зазначені у позовній заяві, такими, що відповідають дійсності та повністю доведеними, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved