Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, шляхом вселення в квартиру. В обґрунтування позовних вимог, [PERSON] вказує на те, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] виданого Жовтневою районною адміністрацією Запорізької міської ради 05 жовтня 1998 року, зареєстрованого Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 19 жовтня 1998 року, у реєстровій книзі за № 205,за реєстровим № 35685, квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належала: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіює вказаного свідоцтва. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину, за заповітом, [PERSON] , належить 7/24 (сім/двадцять четвертих) часток у праві власності на квартиру [ADDRESS] , які належали на підставі Свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло виданого Жовтневою районною адміністрацією Запорізької міської ради 05 жовтня 1998 року, зареєстрованого Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 19 жовтня 1998 року, у реєстровій книзі за № 205,за реєстровим № 35685, з яких: (одна/четверта) частка належала спадкодавцю - [PERSON] , 1930 року народження, який помер [INFO] ; 1/24 (одна/двадцять четверта) частка належала [PERSON] , дружині спадкодавця, яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її чоловік [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, що підтверджується вказаним свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. Відповідно до Технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , квартира складається з: 1-а кімната - 18,5 кв.м., 2-а кімната - 10,6 кв.м.. 3-я кімнат 13,4 кв.м.. кухня 6,9 кв.м., ванна кімната-2,0 кв.м., туалет - 1,0 кв.м., коридор -4.8: 1.7кв.м., кладовка - 1,7 кв.м.. лоджія 1.58 кв.м., що підтверджується копіює вказаного технічного паспорту. Тобто, станом на теперішній час відповідачам [PERSON] , [PERSON] належать всі інші частки зазначеної квартири на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , крім 7/24 (сім/двадцять четвертих) часток, яка належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Він за життя батька мав ключі від спірної квартири, але після смерті батька відповідачі змінили замок на вхідних дверях не надавши його дублікат позивачу. Він неодноразово звертався до відповідачів [PERSON] , [PERSON] з вимогою надати ключі від спірної квартири, на що йому було неодноразово надано обіцянки щодо передачі ключів, або взагалі відповідачі відмовлялися зустрітися з позивачем для передачі ключів. Тривалий час відповідачі [PERSON] , [PERSON] використовують зазначену квартиру для власних потреб, а він змушений лише сплачувати комунальні послуги за 7/24 (сім/двадцять четвертих) часток квартири. Зазначене в свою чергу перешкоджає йому повноцінно розпоряджатися своєю власністю. Він намагався реалізувати своє право власності на квартиру, а саме користуватися нею, проте відповідачі [PERSON] , [PERSON] продовжують чинити перешкоди, а саме не впускають його до квартири та не надають ключів від вхідних дверей. Крім цього, він звернувся до комісії у складі голови правління та членів правління ОСББ «Соборний -144», де йому склали акт про перешкоджанні в заселенні. Голова правління та члени правління підтверджують факт перешкоджання заселення позивача до квартири [ADDRESS] , так як [PERSON] в телефонній розмові відповіла, що у неї з братом «сімейні справи», та що вона дійсно перешкоджає йому в заселенні в квартиру. У зв`язку з вище викладеними обставинами, а саме те, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] перешкоджають йому у заселенні до квартири [ADDRESS] , він був змушений звернутися до поліції. Проте, через відсутність даних, які б вказували на наявність ознак кримінального або адміністративного правопорушення, перевірка, за зверненням від 23.07.2021 рок № 13336, була припинена, що підтверджується копією відповіді №8306/42/01-2021 від 26.07.2021 року. У зв`язку з чим він вимушений для захисту своїх законних прав та інтересів звернутися до суду. Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач [PERSON] просить суд усунути йому перешкоди в користуванні житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , вселивши в квартиру [ADDRESS] . Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 18.10.2022 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 11.01.2023 року. Судове засідання призначене на 10.01.2023 року було відкладено на 15.02.2023, через неявку в судове засідання відповідачів у справі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання повторно не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи або розгляду справи за їх відсутності не надали, правом на подання відзиву на позовну не скористались. Про дату, час та місце судового засідання відповідачі повідомлялись в установленому законом порядку, шляхом надсилання судових повісток на останню відому адресу місця їх реєстрації, повідомленням через офіційний веб-портал судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/sud0808. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідно до ч. 1 статті 280 ЦПК України,суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищенаведене, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, за відсутності відповідачів. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого Жовтневою районною адміністрацією Запорізької міської ради 05 жовтня 1998 року, зареєстрованого Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 19 жовтня 1998 року, у реєстровій книзі за № 205, за реєстровим № 35685, квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належала: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, [PERSON] , належить 7/24 (сім/двадцять четвертих) часток у праві власності на квартиру [ADDRESS] , які належали на підставі Свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло виданого Жовтневою районною адміністрацією Запорізької міської ради 05 жовтня 1998 року, зареєстрованого Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 19 жовтня 1998 року, у реєстровій книзі за № 205,за реєстровим № 35685, з яких: - (одна/четверта) частка належала спадкодавцю - [PERSON] , 1930 року народження, який помер [INFO] ; - 1/24 (одна/двадцять четверта) частка належала [PERSON] , дружині спадкодавця, яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її чоловік [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, що підтверджується вказаним свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (а.с.6). Реєстрація видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] підтверджується витягом від 05.10.2020 р. № 61927879 про реєстрацію в спадковому реєстрі (а.с.7). Реєстрація права власності [PERSON] на 7/24 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] підтверджується витягом від 05.10.2020 р. № 226749300 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.8) Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , квартира складається з: 1-а кімната - 18,5 кв.м., 2-а кімната - 10,6 кв.м., 3-я кімната - 13,4 кв.м., кухня - 6,9 кв.м., ванна кімната - 2,0 кв.м., туалет - 1,0 кв.м., коридор - 4,8; 1,7 кв.м., кладовка - 1,7 кв.м., лоджія - 1,58 кв.м., що підтверджується копіює вказаного технічного паспорту (а.с.9-12 ). Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Факт перешкоджання відповідачами [PERSON] , [PERSON] позивачу [PERSON] у заселенні до квартири [ADDRESS] підтверджується актом від 10.09.2021 р., складеним Головою та членами правління ОСББ «Соборний -144». На акті міститься відмітка про ознайомлення [PERSON] (а.с.13). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2. 4. 7 та 1 1 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися начежним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно, може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і мають право розпоряджатись цією власністю на власний розсуд. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кривіцька і Кривіцький проти України" ("Kryvitska and Kryvitskyyv. Ukraine", заява № 30856/03) поняття "житло" не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Суд виходить з того, що гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Перешкоджання власниками відповідачами [PERSON] , [PERSON] користуватися спірною квартирою іншому власникові позивачу [PERSON] , безумовно, порушує приведені норми і тягне за собою необхідність судового захисту прав позивача. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у позивача немає доступу до квартири, оскільки відповідачі не передають ключі від неї, суд має усунути перешкоди позивачу у користуванні спірною квартирою шляхом вселення у квартиру. Питання про судові витрати належить вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved