Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до Зміївського районного суду Харківської області із позовом до [PERSON] в якому просить суд визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування позову зазначено, що 25.01.2003 року вона уклала шлюб з [PERSON] . В період шлюбу було придбано житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Будинок придбаний на підставі договору купівлі-продажу від 01.07.2003 та зареєстрованого КП «Зміївське БТІ» 17.08.2004 року. Позивачка зазначає, що на даний час постало питання про поділ майна, але відповідач в добровільному порядку не бажає вирішити це питання. Тому враховуючи, що угоди про порядок користування спільним майном не досягнуто, вона змушена звернутись з цим позовом до суду. 26 вересня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 19 грудня 2022 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явилась, просила провести розгляд справи без її участі. Позов підтримує. Згоду на заочний розгляд справи не надала. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності учасників процесу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 25 січня 2003 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження. (а.с.8) Відповідно договору купівлі-продажу від 01.07.2003 року [PERSON] придбав житловий будинок [ADDRESS] . (а.с.9-10) Зазначений договір зареєстровано в КП «Зміївське БТІ» 17.08.2004 року. (а.с.10) За адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.6-7, 18) Згідно ч. 1 ст. 22 КпШС України ( в редакції чинній на час укладення договору купівлі-продажу) майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них (роздільним майном). Згідно зі ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. При цьому, суд застосовує також положення норми Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, оскільки реєстрація договору купівлі-продажу будинку відбулась 17.08.2004, а також відносини щодо визначення часток у спільному сумісному майні виникли після 01.01.2004 р. Відповідно до\~ст. 60 СК України\~майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно\~ст. 69 СК України\~дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно\~ст. 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частини у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на квартиру, допускається за його згодою, крім випадків передбачених\~ЦК України. Відповідачем не спростовано презумпцію спільного сумісного майна подружжя. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вказаний спірний житловий будинок був придбаний, коли сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбу та був зареєстрований на ім`я відповідача, тому він є спільним сумісним майном подружжя. Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що після укладення договору купівлі - продажу спірного будинку та його державної реєстрації, вказане майно належить сторонам в рівних частках, тобто по 1\\2 частці квартири кожному. Згідно п.п. 25, 30\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, судам необхідно застосовувати положення ч.ч. 4, 5\~ст. 71 СК України, щодо обов`язкової згоди на отримання одним із подружжя грошової компенсації та попереднього внесення на депозитний рахунок суду другим із подружжя відповідної грошової суми. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визначає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ч. 1\~ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 2\~ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2\~ст. 369 ЦК України, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 та 2\~ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Приймаючи до уваги наведене, а також те, що відповідач не надав обов`язкову згоду на отримання ним грошової компенсації, а позивач попередньо не внесла на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми та навпаки, а також те, що сторони не наполягають на розподілі спірного житлового будинку в натурі, суд вважає необхідним визнати за сторонами ідеальні частки в цьому майні без його реального поділу та залишити майно - спірний житловий будинок у їх спільній частковій власності, в розмірі 1\\2 частини вказаного майна кожному з них. Отже, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позову, з відповідача на користь позивача належить стягнути 992, 40 грн витрат зі сплати судового збору.

Outcome: approved