Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

25.10.2022 Козівська селищна рада Тернопільської області в інтересах дитини [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів. Позовна заява Козівської селищної ради Тернопільської області мотивована тим, що дитина [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проживає разом із бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , як внутрішньо переміщені особи. Наказом служби у справах дітей Козівської селищної ради від 08.04.2022 [PERSON] взято на облік, як дитину яка залишилася без батьківського піклування та тимчасово влаштовано до бабусі [PERSON] . Батьки дитини [PERSON] та [PERSON] розлучені, вихованням сина не займалися, дитина разом із батьками не проживала. Окрім цього, батько [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, зловживає алкогольними напоями. Мати не брала участі у вихованні сина, переклавши свої обов`язки на бабусю [PERSON] . Окрім цього, позивач, зазначає, що в [INFO] помер старший брат [PERSON] . Вихованням та утриманням дитини повністю займається бабуся. 27.09.2022 комісією з питань захисту прав дитини Козівської селищної ради розглянуто питання про доцільність відібрання дитини [PERSON] від батьків. Батьки будучи належним чином повідомленими, на засідання не з`явилися. На підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини Козівської селищної ради затверджено висновок органу опіки і піклування про доцільність відібрання дитини [PERSON] від батьків без позбавлення батьківських прав. На даний час дитина проживає разом із бабцею [PERSON] , та є здобувачем освіти у Козівському ліцеї №2, Козівської селищної ради Тернопільської області в 5 інклюзивному класі. Посилаючись на викладені обставини, Козівська селищна рада Тернопільської області просила відібрати дитину [PERSON] , [INFO] від батьків [PERSON] , [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав. Стягнути з [PERSON] , [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дати подання позову до та до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку на користь осіб, яким буде передано дитину на виховання. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 28.10.2022 відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 14.12.2022 закрито підготовче провадження закрито провадження у вказаній справі та призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача Козівської селищної ради Тернопільської області Гладчук І. В. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просив такі задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання, будучи належним чином повідомленими, не з`явилися. Причини неявки суду невідомі. Заяв та клопотань від останніх на адресу суду не надходило. Правом подання відзиві відповідачі не скористалися. Відповідно до частини третьої статті 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно із частиною п`ятою статті 128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідності до пункту 2 частини першої статті 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Судові повістки про виклик до суду у цивільній справі відповідачам направлялись за зареєстрованим місцем проживання ( [ADDRESS] ), однак повертались на адресу суду без вручення із незалежних від суду причин. Також відповідачі повідомлялися про судові засідання шляхом розміщення оголошення про дату час та місце розгляду справи на офіційному сайті Судової влади. Враховуючи, що відповідачі, належно повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, не прибувають на виклики у судові засідання, причини неявки суду не відомі, правом подачі відзиву не скористалися суд вирішив проводити розгляд справи без їхньої участі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого Добропільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у донецькій області 05.04.2017. Згідно довідки №6108-5000847186 від 08.04.2022 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] , [INFO] набув статуту внутрішньо переміщеної особи та проживає за адресою: [ADDRESS] , законним представником малолітньої дитини вказана [PERSON] . Наказом №9 від 08.04.2022 служби у справах дітей Козівської селищної ради Тернопільської області [PERSON] , [INFO] взято на облік як дитину, яка залишилася без батьківського піклування. Наказом №22-о дитину, яка залишилася без батьківського піклування [PERSON] , [INFO] тимчасово влаштовано в сім`ю [PERSON] . Наданим актом обстеження умов проживання підтверджується те, що дитина проживає разом із бабусею [PERSON] , як внутрішньо переміщені особи, за адресою: [ADDRESS] . Із акту встановлено, що умови проживання задовільні. Будинок облаштований для проживання внутрішньо переміщених осіб В адмінбудинку проведено сучасний ремонт, наявне водопостачання, газопостачання та електроенергія. Для дитини створено належні умови: окреме спальне місце, куток для навчання та проведення дозвілля. [PERSON] бабуся [PERSON] є також внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою №6108-5000846377 від 08.04.2022 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Судом з`ясовано, що [PERSON] з 01.09.2022 зарахований здобувачем освіти 5 інклюзивного класу Козівського ліцею №2 Козівської селищної ради. Позивач в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що батьки дитини [PERSON] та [PERSON] розлучені, вихованням сина не займалися, дитина разом із батьками не проживала. Батько зловживає алкогольними напоями, неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності. Мати не брала участі у догляді за дитиною, переклавши свої обов`язки на бабусю [PERSON] . Як встановлено із побутової характеристики №24 від 03.08.2022 виданої виконавчим комітетом Добропільської міської ради Донецької області батько дитини [PERSON] участі у вихованні не приймає, дитина із батьком ніколи не мешкала. Доводи позивача підтверджуються також інформацією Відділу поліції №1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області №7065/301/10-2022 від 10.08.2022, згідно якої [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень передбачених, зокрема: ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 175-1, ч. 2 ст. 175-1, ч. 1 ст.178, ч. 2 ст. 178 Кодексу України про адміністративні правопорушення та двічі був притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 185 та ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України. Мати дитини [PERSON] участі у вихованні сина також не приймала, дитина ніколи не проживала разом із матір`ю, що підтверджується побутовою характеристикою №26 від 10.08.2022 виданої виконавчим комітетом Добропільської міської ради Донецької області Крім цього, із інформації про сім`ю учня 5 класу Білицької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №10 Добропільсьої міської ради Донецької області №148 від 01.07.2022 з`ясовано наступне. [PERSON] навчається у школі з 01.09.2017 та фактично проживає з бабусею. Батько [PERSON] веде аморальний спосіб життя, вживає алкогольні напої, не працює, участі у вихованні сина не приймає, школу не відвідує. Мати дитини [PERSON] також участі у вихованні дитини не приймає. У 2020 році виїхала у м. Київ для лікування старшого сина, з того часу на зв`язок не виходила, життям сина [PERSON] не цікавилася. У грудні 2021 старший син [PERSON] помер, мати на похорон не з`явилася. Вихованням дитини [PERSON] повністю займається бабуся [PERSON] , докладає багато зусиль для утримання, виховання та розвитку дитини. Щодня відвідувала школу, цікавилася успіхами дитини та виконувала рекомендації учителів. Комунальною організацією «Центр надання соціальних послуг Козівської селищної ради» здійснено відвідування сім`ї [PERSON] , як такої в якій тимчасово влаштовано дитину, яка позбавлена батьківського піклування [PERSON] . Як наслідок складено акт оцінки потреб. Із сім`єю проведено бесіди про потреби сім`ї, влаштування дитини в школу (інклюзивний клас), адаптацію в новому середовищі дитини та інші теми. Комісією з питань захисту прав дитини Козівської селищної ради 27.09.2022 проведено засідання з приводу доцільності відібрання дитини [PERSON] , [INFO] від батьків [PERSON] , [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав. Згідно витягу з протоколу №7 засідання комісії з питань захисту прав дитини Козівської селищної ради від 27.09.2022, комісія вважає за доцільне відібрати дитину [PERSON] , [INFO] від батьків [PERSON] , [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав. За результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини Козівської селищної ради прийнято рішення № 32 від 27.09.2022, яким вирішено за доцільне відібрати дитину [PERSON] , [INFO] від батьків [PERSON] , [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав. Як вбачається із висновку органу опіки і піклування про доцільність відібрання дитини [PERSON] , [INFO] від батьків [PERSON] , [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав затвердженого рішенням виконавчого комітету Козівської селищної ради Тернопільської області №235 від 05.10.2022 року виконавчий комітет Козівської селищної ради вважає за доцільне відібрати дитину [PERSON] , [INFO] від батьків [PERSON] , [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав. Доводи позивача приводу того, що догляд за малолітнім [PERSON] здійснює його бабуся [PERSON] підтверджуються також показами свідка. Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що є бабусею малолітнього [PERSON] , з трьох місяців вона опікується дитиною. Малолітній [PERSON] проживає із нею. Вихованням, утриманням та забезпеченням нормальних умов життя займається вона. Повідомила, що батьки [PERSON] свідомо ухиляються від виконання батьківських обов`язків, не цікавляться життям сина, не забезпечують його, зокрема, вказала, протягом останнього року матір телефонувала лише двічі, батько - один раз. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю та батьком. Згідно ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно ст.150 СК України, встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.1 ст.170 СК України, закріплено загальні положення про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Так, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-6 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. У відповідності до вказаного положення відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав можливе лише за наявності підстав, передбачених пунктами 2-6 частини першої статті 164 СК України. А саме: батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із ч.1 ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, її утриманню, свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками, не піклуються про фізичний та духовний розвиток сина, матеріально не забезпечують. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються як свідоме ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків по вихованню сина, а тому суд вважає, що є достатні підстави для відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] від батьків [PERSON] , [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав. Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із вимогами ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу вимог ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина Відповідно до вимог статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частина 1 ст.184 ЦК України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявністю інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити аліменти в твердій грошовій сумі. Виходячи з прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, який визначений ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет на 2023 рік», обов`язку батьків по утриманню дітей, тенденцію збільшення прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, присудженню підлягають аліменти у розмірі50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Частиною 3 ст.182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне позов задовольнити, відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] від батьків [PERSON] , [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав. Стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь осіб, яким дитина буде передана на виховання аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.10.2022 і до 04.02.2029 включно. Згідно із частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, у зв`язку із тим, що позивач від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції звільнений та задоволенням позовних вимог, з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір.

Outcome: approved