Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-26 00:00:00

24.08.2022 року [PERSON] (далі по тексту позивачка) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до АТ «Альфа банк» (далі по тексту відповідач) про захист справ споживачів та визнання окремих пунктів кредитного договору нікчемними. Так,\~позивачка просить\~суд: -визнати нікчемними положення підпункту «б» пункту 1 угоди про надання кредиту № 501406168 від 14.12.2021 року щодо обов`язку сплати позичальником на користь банку комісійної винагороди за обслуговування кредиту у розмірі 2,20% від суми кредиту без ПДВ з моменту укладання кредитного договору по 14.12.2026 року; -зобов`язати Акціонерне товариство «Альфа-банк» (03150, вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ, код ЄДРПОУ: 23494714) здійснити перерахунок здійснених з часу укладання кредитного договору від 14.12.2021 року № 501406168 [PERSON] платежів, зарахувавши сплачену [PERSON] комісію за обслуговування кредитом в розмірі 10\~614 87 грн. у рахунок відсотків за користування кредитом. Ухвалою Білгород-Дністровського\~міськрайонного суду\~Одеської області\~від 30.08.2022\~року відкрито\~загальне позовне\~провадження у\~цивільній справі\~№ 495/6359/22\~за позовом\~ [PERSON] до АТ «Альфа\~банк» про захист прав споживачів та визнання окремих пунктів кредитного договору нікчемними. По справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Білгород-Дністровського\~міськрайонного суду\~Одеської області\~від 07.12.2022\~року закрито\~підготовче провадження\~по цивільній\~справі №\~495/6359/22\~за позовом\~ [PERSON] до АТ «Альфа\~банк» про захист прав споживачів та визнання окремих пунктів кредитного договору нікчемними. Справу призначено до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, згідно із якою заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутністю.. Представник відповідача АТ «Альфа банк», відзив або заперечення на позов [PERSON] до суду не надавав та в судові засідання не з`явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України). Частиною 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального\~кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний\~розгляд справи\~суд постановляє\~ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою (ст.281 ЦПК України). Як встановлено\~матеріалами справи\~та було\~вище зазначено,\~представник відповідача\~ АТ\~«Альфа банк» був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, він жодного разу не з`явився в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подавав відзив, а позивачка [PERSON] , не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Ухвалою Білгород-Дністровського\~міськрайонного суду\~Одеської області\~від 27.01.2023\~ року\~постановлено розгляд\~справи №\~495/6359/22\~за позовом\~ [PERSON] до АТ «Альфа\~банк» про захист прав споживачів та визнання окремих пунктів кредитного договору нікчемними провести у заочному порядку. У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 14.12.2021 року між [PERSON] та АТ «Альфа банк» було укладено кредитний договір № 501406168, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 68\~927,72 грн. строком на 60 місяців, а саме до 14.12.2026 року, процентна ставка річних 25%, комісійна винагорода за обслуговування (управління) кредиту 2,20%. За твердженням позивачки, отримавши кредитні кошти, вона почала щомісячно здійснювати оплати відсотків за користування кредитом, але пізніше дізналась, що сума заборгованості за кредитом не зменшується та за весь строк користування кредитом складає 90\~984,60 грн., що свідчить про зловживання відповідачем його прав і обовязків щодо ненадання повної, достовірної інформації про умови кредиту перед та під час укладання договору про надання споживчого кредиту. Позивачка зазначила, що в паспорті споживчого кредиту ніякої умови про сплату комісійної винагороди за обслуговування (управління) кредиту не йде, а лише зазначено розмір платежу за супровідні послуги кредитодавця у розмірі 1\~516,41 грн. Таким чином, позивачка вважає нікчемним встановлення у кредитному договорі плати за обслуговування кредиту, а саме за послуги, які супроводжують кредит як компенсація супутніх витрат банку за його рахунок, оскільки банк не має права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь Банку за дії, які той здійснює на власну користь, а тому зазначений п.1 Акцепту повинен бути визнаний судом недійсним. Дані обставини і стали підставою для звернення [PERSON] до суду з відповідною позовною заявою про захист прав споживачів та визнання окремих пунктів кредитного договору нікчемними. За загальним правилом статей 15, 16\~Цивільного кодексу\~України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч.2 ст.627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України визначено, що істотними умовами кредитного договору є: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання неналежне виконання умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048- 1052, 1054- 1055),статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов`язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз`яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрем, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинної законодавства (статті 536, 638,1056-1 ЦК). Згідно із чч. 1,2 ст. 12 Закону України «Про спожвче кредитування у договорі про споживчий кредит зазначається:1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника(з наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Умови оспорюваного кредитного договору містять положення підпункту «б» пункту 1 угоди про надання кредиту №501406168, обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної лінії від 14 грудня 2021 року щодо обов`язку сплати позичальником на користь банку комісійної винагороди за обслуговування кредиту у розмірі 2,20% від суми кредиту без ПДВ, який підлягає визнанню недійсними, враховуючи таке. Відповідно до положень ст.18 Закону № 1023-ХІІ продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду справи, згідно п.1 угоди № 501406168 від 14.012.2021 року під час користування кредитом Банк надає позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та договором. За ці послуги встановлюється комісійна винагорода, а саме: за обслуговування кредиту 2,20 % від суми кредиту, зазначеної в цьому акцепті без ПДВ. Встановивши в кредитному договорі сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 2,20% від суми кредиту, відповідач не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позивачці, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивачки, що в сукупності свідчить про те, що умові підпункту б) пункту 1 кредитного договору є несправедливими. Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином,\~суд приходить\~до висновку,\~що позивачцікредитним\~договом №\~501406168\~від 14.12.2021\~року про\~надання кредитних\~коштів, було встановлено обов`язок сплати на користь відповідача комісійної винагороди за обслуговування кредиту у розмірі 2,20% від суми кредиту без ПДВ з моменту укладання кредитного договору по 14.12.2026 року, тобто щомісячну супутню послугу Банку, що є несправедливим та нікчемним відповідно до діючого законодавства. Згідно вимог статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені\~обставини та\~норми чинного\~законодавства,\~розглянувши справу\~в межах\~заявлених вимог\~та наданих\~сторонами доказів,\~які оцінені\~судом в\~їх сукупності,\~суд,\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~дійшов до\~висновку про\~законність,\~обґрунтованість та\~правомірність позовних\~вимог [PERSON] до АТ «Альфа\~банк» про захист прав споживачів та визнання окремих пунктів кредитного договору нікчемними, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved