Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

Харківський міський центр зайнятості (далі ХМЦЗ) звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] вартість матеріального забезпечення на випадок безробіття в сумі 2700 грн. 00 коп. та сплачені судові витрати у розмірі 2481 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач [PERSON] перебувала на обліку в статусі безробітної в ХМЦЗ з 07.05.2020 року по 01.02.2021 року. Згідно поданої заяви про надання статусу безробітного від 04.05.2020 року [PERSON] було надано статус безробітного, відповідно до ст. ст. 22, 23 Закону України загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та призначено допомогу по безробіттю з 07.05.2020 року по 01.05.2021 року у розмірі встановленому законодавством. В заяві про надання статусу безробітного від 04.05.2020 року [PERSON] засвідчила власним підписом, що через відсутність роботи вона не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, ознайомлена з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та відомостей. 27.04.2021 року при повторній реєстрації в центрі зайнятості [PERSON] повідомила про отримання компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі. У зв`язку з чим, та у відповідності до Порядку розслідування страхових випадків виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики № 60/62 від 13.02.2009 року, Постанови правління Пенсійного Фонду України 13.02.2009 року № 7-1, ХМЦЗ був направлений запит від 28.04.2020 року та 20.05.2020 року до Управління соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради щодо надання інформації про період та вид соціальної виплати, яку отримує [PERSON] ХМЦЗ 12.05.2021 року та 11.06.2021 року отримано лист від Управління соціального захисту населення, що [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні та їй відповідно до Порядку та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 року за № 859 призначено компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі на період з 10.11.2020 року по 09.11.2021 року, [PERSON] здійснює догляд за особою, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує стороннього догляду як невиліковно хвора особа. ХМЦЗ складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 13.05.2020 року за № 106 законодавства України з моменту виникнення обставин, що випливають на умови виплати її забезпечення та надання соціальних послуг. Невиконання [PERSON] встановлених законодавством вимог, а саме своєчасне неповідомлення про те, що вона отримує державну соціальну допомогу за догляд на непрофесійній основі за особою, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує стороннього догляду, призвело до безпідставної виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття в розмірі 2700 грн. 00 коп., що підтверджується відповідною довідкою. На момент подання позовної заяви до суду, [PERSON] сума незаконно отриманої допомоги по безробіттю не повернута. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.12.2022 року справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Крім того, представник ХМЦЗ в заяві зазначила, що у разі визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог, не заперечує проти розстрочення заборгованості щодо виконання рішення суду. Відповідач в судове засідання не прибула, подала до суду заяву, в якій зазначила про визнання позовних вимог в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення, проте просить розстрочити виконання рішення суду строком на дванадцять місяців у зв`язку із скрутним матеріальним становищем та тяжким станом здоров`я її матері похилого віку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у зв`язку з неявкою учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 04.05.2020 року [PERSON] звернулась до позивача з заявою за сприянням у працевлаштуванні, де згідно поданої заяви, їй було надано статус безробітного ( а.с. 7). Як вбачається з матеріалів справи, за особистою заявою [PERSON] надано статус безробітного, з призначенням допомоги по безробіттю та відповідно до Закону України «Про зайнятість населення загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» призначена допомога по безробіттю з 07.05.2020 по 01.02.2021, та з 07.05.2020 по 01.05.2021 рік у розмірі встановленому законодавством (а.с. 10-14). Відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики № 60/62 від 13.02.2009 року, Постанови правління Пенсійного фонду України 13.02.2009 № 7-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2009 за №232/16248, розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час реєстрації та протягом перебування на обліку як безробітного. Перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітного та виплати йому матеріального забезпечення, проводиться центрами зайнятості шляхом звіряння наданої особою інформації з відомостями, наявними в Державній податковій адміністрації України, Пенсійному фонді України, у державних реєстраторів. Як вбачається з матеріалів справи, ХМЦЗ проведено розслідування з приводу обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, про що складено Акт № 106. У вказаному Акті зазначено, що розслідуванням встановлено, що [PERSON] перебувала на обліку в ХМЦЗ у статусу безробітного з 07.05.2020 року по 01.02.2021 року. Допомога по безробіттю призначалась як застрахованій особі без урахування страхового стажу (360 к.д.) на період з 07.05.2020 року по 01.05.2021 року. При повторній реєстрації 27.04.2021 року в центрі зайнятості [PERSON] повідомила про отримання компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі. Про що, 28.04.2021 року відділом розслідування страхових випадків направлений запит до Управління соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради щодо надання інформації про період отримання компенсації, яку отримує особа (а.с.19-20). Відповідно до копії відповіді від 27.02.2021 року отриманої від Управління соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради, вбачається. що [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні та їй відповідно до Порядку та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 року № 859 призначено компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі за людиною яка потребує стороннього догляду як невиліковно хвора особа (а.с.23). На підставі вищевикладеного директором ХМЦЗ винесено наказ № 471 від 17.06.2021 року, яким вирішено вжити заходів по поверненню коштів, виплачених [PERSON] як допомогу по безробіттю за період з 10.11.2020 року по 31.01.2021 року в сумі 2700 грн. 00 коп. (а.с. 24). 15.10.2020 на адресу відповідача позивачем направлено лист претензію про повернення коштів № ХМЦЗ-02 щодо повернення виплачених коштів по безробіттю за період з 10.11.2020 року по 31.01.2021 року в сумі 2700 грн. 00 коп. (а.с. 26). Вказана сума нарахованого матеріального забезпечення на випадок безробіття відповідачем [PERSON] повернута не була. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», безробітним визнається особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», зайнятість - це не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно. Відповідно до п. 3 ст.\~3\~ЗУ «Про\~зайнятість населення» - зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом. За таких обставин, [PERSON] в період перебування на обліку в центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю відносилась до категорії зайнятого населення, відповідно до норм ст.\~4\~Закону України\~«Про зайнятість\~населення» та повинна була повідомити ХМЦЗ про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг, однак [PERSON] при повторній реєстрації в центрі зайнятості, повідомила ХМЦЗ, про те що вона отримує компенсацію для фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі лише 27.04.2021 року, чим порушила вимоги чинного законодавства та отримувала безпідставно матеріальну допомогу на випадок безробіття у сумі 2700 грн 00 коп. Згідно з ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», передбачено стягнення суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до ст. 39 вказаного Закону, спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку. Як зазначено у ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 р. у разі безумовного визнання відповідачем позову, якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших (відмінних від відповідача) осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову з наведенням в мотивувальній частині рішення посилань лише на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших (відмінних від відповідача) осіб, суд приходить до висновку про стягнення вартості матеріального забезпечення на випадок безробіття. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов ХМЦЗ до [PERSON] про стягнення вартості матеріального забезпечення на випадок безробіття є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду у розмірі 2481 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача. Крім того, відповідно до ч. 1 ст.\~267\~ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до ст.\~435\~ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Відповідачем [PERSON] надані докази, які підтверджують обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення, а саме надано документи, які свідчать про її скрутний матеріальний стан, та тяжкий стан здоров`я її матері похилого віку, яка згідно наданих відповідачем копій висновків ЛКК потребує постійного медичного лікування. Враховуючи зазначені доводи відповідача в заяві про скрутний матеріальний стан, та поганий стан здоров`я її матері, яка потребує постійного лікування, а також, доводи зазначені в заяві, з приводу не заперечення проти клопотання відповідача щодо розстрочення заборгованості, суд вважає за можливе розстрочити виконання даного рішення на 12 місяців, стягуючи з відповідача [PERSON] на користь позивача щомісячний платіж у розмірі 225 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved