Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

13.12.2022 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, мотивуючи позов тим, що з 23 серпня 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який згідно рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 26.10.2021 року було розірвано. Від спільного подружнього життя народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем і перебувають на її утриманні. Відповідач не достатньо допомагає в матеріальному утриманні дітей. Оскільки позивач разом із дітьми проживає в будинку її батьків, які є пенсійного віку, тому несе 2/3 частини витрат по оплаті комунальних платежів: за електропостачання влітку - 2 400 грн, взимку 4 500 грн, за інтернет 260 грн. На харчування дітей в школі - 340 грн на кожну дитину, по 400 грн в місяць на кожну дитину на одяг, взуття, канцтовари та предмети гігієни, по 1 600 грн на кожну дитину на продукти харчування. На даний час позивач займається підприємницькою діяльністю, однак у зв`язку з військовим часом та періодичним вимкненням електроенергії знаходиться у важкому матеріальному становищі, оскільки її дохід є на рівні 6000-7000 грн, яких вистачає лише на забезпечення основних потреб дітей. Відповідач не достатньо допомагає в утриманні дітей, хоча стан його здоров`я та матеріальне становище дозволяє утримувати своїх дітей, оскільки він працює не офіційно на будівництві в Польщі та отримує достатній дохід. Інших дітей у нього немає. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття. 14.12.2022 року і 16.12.2022 року на запити суду від 14.12.2022 року ( ас 16, 17, 18) надійшла інформація про місце реєстрації сторін ( ас 22, 23), оскільки дана інформація впливає на визначення територіальної підсудності у даній категорії справ, згідно частини 1 статті 28 ЦПК України. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 19.12.2022 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено на 16.01.2023 року, який ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 16.01.2023 року було відкладено на 31.01.2022 року. Сторони вчасно і належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення ( ас 41, 42). Позивач у судове засідання не з`явилася, проте 12.01.2023 року подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду не заперечує (ас 34). Відповідач повторно у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча був вчасно і належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи ( ас 42). Відзиву на позовну заяву не подав. Суд ухвалив розглядати справу у відсутності сторін, згідно частини 1 статті 223 ЦПК України. Згідно частини 4 статті 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За письмовим погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам\~статті 280 ЦПК України. У відповідності до вимог частини 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд установив таке. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.08.2013 року по 26.10.2021 року, і від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які постійно проживають з позивачем, перебувають на її вихованні та утриманні, а відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча неофіційно працює на будовах в Республіки Польща і має дохід. Дані обставини підтверджуються: рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 26.10.2021 року ( ас 4-5); копією свідоцтва про народження від 26.09.2013 року ( ас 6); копією свідоцтва про народження від 02.06.2016 року ( ас 7); довідкою Копачівської сільської ради Луцького району Волинської області № 593 від 14.11.2022 року (ас 8), копією паспорту [PERSON] ( ас 9-13). У судовому засіданні з позовної заяви встановлено, що позивач займається підприємницькою\~діяльністю і її дохід є на рівні 6000-7000 грн щомісячно. Крім того, позивач щомісячно несе витрати по оплаті комунальних послуг: за електропостачання влітку - 2400 грн, взимку 4500 грн, за інтернет 260 грн, а також витрати на харчування дітей в школі - 340 грн на кожну дитину, по 400 грн в місяць на кожну дитину на одяг, взуття, канцтовари та предмети гігієни, по 1600 грн на кожну дитину на продукти харчування. Відповідач не надав спростування викладеним позивачем обставинам. Таким чином, судом установлено, що рівень доходів позивача не дає їй можливості самостійно належним чином матеріально утримувати двох неповнолітніх дітей. Сторонами не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні дітей, у зв`язку з чим в останніх існує спір з даного приводу. Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51\~Конституції\~України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою ( частина 3 статті 51 Конституції України). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ ( 78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і ( або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 184\~СК\~України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку ( доходу) їх матері, батька і ( або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі. Згідно абзацу 3 пункту 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дітей. З досліджених у судовому засіданні письмових доказів суд позбавлений можливості перевірити матеріальне становище відповідача, оскільки він не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та не долучив докази на підтвердження свого матеріального стану, документально не підтвердив види та розміри своїх доходів. Частиною 2 статті\~182\~СК\~України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України « Про державний бюджет на 2023 рік»\~встановлено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який становить для: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2272 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2833 гривень. Положеннями статті 1\~Закону\~України\~«\~Про\~прожитковий\~мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. За змістом статті\~141\~СК\~України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно до частини 1 статті\~182\~СК\~України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, проаналізувавши письмові докази в їх сукупності, суд, виходячи із засад розумності, справедливості, а також враховуючи пріоритетність інтересів дітей, на користь яких стягуються аліменти, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, особу відповідача, який є чоловіком працездатного віку, не інвалід, не хворіє на хронічні хвороби, на утриманні непрацездатних батьків немає, а також те, що дохід позивача є недостатнім для забезпечення повноцінного фізично розвитку неповнолітніх дітей і, що обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття покладено на обох батьків, суд доходить висновку, що вимоги позивача є підставними, обгрунтованими і такими, що підлягають до задоволення, а тому з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.12.2022 року і до досягнення дітьми повноліття. На думку\~суду,\~такий розмір\~аліментів буде\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дітей,\~їх фізичного\~розвитку,\~підтримки життєдіяльності\~на достатньому\~рівні.\~Розмір аліментів,\~визначений судом\~не є\~надмірним та\~обтяжливим для\~відповідача,\~і є\~достатнім для\~забезпечення розумних\~потреб неповнолітніх\~дітей та\~відповідає принципу рівноправності обов`язків обох батьків по утриманню неповнолітніх дітей. На підставі частини 1 статті 430 ЦПК України\~рішення суду про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Згідно частин 1, 2 статті 141\~ЦПК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, згідно положень частини 6 статті 141 ЦПК України,\~якщо\~сторону,\~на\~користь\~якої ухвалено\~рішення,\~звільнено\~від\~сплати судових\~витрат,\~з\~другої\~сторони стягуються\~судові\~витрати\~на користь\~осіб,\~які\~їх\~понесли,\~пропорційно\~до\~задоволеної чи\~відхиленої\~частини\~вимог,\~а\~інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вищенаведене, з відповідача слід стягнути у дохід держави судові витрати.

Outcome: approved