Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

У серпні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення збитків у зв`язку з неналежним виконанням робіт . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 04 березня між ним та ФОП [PERSON] було укладено договір підряду №3/2 на виготовлення та монтаж дерев`яних конструкцій (двері, сходини, меблі та ін.). З метою оплати конструкцій позивачем було сплачено 634 081,00 грн. Пунктом 4.2. Договору відповідач зобов`язана виготовити та здійснити монтаж дерев`яних конструкцій в узгоджений строк. Відповідачем було завезено в квартиру дерев`яні вироби та частково встановлені, але вироби виявилися бракованими та непридатними до використання. Пунктом 2.6 Договору встановлено, що документом, який свідчить про те, що вироби змонтовані, та зобов`язання виконавця виконанні є акт виконаних робіт, підписаний обома сторонами. Але жодних актів, які б підтверджували факт виконання відповідачем своїх обов`язків за Договором сторонами не підписувались. На неодноразові звернення позивача щодо належного виконання умов Договору, надання та підписання відповідних актів відповідач не реагував. Після відмови відповідача отримувати листи з вимогою про виправлення недоліків та підписання відповідних актів позивачем було направлено повідомлення про розірвання Договору та вимога щодо відшкодування збитків, які також залишились без відповіді. Вважає своє право порушеним,просить суд стягнути з відповідача збитки у зв`язку з неналежним виконанням робіт в сумі 634 081, 00 грн., 10000,00 грн. витрат на правову допомогу та 6 440,81 грн. судового збору. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.08.2019 року було відкрито провадження по справі. 17 вересня 2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Не погоджуючись з позовом, зазначає, що на виконання умов договору підряду в грудні 2018 року відповідачем за участю монтажників було здійснено монтаж виробів. Після чого позивач відмовився від підписання актів виконаних робіт, про що було здійснено відповідне позначення на таких актах. Згодом позивач звернувся до відповідача з твердженням про брак поставлених дерев`яних виробів. Відповідачем було здійснено повернення коштів за поставлені товари а загальну суму 88 100, грн. Зазначає, що позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження наявності браку виробів. Після тривалого використання позивач почав погрожувати та вимагати повернення всієї суми, сплаченої за поставлені товари, у зв`язку з чим відповідач була змушена звернутися до поліції. Вважає, що обставини, наведені в позові, не відповідають дійсності. Просить в задоволенні позову відмовити. Також 17 вересня 2019 року від відповідача надійшла зустрічна позовна заява. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на виконання Договору підряду [PERSON] було поставлено товарів та виконано робіт на загальну суму 728 053,00 грн. [PERSON] було оплачено за надані товари кошти в загальній сумі 221 191,00 грн. Після монтажу дерев`яних конструкцій та проведення перемовин із [PERSON] , останній звернувся до позивача за зустрічним позовом з твердженням про брак поставлених товарів. Після чого ФОП [PERSON] було здійснено повернення коштів за поставлені товари на загальну суму 88 100,00 грн. Просить стягнути з [PERSON] фактичну суму заборгованості за Договором підряду у розмірі 594 962,00 грн. 30 вересня 2019 року від позивача [PERSON] надійшов висновок судового експерта №9364 від 16.09.2019р. 22 листопада 2019 року від відповідача надійшли письмові заперечення на висновок судового експерта №9364 від 16.09.2019р. Зазначає, що експертний висновок є неналежним, недопустимим та недостатнім доказом, оскільки відомості про експерта відсутні у Реєстрі атестованих судових експертів, у висновку не передбачено, що він підготовлений для подання до суду та те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Просив відхилити висновок судового експерта №9364 від 16.09.2019р.,як такий, що викликає сумніви в його правильності. Ухвалою Києво-Святошинського суду Київської області від 02.03.2021р.прийнято зустрічний позов Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором підряду. 24 березня 2020 року від позивача за первісним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. Не погоджуючись з позовом, зазначає, що твердження позивача за зустрічним позовом про сплату [PERSON] 221 191,00 грн. не відповідають дійсності. Зазначає, що посилання на акти приймання-передачі наданих послуг, як на підставу нарахування сум до стягнення з нього є неправомірним, оскільки ці акти були складені позивачем за зустрічним позовом одноособово, після подання первісного позову. Просить в задоволені зустрічного позову відмовити. Згідно розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідура М.О. щодо повторного автоматичного розподілу справи №288 від 16.04.2020 року та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 16.04.2020 року,який проведений у звязку із закінченням строку відрядження судді Медведського М.Д, в провадження судді Дубас Т.В. надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення збитків у зв`язку з неналежним виконанням робіт та зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором підряду. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.04.2020р. справа прийнята до розгляду суддею Дубас Т.В., призначено підготовче засідання. 08 квітня 2021 року від представника відповідача за первісним позовом Фізичної особи-підприємця [PERSON] - адвоката Кубрака О.О. надійшла заява про долучення доказів, а саме диску з відеозаписами з квартири [PERSON] , в якій було проведено монтаж всіх меблів згідно з його замовленням. Також 08 квітня 2021 року від представника відповідача за первісним позовом Фізичної особи-підприємця [PERSON] - адвоката Кубрака О.О. надійшли письмові пояснення. Зазначає, що поставлені дерев`яні вироби не мали ані браку, ані істотних недоліків та повністю відповідали замовленню позивача. Зазначає, що позивачу надавався на підписання акт виконаних робіт, однак останній від його підписання відмовився, про що складено відповідні акти не зацікавленими особами. Просив в задоволені позову відмовити. 29 червня 2021 року від представника позивача за первісним позовом - адвоката Короленко О.М. надійшла відповідь на відзив відповідача. Зазначає, що посилання відповідача на те, що [PERSON] відмовився від підписання актів приймання-передачі виконаних робіт є неправдивими. Зазначені акти були складені відповідачем одноособово, не були підписані з боку позивача в зв`язку з тим, що роботи надані з грубим порушенням Договору підряду. Відповідач не виконав роботи належної якості. Зазначає, що [PERSON] підтверджує факт отримання 88 100,00 грн. від відповідача, в якості повернення коштів під час повернення неякісного товару та просить в частині 88 100,00 грн. припинити провадження по справі в зв`язку з відсутністю предмету спору в цій частині. 20 липня 2021 року від представника відповідача за первісним позовом Фізичної особи-підприємця [PERSON] - адвоката Кубрака О.О. надійшли письмові пояснення на відповідь на відзив. З тотожних підстав викладених у раніше поданих письмових поясненнях просив в задоволені позову відмовити. 16 листопада 2021 року від представника відповідача за первісним позовом Фізичної особи-підприємця [PERSON] - адвоката Кубрака О.О. надійшла заява про розподіл судових витрат. Просив покласти судові витрати за послуги з надання правової допомоги в розмірі 46 500,00 грн. та інші судові витрати на [PERSON] . Також 16 листопада 2021 року від представника відповідача за первісним позовом Фізичної особи-підприємця [PERSON] - адвоката Кубрака О.О. надійшли письмові пояснення. Зазначає, що в зв`язку з тим, що [PERSON] 03.09.2021 року було продано квартиру, в яку вмонтовані меблі, що є предметом розгляду в даній справі відбулася зміна власника речі. Вважає, що позивач [PERSON] не може бути позивачем по справі, а позов не підлягає задоволенню. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.11.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання 16.02.2023 представник фізичної особи-підприємця [PERSON] адвокат Кубрак О.О. з`явився. Проти задоволення первісного позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні. Зустрічний позов підтримав та просив суд задовольнити. Інші учасники справи в судове засідання 16.02.2023 не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що 04.03.2017 між ФОП [PERSON] (виконавець) та [PERSON] (замовник) був укладений договір підряду №3/2 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого виконавець зобов`язується за дорученням замовника виготовить та змонтувати дерев`яні конструкції (дерев`яні блоки, сходи, меблі та ін.), а замовник зобов`язується оплатити та прийняти роботи у відповідності до умов Договору. Пунктом 1.2 Договору визначено, що характеристика Виробів (розмір, матеріал, колір та ін.), кількість Виробів, термін монтажу обмовляється сторонами у Додатку «Наряд-замовлення» який є невід`ємним додатком до договору . За змістом п. 3.1 Договору вартість Виробів і монтажу зазначається у Додатку «Наряд-замовлення». Пунктом.3.2.Договору зазначено що порядок платежу-передоплата в розмірі не меньш 70% вартості виробів та монтажу. Доплата 100% відбувається при відвантаженні замовлення з фабрики. Згідно з п. 2.6 Договору документом, що свідчить про те, що вироби змонтовані,є Акт виконаних робіт, підписаний обома сторонами. На підтвердження оплати за договором Позивачем надано товарні чеки №3/3 від 19.04.2017 року на суму 397 500,00 грн., №6/1 від 05.06.2017 року на суму15 390,00 грн, №6/1 від 05.06.2017 року на суму 65 511,00 грн., №3/3 від 05.03.2017 року на суму 155 680,00 грн. На виконання умов Договору в грудні 2018 року Виконавцем було виконано монтаж виробів. Після монтажу дерев`яних конструкцій позивач звернувся до відповідача з твердженням про брак поставлених дерев`яних виробів, а саме; ліжка з тканевим узголів`ям у дерев`яній рамі та тканевими царгами, пуфу та дзеркала. У зв`язку з цим, відповідачем було здійснено повернення коштів за поставлені товари на загальну суму 88 100,00 грн, що підтверджується розпискою від 15.02.2019 року та Актом про повернення товару постачальнику від 15.01.2019 року. Спір у справі виник у зв`язку з наявністю, на думку позивача за первісним позовом, стягнення з відповідача збитків у розмірі 634 081, 00 грн грн., завданих внаслідок виконання робіт за Договором неналежної якості. Договір є договором підряду, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання §4 Глави 61 Цивільного кодексу України. Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін зобов`язань, згідно ст. ст. 11, 202, 509, 629 Цивільного кодексу України і зє обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно зі ст. 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру. Як вбачається із встановлених судами обставин, позивач, звертаючись до відповідача з повідомленням від 15 травня 2019 року про припинення дії договору підряду, посилався на невиконання умов договору та наявність істотних недоліків у виконаних роботах. Тобто в листі визначено фактично одна підстава для односторонньої відмови замовника від договору підряду - невідповідність робіт необхідним характеристикам. Права замовника під час виконання роботи підрядником передбачені статтею 849 ЦК України, відповідно до якої: - замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника (частина перша статті); - якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків (частина друга статті); - якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника (частина третя статті); - замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору. (частина четверта статті). Правовий аналіз положень ст. 849 ЦК України дозволяє дійти висновку, що вони встановлюють підстави для відмови замовника від договору підряду та відповідні правові наслідки такої відмови. При цьому, положення частин другої, третьої та четвертої ст. 849 ЦК України містять самостійні підстави відмови замовника від договору підряду та, відповідно, різні правові наслідки таких дій. Суд звертає увагу, що частина третя ст. 849 ЦК України, на яку посилається позивач у позовній заяві, надає право замовнику, у разі якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, призначити підрядникові строк для усунення недоліків. І лише в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Доказування очевидності невиконання належним чином роботи за підрядним договором покладається на замовника. Разом з цим, частиною 4 ст. 849 ЦК України замовнику надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення роботи, з можливістю виплати замовником підряднику плати за виконану роботу з відшкодуванням збитків підряднику, і визначене цією нормою право не може бути обмежене. З урахуванням наведеного та зважаючи на те, що спір у справі стосується саме повернення попередньої оплати за договором підряду у зв`язку з відмовою замовника від договору, суд констатує, що для правильного вирішення даного спору суду необхідно достовірно з`ясовувати обставини щодо підстав такої відмови з урахуванням положень ст. 849 ЦК України. Згідно з ч. 3 ст. 858 ЦК України якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків. З аналізу вказаної норми вбачається, що істотні відступи від умов договору підряду або інші істотні недоліки у роботі поділяються на ті, що не можуть бути усунені і ті, що не були усунені у встановлений замовником розумний строк. Такі недоліки дають замовнику право на відмову від договору та отримання відшкодування спричинених збитків. У висновку судового експерта № 9364, який було надано позивачем, зазначаються недоліки меблів, характер яких свідчить про те, що ці недоліки можливо усунути. Але з наданими позивачем документами неможливо співвіднести інформацію про необхідні для усунення недоліків заходи та їх вартість з тими послугами, які не мають числового виразу (обсяги ціна, вартість). Згідно з приписами статті 22\~ЦК України під збитками розуміються: - втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згiдно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Тобто, позивач повинен довести, що йому були завдані збитки у розмірі 634 081,00 грн. Однак, позивачем не надано доказів того, що ним були понесені витрати по усуненню недоліків виробів або витрат, які необхідно буде зробити для їх усунення, в матеріалах справи такі докази відсутні, тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача збитків на підставі ч. 2 ст. 849 ЦК України Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Що стосується зустрічних позовних вимог, то суд зазначає наступне. Позивач за зустрічним позовом ставить питання про стягнення з [PERSON] фактичну сума заборгованості за Договором підряду у сумі 594 962,00 грн.В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на акти приймання-передачі наданих послуг, в яких загальна сума виконаних робіт зазначена, як 728 053,00 грн. Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Суд зазначає, що уклавши договір, сторони погодилися з передбаченими у ньому умовами, в тому числі, щодо порядку та строку розрахунку за виконані роботи, і кожна зі сторін цього договору беззаперечно взяла на себе певні обов`язки, які відображені в його умовах. Згідно ч. 1 ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Відповідач зазначає, що на виконання\~п.3.2.Договору\~ [PERSON] \~було сплачено\~634\~081,00\~грн.,\~що підтверджується\~товарними чеками\~№3/3\~від 19.04.2017\~року на\~суму 397\~500,00\~грн.,\~№6/1\~від 05.06.2017\~року на\~суму15\~390,00\~грн,\~№6/1\~від 05.06.2017\~року на\~суму 65\~511,00\~грн.,\~№3/3\~від 05.03.2017\~року на\~суму 155\~680,00\~грн. , а позивач наполягає, що йому не доплачено 594 962,00 грн. Посилається на те, що відповідачем відповідно до товарних чеків №6/1 від 05.06.2017 року та №3/3 від 15.03.2017 року було оплачено за надані товари кошти в загальній сумі 221 191,00 грн. однак зазначений розмір належними доказами не доводить. Як встановлено судом і зазначено више, сторони визначили умови оплати пунктом.3.2.Договору, яким зазначено що порядок платежу-передоплата в розмірі не меньш 70% вартості виробів та монтажу. Доплата 100% відбувається при відвантаженні замовлення\~з фабрики.\~Суд критично\~відноситься до\~тверджень позивача,\~про сплату\~відповідачем лише\~ 221\~191,00\~грн,\~оскільки вказана\~сума є\~значно меньшою\~ніж передбачена\~п.3.2.\~Договору предоплата вартості виробів та монтажу, але не зважаючи на це позивач здійснив доставку та монтаж дерев`яних конструкцій. Згідно з п. 7 ч. 1ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів`у разі укладення договору у письмовій формі, підтвердженням укладення такого договору є наявність розрахункового документу. Відповідно до п. 14 ч. 1ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у торгівлі, громадського харчування та послуг», розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу(повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну. Відповідно до .п. 2 розд. II Положення про форму та зміст розрахункових документів електронних розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 № 13 (далі Положення), форму та зміст товарного чека законодавчо не визначено. Суд критично ставиться до тверджень позивача про те, що товарний чек №6/1 від 05.06.2017 року на суму 15 399,00 грн. не містить підпису особи, яка відпустила товар, а тому ця сума безпідставно включена відповідачем до суми сплачених коштів за договором, оскільки товарний чек є підтвердженням факту продажу товару однією стороною іншій,а відповідальність за правильність заповнення товарного чеку лежить на продавці,якій цей чек видає, а не на споживачі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи: заслуховував пояснення сторін, досліджував докази сторін, тощо. Жодних доказів на підтвердження того, що заборгованість відповідача перед позивачем складає саме у розмірі 594 962,00 грн. позивачем не надано, тому доводи сторони позивача про стягнення з відповідача вказаної суми саме в такому розмірі задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed