Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

У травні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Альфа-Банк», АТ «Державний ощадний банк України» про поділ майна подружжя. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 25.05.2012 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Від шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . На утриманні позивача також перебувала донька [PERSON] від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] . 22.01.2021 рішенням Голосіївського районного суду м. Києва шлюб між сторонами розірвано. Позивач зазначає, що в 2004 потрапив в автокатастрофу. В результаті у позивача в 2008 перестала функціонувати ліва нога, в 2013 вже після одруження відбувається запалення нерва на лівій нозі, після чого позивач не може нормально ходити. На підставі чого позивачу було присвоєно третю групу інвалідності. Позивач зауважує, що оскільки йому потрібно було утримувати родину, не дивлячись на фізичні вади з 2004 він все одно продовжував офіційно працювати на ДП «Антонов», де і працює по сьогоднішній день. Вказує, що [PERSON] у шлюбі ніде не працювала та не допомагала позивачу фінансово, а влаштувалась на роботу тільки у 2020. Грошей, які заробляв не вистачало сім?ї, в позивачем у 2015 було взято перший кредит. Кредити позивачем були взяті в АТ КБ «Приватбанк», АТ «Альфа-Банк», АТ Державний ощадний банк України та в інших макрофінансових установах. Позивач вважає, що правочини, на підставі яких виникли боргові зобов`язання були укладені під час шлюбу та з метою задоволення сімейних потреб, так як позивач діяв в інтересах сім?ї, тому боргові зобов`язання є спільними та відповідно підлягають поділу між сторонами. Враховуючи викладене, позивач просить розділити порівну грошові зобов`язання щодо сплати отриманого ним споживчого кредиту в АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором - 48526,67 грн.; розділити порівну грошові зобов`язання щодо сплати отриманого ним споживчого кредиту в АТ «Альфа-Банк» за кредитним договором - 42209,59 грн.; розділити порівну грошові зобов`язання щодо сплати отриманого ним споживчого кредиту в АТ Державний ощадний банк України по зарплатному рахунку у розмірі 40958,11 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.05.2021 відкрито провадження по даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. В судове засідання з`явився представник відповідача, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з викладених у відзиві на позовну заяву підстав. А також просив долучити до матеріалів справи постанову приватного нотаріуса виконавчого округу Київської області Валявського О.А. про закінчення виконавчого провадження від 19.07.2021 та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.10.2022. Третя особа Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Надали до суду письмові пояснення, в яких зазначили, що просять провести розгляд справи за відсутності їх представника. Інші сторони в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, своїх представників до суду не направили, будь-яких заяв та клопотань не надали. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного. Судом встановлено, що 25.05.2012 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві 25.05.2012, про що зроблено відповідний актовий запис № 262. Від шлюбу у сторін народилась дитина - донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 1192. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.01.2021 позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задоволено. Розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.10.2020 до досягнення дитиною повноліття. Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В матеріалах справи наявна копія позовної заяви про розірвання шлюбу, в якій [PERSON] зазначила, що «більше 5 (п`яти) останніх років сторони разом не проживають, спільним побутом не пов`язані та не мають взаємних прав і обов`язків. Спільне життя позивача і відповідача не склалось через різні погляди на життя, нерозуміння одне одного. Через неврівноваженість [PERSON] (підвищену емоційну збудливість, постійні нервові зриви), що є наслідком тривалого вживання останнім наркотичних засобів, між подружжям постійно виникали сварки». Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] являється інвалідом третьої групи, що підтверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] , виданим Пенсійним фондом України, термін дії: 31.10.2020 та довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 1056551, в якій зазначено, що інвалідність встановлена довічно. Позивач в позовній заяві стверджував, що відповідач за час перебування у шлюбі не працювала та не допомагала фінансово. Разом з цим, [PERSON] отримувала соціальну допомогу на другу дитину, яка склала усього за період з 01.09.2013 по 31.07.2017 - 117853,67 грн., що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку № [NUMBER] від 13.07.2021. Також в письмовому відзиві відповідача остання стверджує, що в період спільного проживання подружжям, [PERSON] регулярно отримувала грошові кошти та використовувала їх в інтересах сім?ї. Відповідно до частини другої статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Згідно з частиною четвертою статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший ж подружжя у згоду на укладення договору позики. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 20 лютого 2013 року у справі № 6-163 цс 12. Судом встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Валявським О.А. 05.11.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63524659 щодо примусового виконання виконавчого напису № 29974 виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. від 08.09.2020 про звернення стягнення з [PERSON] , [INFO] , який є боржником за кредитним договором № 591020220 від 06.03.2017, укладеним із АТ «Альфа-Банк». Строк платежу за кредитним договором № 591020220 від 06.03.2017 настав. Стягнення заборгованості проводиться за період з 04.10.2018 по 01.06.2020. Сума заборгованості складає 41559,59 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 16695,94 грн., прострочена заборгованість за комісією та процентами 24863,65 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту 0,00 грн., строкова заборгованість за комісією та процентами 0,00 грн., за вчинення цього виконавчого напису 650,00 грн. Загальна сума, яка підлягає до стягнення 42209,59 грн. 19.07.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Валявським О.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 63524659, оскільки ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.06.2021 № 369/1279/21, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.В. від 08.09.2020, зареєстрований в реєстрі № 29974 визнано таким, що не підлягає виконанню. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.10.2018 у справі № 369/7211/18 позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Вирішено стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором 48526,67 грн., яка складається з тіла кредиту в розмірі 32716,60 грн., нарахованих відсотках за користування кредитом 15310,07 грн., заборгованості за пенею та комісією, штрафами в розмірі 500,00 грн., судовий збір в розмірі 1075,99 грн. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити. 13.08.2021 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.10.2018 у справі № 369/7211/18 задоволено, заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.10.2018 - скасовано. 24.10.2022 рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено частково. Ухвалено стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 21.07.2011, а саме за тілом кредиту в розмірі 51864,29 грн., судовий збір у розмірі 2270,00 грн. В решті позовних вимог - відмовлено. Крім того, згідно заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії від 10.11.2016, укладеного АТ Державний ощадний банк України та [PERSON] останній отримав кредит у сумі 40000,00 грн. строком на 36 місяців з відсотковою ставкою 28 відсотків річних. Станом на 13.08.2021 загальний розмір заборгованості позивача згідно вказаного кредитного договору складає 43902,74 грн. Суд зауважує, що в Заяві на встановлення відновлювальної кредитної лінії від 10.11.2016, Заяві про приєднання № 2206215/290816 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) відсутні будь-які дані про надання згоди відповідачем, як другим з подружжя, на укладення зазначених договорів. Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Оскільки позивач просить розподілити порівну грошові зобов`язання щодо споживчого кредиту (визнати борг за кредитними договорами спільним боргом подружжя), тобто змінити сторону зобов`язання та встановити солідарний обов`язок [PERSON] та [PERSON] , що не передбачено кредитними договорами, то така заміна може відбутися тільки за згодою кредитора. Однак, згоди на заміну умов зазначених договорів та заміну боржника банки не надали. Як передбачено в ч.ч. 1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 статті 65 СК України встановлено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів про обізнаність своєї дружини щодо його боргових зобов`язань, укладення кредитних договорів в інтересах сім?ї та використання одержаних за цими договорами грошових коштів в інтересах сім?ї. Не надано доказів, що вказаний кредит був витрачений на загальні потреби чи цілі родини, а відтак суд приходить до висновку, що вказаний кредит, який отримав [PERSON] є особистим, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається із матеріалів справи, між [PERSON] та адвокатом Олефір Тетяною Сергіївною 18.07.2021 було укладено договір про надання правової допомоги. Відповідно до п. 4.1. Договору сторони домовились про те, що вартість наданої фінансової допомоги за цим договором визначається, виходячи із фіксованої вартості окремих видів робіт (наданих послуг) правової допомоги у суді першої інстанції, погодженої сторонами, а саме: правовий аналіз матеріалів справи - 1500,00 грн., збір відомостей про факти, які можуть бути використані як докази у справі - 1000,00 грн. за кожне засідання, послуги зі складання процесуального документа: відзив - 4500,00 грн., заперечення - 2500,00 грн., додаткові письмові пояснення - 1700,00 грн. [PERSON] 19.07.2021 та 27.07.2021 здійснила оплату частини послуг адвоката згідно із договором, що підтверджується Актом про надання правової допомоги від 19.07.2021 та 27.07.2022. Крім того, [PERSON] були оплачені додатково послуги адвоката з представництва її інтересів у суді (участь у судових засіданнях 04.11.2021, 20.06.2021) у розмірі 2000,00 грн., що підтверджується відповідними платіжними документами. 07.10.2022 між [PERSON] та Олефір Т.С. була підписана додаткова угода, відповідно до якої вартість послуги із представництва клієнтки в суді становить 1500,00 грн. за кожне судове засідання. В цей же день відповідачем було оплачено 1500,00 грн., про що сторонами договору в день чергового судового засідання було складено відповідний Акт про надання правової допомоги від 14.11.2022. Отже, фактичний розмір витрат на правничу допомогу, які [PERSON] сплатила у зв`язку з розглядом даної справи, становить 11810,00 грн. складається з: правового аналізу матеріалів справи - 1500,00 грн., збору відомостей про факти, які можуть бути використані як докази у справі - 1000,00 грн., складання процесуального документу (відзиву на позовну заяву) - 4500,00 грн., поштові витрати - 310,00 грн., представництва адвокатом Олефір Т.С. інтересів [PERSON] у суді в розмірі 4500,00 грн. Таким чином, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення судових витрат по сплаті витрат на професійну правничу допомогу адвоката підлягає задоволенню.

Outcome: approved