Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилається на те, що йому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданим 24.03.2014р. Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції на праві приватної власності належить 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] . Друга половина зазначеного житлового будинку належить [PERSON] . Згідно Будинкової книги для прописки громадян виданої бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради від 28.07.2014р. в будинку [ADDRESS] окрім того зареєстрований з 27.07.2001 року син позивача - [PERSON] , [INFO] . Однак, [PERSON] не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, про що складено Акт про не проживання в житловому будинку [ADDRESS] від 15.09.2022 року, який було власноручно підписано усіма сусідами - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі житлом він не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні я, ні інші члени сім`ї або будь-які особи відповідачу не чинили. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості оформити субсидію. Фактичною обставиною справи щодо не проживання [PERSON] в житловому приміщенні є те, що він вибув на постійне місце проживання до іншого помешкання, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Квартира належить йому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.08.2015р., індексний номер 41945632, серія САК, № 340803. Про участь у витратах на утримання та обслуговування помешкання у вищевказаному будинку вказує договір №3/40 з обслуговуючим кооперативом «Золота ера XXI», а також сплачені рахунки за житлово-комунальні послуги. Враховуючи зазначене, позивач просив його позов задовольнити, визнавши відповідача, [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 04 жовтня 2022 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк\~для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання\~відзиву на позовну заяву. (а.с. 40,41). Відповідачу направлялись повістки за останньою відомою адресою реєстрації, котрі він не отримав. Поштові відправлення повернулись на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за зазначеною адресою». Причин неявки суду не сповістив, з заявою про відкладення розгляду справи до суду не звертався. (а.с. 45-48, 56,57, 61,62). Позивач [PERSON] надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з обґрунтувань, що викладені в позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. (а.с. 43). Також співвласник житлового будинку [ADDRESS] , [PERSON] надала 03 січня 2023 року клопотання про підтримання позовних вимог [PERSON] (а.с. 49). Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін у загальному порядку та відзиву на позовну\~заяву не надав. Враховуючи вимоги\~ст. 223 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції\~Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення за письмовою згодою позивача. (а.с. 43). З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданим 24.03.2014р. Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції на праві приватної власності належить 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] . Друга половина зазначеного житлового будинку належить [PERSON] . (а.с. 27, 52-54). Згідно Будинкової книги для прописки громадян виданої бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради від 28.07.2014р. в будинку [ADDRESS] окрім того зареєстрований з 27.07.2001 року син позивача - [PERSON] , [INFO] . (а.с. 33-36). Факт не\~проживання відповідача\~у житловому\~будинку,\~що розташований\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~підтверджується Актом\~про не\~проживання від 15.09.2022 року. Відповідно до вказаного акту встановлено, що [PERSON] не проживає за вищевказаною адресою реєстрації з 2018 року по сьогоднішній день і речі, що належать йому у будинку відсутні. (а.с. 8). Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, перешкоджає повноцінно розпоряджатися своєю власністю, та він вимушений нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. Як вказано у Постанові ВСУ № 6-709цс16 від 16.11.2016 року, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За результатом розгляду вказаної справи ВСУ постановив: «Усунути перешкоди [PERSON] у користуванні будинком, що розташований [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням». Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 2\~ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу\~ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до\~ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до\~ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий дім, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель та ін.) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач залишаючись зареєстрованим у будинку позивача, порушує його права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним на праві власності майном. Враховуючи встановлені у справі обставини, та те що між сторонами у справі договори найму на проживання у спірному житловому приміщенні не укладались, суд дійшов висновку про те, що відповідач залишаючись зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , власником якої є позивач [PERSON] , є сторонньою особою, яка перешкоджає позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушує його права, як власника нерухомого майна. Такого висновку дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 29 січня 2018 року у справі № 766/1955/16-ц, провадження № 61-755св18. Відповідно до\~Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання"\~- громадянин України, а також іноземець чи особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. На підставі вищезазначеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнавши [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved