Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

У листопаді\~2022\~року позивач\~ [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 05.12.2002 року між ним з однієї сторони та [PERSON] , з іншої сторони, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на Одеській товарній біржі за № 7052. Договір був посвідчений Одеською товарною біржею відповідно до\~ст.15 ЗУ «Про товарну біржу», який діяв станом на момент укладення договору. З моменту укладення договору він відкрито володіє та користується нерухомим майном, проте фактично будучи власником житла, він позбавлений можливості розпоряджатись ним на свій розсуд, оскільки укладений договір потребує нотаріального посвідчення, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду для підтвердження дійсності укладеного договору. Представник позивача адвокат Арнаут А.Г. подав до суду заяву, якою просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у\~судове засідання\~не прибув,\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання повідомлялась\~у відповідності\~до ст.128\~ЦПК України\~належним чином,\~про причину\~неприбуття не\~повідомила та\~не подала\~відзив,\~тому суд\~ухвалює заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів відповідно\~до ч.1\~ст.280\~ЦПК України\~за відсутності\~заперечень до\~того позивача. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так,\~відповідно до\~копії договору\~купівлі-продажу\~нерухомого майна\~№ 7052\~від 05.12.2002\~року [PERSON] продала, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір було зареєстровано Одеською товарною\~біржею 05.12.2002 року за № 7052. Усі істотні умови договору до його реєстрації на товарній біржі виконано, грошовий розрахунок по даному договору здійснено, про що свідчить п.5 договору. Згідно\~ст.224 ЦК України\~(в редакції 1963 року), що діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. З аналізу ч.1\~ст.227 ЦК України\~(в редакції 1963 року),\~Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. вбачається, що договори про відчуження нерухомого майна підлягали нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ч.2\~ст.47 ЦК України\~(в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно із ч. 2 цієї ж статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Станом на 2023 рік договір нотаріально не посвідчено. Згідно\~ст.71 ЦК України\~(в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Відповідно до ст.80 ЦК України\~(в редакції 1963 року) закінчення строку давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Оскільки вищевказаним договором передбачалось, що останній нотаріальному посвідченню не підлягає, і позивач не знав про порушення свого права, суд приходить до висновку про можливість визнання причини пропуску строку позовної давності поважною. На підставі викладеного,

Outcome: approved