Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

У червні 2022 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до [PERSON] про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, згідно з якої позивач просить суд: стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «СК «Українська страхова група» виплачене страхове відшкодування в розмірі 64 616,00 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.09.2020 року в м. Києві, по проспекту Перемоги сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Cadillac Escalade», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням громадянина [PERSON] (надалі - відповідач). Під час цієї пригоди було заподіяні механічні пошкодження автомобілю марки «Hyundai Accent» державний номерний знак [NUMBER] . На момент настання дорожньо-транспортної пригоди діяв генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку №28-0199-2700\\19-AVIS від 20.12.2018 року (далі - Договір страхування), який був укладений між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» та ПІІ «ВІП-Рент» (надалі страхувальник) щодо автомобіля марки «Hyundai Accent» державний номерний знак [NUMBER] , який зазначено під пунктом 55 в Додатку №1 до Генерального договору добровільного страхування №28-0199-2700\\19-AVIS від 20.12.2018 року, згідно з яким позивач прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди заподіяної страхувальнику вищенаведеного транспортного засобу. Позивачем зазначено, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2020 року у справі № 761/31650/20, яка набрала законної сили, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення учасниками дорожнього руху правил дорожньою руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна). Страхувальник за Договором страхування звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Заяву було розглянуто, та на підставі: -Акту огляду пошкодженого транспортного засобу від 23.09.2020 року; - Акту з надання послуг по ремонту автомобіля ТОВ «Бровари Моторе» № [NUMBER] від 06.11.2020 року; - страхового акту № СТОКА-13523 від 13.11.2020 року; - розрахунку суми страхового відшкодування від 13.11.2020 року. У позовній заяві зазначено, що позивач, відповідно до умов договору страхування виплатив страхове відшкодування за пошкоджений автомобіль марки «Hyundai Accent» державний номерний знак [NUMBER] в розмірі: 64 616 гривень 00 копійок (відповідно до платіжного доручення № 28272 від 13.11.2020 року). При цьому, позивачем вказано, що на момент настання страхового випадку водій автомобіля марки «Cadillac Escalade», державний номерний знак [NUMBER] (відповідача) не був застрахований відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що підтверджується витягом полісу по його державному номерному знаку із централізованої бази даних МТСБУ. Таким чином, позивач вважає, що відповідач, як безпосередньо винна особа у ДТП, зобов`язаний відшкодувати позивачу суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 64 616,00 грн. У зв`язку із чим позивач просить суд, позов задовольнити. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.06.2022 року передано цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до [PERSON] про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування до Шевченківського районного суду м. Києва. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.09.2022 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до [PERSON] про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. До суду 03.02.2023 року надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача у якій позивач провив провести розгляд справи за відсутністю представника позивача. Заперечень щодо винесення заочного рішення не викладено. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки в судове засідання суд не сповістив. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 вересня 2020 року [PERSON] , керуючи транспортним засобом Cadillac Escalade (державний номер [NUMBER] ), рухаючись по проспекту Перемоги в напрямку станції метро «Університет» в м. Києві, всупереч п. 2.3(б), 13.1 Правил дорожнього руху України, не був уважним, не дотримався безпечної дистанції, здійснив зіткнення з автомобілем Hyundai Accent (державний номер [NUMBER] ), який рухався в попутному напрямку, під керуванням [PERSON] , що спричинило пошкодження транспортних засобів (а.с. 4). Як вбачається із постанови Шевченківського районного суду м. Києві від 09.10.2020 року по справі №761/31650/20 (провадження №3/761/7800/2020), яка набрала законної сили 20.10.2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. та стягнуто з [PERSON] судовий збір, що становить 420,40 грн. (а.с. 4). Згідно ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, не потребує доказуванню обставини, що ДТП від 16.09.2020 сталось із вини [PERSON] Судом встановлено, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди діяв генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку №28-0199-2700\\19-AVIS від 20.12.2018 року (далі - Договір страхування), який був укладений між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» та ПП «ВІП-РЕНТ» (надалі страхувальник) щодо автомобіля марки «Hyundai Accent» державний номерний знак [NUMBER] , який зазначено під пунктом 55 в Додатку №1 до Генерального договору добровільного страхування №28-0199-2700\\19-AVIS від 20.12.2018 року, згідно з яким позивач прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди заподіяної страхувальнику вищенаведеного транспортного засобу (а.с. 5-16). З матеріалів справи вбачається, що 16.09.2020 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування й надав усі необхідні документи (а.с. 18). Позивачем на підставі Акту №КЗН00001689 з надання послуг ремонту автомобіля від 06.11.2020 року на суму 64 616,00 грн. - складно страховий акт № СТОКА-13523 та рахунок суми страхового відшкодування, відповідно до яких сума страхового відшкодування становить 64 616,00 грн. (а.с. 20, 21, 22). Як вбачається з матеріалів справи, виплата страхового відшкодування, за вищевказаною ДТП склала 64 616,00 грн. та була сплачена ПАТ «СК «УСГ», що підтверджується копією платіжного дорученнями №28272 від 13.11.2020 (а.с. 23). Враховуючи, що позивачем було укладено генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку №28-0199-2700\\19-AVIS від 20.12.2018 року, тому до даних правовідносин застосовуються вимоги Закон України «Про страхування». Відповідно до Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Як вбачається зі змісту заявлених позовних вимог та обставин справи, розмір позовних вимог було визначено позивачем на підставі Акту № КЗН00001689 з надання послуг по ремонту автомобіля наданий ТОВ «Бровари Моторс» на замовлення Підприємства з іноземними активами «ВІР-РЕНТ», про те, що виконавцем були надані послуги по технічному обслуговуванню та ремонту автомобіля Hyundai Accent державний номерний знак [NUMBER] по рахунку № [NUMBER] від 23.09.20 року на загальну суму 64 616,00, грн., що підтверджують фактичне виконання ремонтних робіт. Відповідно до ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 25.07.2018 р. у справі № 922/4013/17 виклав позицію, якою визначив що висновки судів попередніх інстанцій, що єдиним належним доказом розміру заподіяної внаслідок ДТП матеріальної шкоди є висновок експерта про розмір збитків, у тому числі з урахуванням коефіцієнту зносу, заподіяних внаслідок пошкодження авто є неправильними, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу с лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, ще витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику е саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу. З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність відповідача, на момент ДТП застрахована не була. Згідно статті 27 Закону України «Про страхування», статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальній за заподіяний збиток. Згідно статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування у розмірі витрат, які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Положеннями ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1188 Цивільного Кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно статті 1166 Цивільного кодексу України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Так, ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. В той же час, згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Надані позивачем докази на підтвердження обставин вартості відновлювального ремонту у розмірі 64 616,00 грн. є належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування. Беручи до уваги наведене, після виплати страхового відшкодування у ПАТ «СК «Українська страхова група» виникло право вимоги до [PERSON] про відшкодування суми страхового відшкодування в розмірі 64 616,00 грн., а тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2481,00 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved