Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

Позивач, Маяківська сільська рада Одеського району Одеської області звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на користь Маяківської сільської територіальної громади в особі Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області (код ЄДРПОУ: 04377747), шкоду, спричинену рибним ресурсам України, у розмірі 45 866 грн. В обґрунтування поданого позову зазначено, що Біляївським районним судом Одеської області розглянуто кримінальну справу за фактом вчинення [PERSON] кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України. Судом встановлено, що 15.05.2022 року [PERSON] в період часу з 06:00 год. до 07:40 год., маючи умисел на незаконне зайняття рибним добувним промислом без належного, передбаченого діючим законодавством дозволу, в період заборони вилову водних біоресурсів у зв`язку з їх нерестом, встановлений Наказом Управління державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області від 14.01.2022 року №68, на водних об`єктах, підконтрольних Одеському рибоохоронному патрулю у 2022 році, а саме в р. Дністер з рукавом Турунчук та заплавних озерах з 20 квітня по 20 червня 2022 року, на резиновому човні, в каналі, що межує з територією земельних ділянок [ADDRESS] та з`єднуються з річкою Дністер, переслідуючи мету незаконного вилову риби, з використанням заздалегідь підготовлених знарядь лову, а саме двох риболовецьких сіток, які є забороненим знаряддям лову, незаконно виловив водні живі біоресурси, а саме такі види риби: карась сріблястий - 24 шт., окунь - 2 шт., лин - 1 шт., чим порушив вимоги п. 3.15 правил любительського і спортивного рибальства у внутрішніх водоймах України, затверджених Наказом Державного комітету рибного господарства України від 15.02.1999 року № 19. У п. 3.15 Правил визначено: «Забороняється лов живих ресурсів із застосуванням вибухових і отруйних речовин, електроструму, колючих знарядь лову, вогнепальної та пневматичної зброї (за винятком гарпунних рушниць для підводного полювання), промислових та інших знарядь лову, виготовлених з сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань». Пунктом 4.4. Правил передбачено, що «в нерестовий заборонений період любительське рибальство може бути дозволено органами рибоохорони на спеціально визначених ділянках водойм однією поплавковою або донною вудкою із одним гачком і спінінгом з берега». Крім того, [PERSON] порушив ст. 27 Закону України «Про тваринний світ». В результаті вказаних дій, [PERSON] , відповідно до Додатку 1 до Постанови Кабінету Міністрів України № 1209 від 21.11.2011 року «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення громадянами України, іноземцями та особами без громадянства цінних видів водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах України», заподіяно істотну шкоду рибним ресурсам України на загальну суму 45 866,00 грн. За результатом розгляду справи, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України. Вирок набрав законної сили 17.08.2022 року. Шкода, завдана рибному господарству, повинна бути відшкодована відповідній місцевій раді за місцем завдання шкоди. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але надав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, на позовних вимогах наполягав, просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, але надав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнав, просив задовольнити. Згідно з вимогами ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що вироком Біляївського районного суду Одеської області від 18.07.2022 року [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України та призначено йому покарання у вигляді 1 року обмеження волі. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь держави судові витрати по справі за проведення судової економічної експертизи у розмірі 3775,60 грн. Вирок набрав законної сили 17.08.2022 року. Відповідно до висновку судових експертів Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Н.І. Ткач та С.О. Терещенко № СЕ-19/116-22/9672-ЕК від 27.06.2022 року, розмір збитків у сумі 45 866,00 грн., наведений у листі № 16-3-9/655-22 від 13.06.2022 року Управлінням Державного агентства меліорації та рибного господарства (Одеський рибоохоронний патруль), заподіяних навколишньому природному середовищу відповідно до Протоколу огляду місця події від 15.05.2022 року, документально підтверджуються. Згідно довідки-характеристики Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області № 127 від 06.02.2023 року, [PERSON] за час проживання на території с. Маяки характеризується позитивно. По характеру товариський, в побуті не конфліктний, користується повагою серед мешканців села. Заяв та скарг від жителів села не надходило. В порушенні громадського порядку не замічався, до адміністративної відповідальності не притягувався. Разом з [PERSON] проживають та знаходяться на його утриманні: цивільна дружина - [PERSON] , [PERSON] - син, [PERSON] - донька, [PERSON] - син, [PERSON] - син, [PERSON] - син, [PERSON] - донька. [PERSON] тимчасово не працює, у зв`язку з воєнним станом, сім`я проживає за рахунок соціальних виплат, як багатодітна родина. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами ст. 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Відповідно до ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. За приписами ст. 13 Конституції України, ст. 5 Закону України «Про тваринний світ» об`єкти тваринного світу, які перебувають у стані природної волі і знаходяться в межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, є об`єктами права власності Українського народу.Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Згідно із ст. 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. Статтею 1 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» визначено, що добування (вилов) - це є вилучення водних біоресурсів із середовища їх перебування. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, згідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ» відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу несуть особи, винні в, зокрема незаконному вилученні об`єктів тваринного світу з природного середовища; перевищенні лімітів і порушенні інших встановлених законодавством вимог використання об`єктів тваринного світу. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Розмір компенсації за незаконне добування, знищення або пошкодження видів тваринного світу, а також за знищення чи погіршення середовища їх існування встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частиною 1 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність Згідно з ч. ч. 2, 4, 5 вказаного Закону, відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Стаття69 зазначеного Закону передбачає, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Відповідно до приписів ст. 10 Закону України «Про тваринний світ» громадяни відповідно до закону зобов`язані охороняти тваринний світ, сприяти відтворенню відновлювальних об`єктів тваринного світу, використовувати об`єкти тваринного світу відповідно до закону, відшкодовувати шкоду, заподіяну ними тваринному світу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу. Згідно ст. 20 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних ресурсів», шкода, завдана рибному господарству внаслідок знищення або погіршення стану водних біоресурсів та середовища їх перебування внаслідок господарської та іншої діяльності, підлягає відшкодуванню за рахунок осіб, які безпосередньо здійснювали або замовляли здійснення такої діяльності. Вказані норми підтверджують обов`язок [PERSON] відшкодувати шкоду, завдану рибним ресурсам України, внаслідок вчиненого кримінального проступку. Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення громадянами України, іноземцями та особами без громадянства цінних видів водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах України» №1209 від 21.11.2011 року (далі Постанова №1209 від 21.11.2011 року), затверджені такси для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів. За змістом ст. 10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних ресурсів», посадові особи органів рибоохорони здійснюють державний контроль та управління в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та мають такі повноваження, зокрема: здійснювати державний контроль (нагляд) за дотриманням правил використання, порядку придбання та збуту об`єктів тваринного світу в частині водних біоресурсів; визначати розмір збитків, завданих рибному господарству, за затвердженими таксами та методиками; подавати позови про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктами господарювання та громадянами, внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів. Згідно зі ст. 37 цього Закону, водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об`єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України. Відповідно до ч.3 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. З наведеного вбачається, що природні ресурси (в тому числі водні біоресурси), які відповідно до Конституції України та інших законодавчих актів є матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування, права власника (володіння, користування, розпоряджання) щодо яких, від імені Українського народу, здійснюють органи місцевого самоврядування, як юридичні особи, є майном певної територіальної громади. Згідно п. «г» ч. 4 ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державний фонд охорони навколишнього природного середовища утворюється за рахунок, зокрема частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством. Відповідно дост. 21 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» державний контроль за провадженням рибогосподарської діяльності здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері рибного господарства. Статтею 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Відповідно до п.5.3. Правил любительського і спортивного рибальства та Інструкції про порядок обчислення та внесення платежів за спеціальне використання водних живих ресурсів при здійсненні любительського і спортивного рибальства, затверджених Наказом Державного комітету рибного господарства України №19 від 15.02.1999 року (із змінами), органи рибоохорони, що здійснюють охорону, відтворення і державний контроль використання водних живих ресурсів, відповідно до законодавства, мають право, зокрема, подавати позови про відшкодування збитків і втрат, заподіяних підприємствами, установами, організаціями та громадянами внаслідок порушення законодавства з питань охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів. Згідно роз`яснень п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) - шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ним і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України. Вирок суду відповідачем не оскаржувався та він набрав законної сили. Разом з цим, сума матеріальних збитків, завданих рибним ресурсам України, становить 45 866 грн. Така сума визначена вироком суду, а тому не підлягає доказуванню та є обов`язковою для суду. Під час судового розгляду в рамках кримінального провадження, Маяківською сільською радою Одеського району Одеської області цивільний позов не заявлявся, під час ухвалення вироку судом не було вирішено питання щодо стягнення з [PERSON] завданої майнової шкоди. Зважаючи на те, що діями [PERSON] заподіяно рибним ресурсам України майнову шкоду, суд дійшов висновку, що шкода підлягає відшкодуванню державі в особі Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області. Враховуючи викладене, суд вбачає наявність підстав для відшкодування [PERSON] шкоди, завданої незаконним виловом риби шляхом стягнення з нього компенсації вартості виловленої риби у розмірі 45 866 грн., розмір якої визначено у відповідності до вимог Постанови №1209 від 21.11.2011 року та встановлено вироком суду, який набрав законної сили. Згідно абз. 3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Окрім іншого, в матеріалах справи наявна письмова заява [PERSON] про визнання позовної заяви. У відповідності до п.6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved