Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . В зазначеному житловому будинку зареєстровано місце проживання відповідача її колишнього чоловіка [PERSON] . Але відповідач з січня 2019 року не проживає в її будинку, комунальні послуги не сплачує, особистих його речей в будинку не має, взагалі будинком не цікавиться, його місце проживання не відоме. Проте його реєстрація у належному їй будинку створює перешкоди у вільному розпорядженні та користуванні цим нерухомим майном, а також призводить до зайвих витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . Ухвалою суду від 14.11.2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 13.12.2022р. підготовче провадження у справі було закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. До початку судового засідання позивачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовну заяву підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] , сповіщений про час, дату та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Тому суд у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 15 травня 1997 року, посвідченим державним нотаріусом І Миргородської державної нотаріальної контори, номер в реєстрі №2-959, та зареєстрований Лубенським міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстровим №377 від 21.05.1997 (а.с. 4). Як вбачається з матеріалів справи, в будинку [ADDRESS] зареєстрований також відповідач [PERSON] , що підтверджується витягом з домової книги на житловий будинок та довідкою відділу реєстрації виконавчого комітету Миргородської міської ради від 11.11.2022 року (а.с.5,13). Крім того, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 31.10.1995р., шлюб між сторонами розірвано, про що 31.10.1995р. зроблено запис №192 в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу (а.с.8). Згідно з актом, який міститься в матеріалах справи, складеного у присутності голови вуличного комітету, в житловому будинку [ADDRESS] [PERSON] не проживає з січня 2019 року (а.с.10). Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. За таких обставин судом встановлено, що відповідач більше одного року не проживає в будинку [ADDRESS] , проте зареєстрований, а наявність реєстрації місця проживання особи в житловому приміщенні, яка в ньому не проживає, є перешкодою у здійсненні позивачем прав власника нерухомого майна. Приймаючи до уваги викладене, аналізуючи письмові докази, суд вважає, що відповідач чинить перешкоди позивачу у здійсненні нею права користування та розпорядження належним їй на праві власності майном, тому ці перешкоди слід усунути шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved