Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

У грудні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, в якому просив зменшити розмір аліментів, встановлених рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі № 484/1149/15-ц, від 24.06.2016 року, визначивши аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення сином повноліття. 06.01.2023 року відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 17.01.2023 року справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав на адресу суду заяву, в якій просив проводити судовий розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву у котрій просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги не визнає повністю та заперечує проти їх задоволення. Крім того, 07.02.2023 року на адресу суду надала відзив на позов у котрому просила відмовити у задоволенні позовних вимог вказуючи, що посилання позивача, що його донька [PERSON] є студенткою і потребує більше витрат не заслуговує на увагу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних обставин. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Згідно рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.06.2016 року з [PERSON] року, [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] стягуються аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК Українизміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Враховуючи зміст ст.ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу(ч. 2 ст. 182 СК України). Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що після ухвалення первісного рішення про стягнення з нього аліментів на користь відповідача [PERSON] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] у сім`ї позивача змінилися обставини, які впливають на зміну майнового стану, а саме старша донька позивача вступила на денну форму навчання до Державного університету телекомунікацій за спеціальністю "Інформаційні системи та технології" (термін навчання з 01.09.2021 по 30.06.2025). Крім того, сім`я позивача налічує п`ять осіб, а саме: троє дітей, позивач і його дружина - [PERSON] . Вказані обставини свідчать про те, що позивач [PERSON] на своєму утримання має крім сина [PERSON] , [INFO] на котрого сплачує аліменти, ще трьох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . [PERSON] є студенткою Державного університету телекомунікацій з 01.09.2021 року, денної форми навчання. Зазначене підтверджується довідкою про склад зареєстрованих осіб від 01.12.2022 року та довідкою від 01.12.2022 року № 712 з Державного університету телекомунікацій. Таким чином, суд вбачає, навчання доньки позивача у вищому навчальному закладі, як обставину, що впливає на зміну матеріального стану платника аліментів (позивача), в порівнянні з його матеріальним становищем на момент ухвалення рішення про стягнення з нього на користь відповідача аліментів, адже донька навчається на денній формі, навчальний заклад знаходиться у м.Києві, а тому утримання дитини потребує додаткових витрат, що відповідно до положень ст. 192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів. Зменшення розміру аліментів з 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/6 частину всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дитини [PERSON] щомісяця, на думку суду у розмірі 1/6 частки, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав неповнолітніх дітей. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесені зміни до ч. 2 ст. 182 СК Українита визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим при зменшеному за даним рішенням суду розміром аліментів, що присуджені до стягнення, мінімальний їх розмір складатиме 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правиламист. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Таким чином, з огляду на наведені вище обставини суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо зменшення розміру аліментів до 1/6 частки. Враховуючи викладене, та

Outcome: partial