Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

27 липня 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Металургійний відділ Державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції, Третя криворізька державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] належить квартира, яка розташована за адресою [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 18.08.1993 року. Позивач, маючи намір отримати спадок, який залишився після смерті матері, дізнався про те, що на належне нерухоме майно накладено арешт і звернувся до Металургійного відділу державної виконавчої служби з заявою про зняття арешту, на яку отримав відповідь Металургійного ВДВС у м. Кривому Розі від 27.06.2019 року, відповідно до якої [PERSON] відмовлено у знятті арешту з майна [PERSON] , крім того зазначено, що провадження завершено, матеріали виконавчого провадження передано до архіву, станом на 20.06.2019 року матеріали виконавчого провадження знищено у зв`язку із закінченням строку зберігання. Згідно довідки наданої Дзержинським ВДВС у м. Кривому Розі від 06.02.2009 року № 4995 [PERSON] сплачено в повному обсязі кошти в розмірі 21561,4 грн. однак невірно вказано особу на користь якої зазначені кошти сплачено. Відповідно до вироку ухваленого Лубенським міськрайонним судом Полтавської області від 11 жовтня 2004 року по справі № 1-233 2004 постановлено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 19910,76грн., на користь [PERSON] 1650,54 грн. матеріальної шкоди, загалом це становить 21561,30 грн., тобто суму сплачену боржником на користь обох стягувачів. Зазначені обставини стали причиною не зняття арешту з майна боржника саме через помилку державного виконавця. На теперішній час всі матеріали виконавчого провадження в рамках якого винесено обтяження № 321161 на підставі пп. 9.9--.13 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008 року знищено у зв`язку з закінченням строку зберігання, який становить три роки. Згідно відповіді Третьої криворізької нотаріальної контори № 2708/02-14 від 09.12.2021 року видати свідоцтво про право на спадщину неможливо у зв`язку із наявним арештом майна спадкодавця. Отже, позивач вважає, що зазначені обставини є перешкодою у отриманні ним свідоцтва про право на спадщину за законом та розпорядженню належним майном, тому, просить суд: зняти арешт з нерухомого майна квартири за адресою: [ADDRESS] , яке відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 18.08.1993 року; скасувати заборону відчуження об`єкту нерухомого майна - квартири за адресою : [ADDRESS] , яка накладена постановою АА № 072614 від 22.02.2005 року (ВДВС Дзержинського РУЮ м. Кривого Рогу) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; скасувати обтяження у виді арешту нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна за № 3211061 від 16.05.2006 року та виключити з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна запис № 3211061 від 16.05.2006 року. Ухвалою суду від 22 серпня 2022 року вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Відповідачам направлялась вказана ухвала суду та копія позовної заяви з додатками. 04 жовтня 2022 року на адресу суду, від третьої особи Третьої криворізької державної нотаріальної контори, надійшли витребувані ухвалою суду від 22 серпня 2022 року документи. 12 жовтня 2022 року на адресу суду, засобами поштового зв`язку, надійшов відзив на позовну заяву, який підписаний відповідачем [PERSON] в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Відзив на позовну заяву мотивовано тим, що порушено юрисдикційну підсудність, вибору позивачем неналежних відповідачів, крім того наголошує на безпідставність звільнення позивача від сплати судового збору. Також у відзиві зазначено, що позивачем не надано суду постанову виконавця на підставі якої накладено арешт, зазначає, що самим позивачем Вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11.10.2004 року по справі № 1-233 (2004) в частині виплати моральної шкоди не виконано. Крім того просить суд застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Отримавши відзив на позовну заяву, представник позивача разом з позивачем, надали на адресу суду відповідь на відзив в якому просять суд позовні вимоги задовольнити повністю з мотивів та підстав, викладених у позовній заяві. 31 жовтня 2022 року на адресу суду, засобами поштового зв`язку, надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, який підписаний відповідачем [PERSON] , в яких останній просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Третя особа Металургійний відділ Державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції, отримавши копію ухвали суду від 22 серпня 2022 року та копію позовної заяви, про що свідчить поштове повідомлення (а.с. 47), відзив на позовну заяву або інших процесуальних документів на адресу суду не надсилала. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач у справі [PERSON] , відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] є сином [PERSON] (а.с. 56). [PERSON] , [INFO] , якій на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 18.08.1993 року на праві спільної сумісної власності з [PERSON] належить квартира за адресою [ADDRESS] , [INFO] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Металургійним районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 8, 55 зворот). За життя, 21.11.2006 року, [PERSON] склала заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Перекопською І.С. та зареєстровано в реєстрі за №4158, відповідно до якого, належну її частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , заповіла гр.. [PERSON] , [INFO] (а.с. 62 зворот). 20 лютого 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Третьої державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом на нерухоме майно, яке належало спадкодавцеві (а.с. 52). Крім того, [PERSON] , [INFO] , після смерті [PERSON] , [INFO] , склав заяву до нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори, відповідно до якої зазначає, що в спадщину не вступав, в суд для продовження строку звертатись не буде, на спадок не претендує та претензій щодо того, що свідоцтво про спадщину було видано спадкоємцю за законом, а саме сину померлої [PERSON] , не має (а.с. 62). Однак, у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] було відмовлено, оскільки за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно наявний запис про арешт всього майна [PERSON] (а.с. 9 зворот, 68 зворот). Крім того, наявність арешту нерухомого майна померлої підтверджується Відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 9), відповідно до яких підставою обтяження слугувала постанова АА№072614 від 22.02.2005 ВДВС Дзержинського РУЮ м. Кривого Рогу, реєстраційний номер обтяження 3211061. 13 червня 2019 року, позивач [PERSON] , звернувся до Металургійного ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області з заявою про зняття арешту на номером обтяження 3211061 з майна, яке належить [PERSON] та [PERSON] на що Металургійний ВДВС надав відповідь відповідно до якої, повідомляє, що підстав для зняття арешту за номером обтяження 3211061, накладеного у виконавчому провадженні ВІ-1674 щодо стягнення боргу з [PERSON] на користь [PERSON] у сумі 19910,76 грн., згідно ст.. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» не має, заборгованість не погашена. Виконавче провадження завершено та передано до архіву, який станом на 26.06.2019 року знищено за закінченням строків зберігання (а.с. 12 зворот). Підставою виникнення боргу у [PERSON] перед [PERSON] послугував вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 жовтня 2004 року відповідно до якого [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.. 286 ч. 1 КК України і призначено йому покарання у вигляді штрафу в сумі 1500 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. Крім того, стягнуто з [PERSON] на користь потерпілих [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду, завданої злочином, на користь Лубенського міськфінвідділу затрачених на лікування потерпілих в Лубенській ЦМЛ. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 9910,76 грн. та [PERSON] 1650,64 грн. матеріальної шкоди (а.с. 14-15). Відповідно до відповіді Дзержинського відділу ДВС КМУЮ Дніпропетровської області від 06.02.2009 вих. №4995, адресованої [PERSON] , заборгованість в розмірі 21561,40 грн. на користь [PERSON] сплачена в повному розмірі (а.с. 13 зворот). Суд дійшов висновку, що [PERSON] сплачено в повному обсязі кошти в розмірі 21561,40 грн., однак невірно вказано особу на користь якої зазначені кошти сплачено. Відповідно до вищевказаного вироку Лубенського міськрайонного судом Полтавської області, загальна сума стягнення становить 21561,30 грн., тобто цю суму сплачено боржником на користь обох стягувачів. Зазначені обставини стали причиною не зняття арешту з майна боржника саме через помилку державного виконавця. На теперішній час всі матеріали виконавчого провадження в рамках якого винесено обтяження № 321161 знищено у зв`язку з закінченням строку зберігання. Виконавчий документ повторно на примусове виконання стягувачем не пред`являвся, на час звернення позивача до суду і на момент розгляду справи на виконанні відділу не перебуває, чого також не заперечує відповідач, однак арешт, накладений на майно боржника, продовжує діяти. Крім того позивачем надано копії чеків про сплату боргу [PERSON] (а.с. 10-11). На підставі заяви позивача відкрито спадкову справу щодо прийняття спадщини за номером [NUMBER] , номер у нотаріуса №54/2019, що підтверджується копіями спадкової справи (а.с. 52-68). Отже, суд, дійшов до наступних висновків. Вищевикладеним обставинам відповідають правовідносини, які випливають з порушення прав позивача на розпорядження належним йому нерухомим майном внаслідок не зняття з нього арешту. На підставі ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до вимог ст.16 ЦК України, захист права позивача необхідно вчинити шляхом припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення, тобто звільнити майно з-під арешту. Статтею 41 Конституції України визначено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути його протиправно позбавлений. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписами ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] , а також спадкоємцем після смерті матері [PERSON] , якій вищевказана квартира також належить на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з положеннями ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.5 ст.1268 цього Кодексу незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивачем доведено, що відповідно до ст.1261 ЦК України позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] , в установлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, а отже є власником спадкового майна. Згідно з положеннями ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діє на час розгляду цієї справи, у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до ч.2 цієї статті, про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Згідно ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для заняття арешту з усього майна боржника є надходження на рахунок органу Державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. Разом з тим, згідно з частиною першою цієї статті, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до частини п`ятої цієї статті у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника (п.7 ч.4 ст.59 вказаного Закону). Судом встановлено, що [PERSON] вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11.10.2004 року по справі № 1-233 2004 в частині відшкодування шкоди виконано в повному обсязі, а тому суд вважає, що оскільки державним виконавцем арешт з нерухомого майна не було знято, правові підстави для перебування спадкового майна під арештом відсутні. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України, згідно з якою обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Збереження арешту спадкового майна чинить позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні успадкованим майном, а отже суд вважає, що належне позивачу майно під арештом знаходиться безпідставно. У порядку цивільного судочинства захист майнових прав стягувача, боржника та інших осіб здійснюється шляхом оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, а також у позовному провадженні. Оскільки боржником у виконавчому провадженні була особа, яка померла, і захист майнових прав шляхом оскарження бездіяльності державного виконавця неможливий, суд прийшов до висновку, що іншого способу поновити своє порушене право позивач не має, тому обґрунтовано звернувся до суду з вказаним позовом. У постанові Великої палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі N 643/3614/17 сформульовано висновок про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції…» Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19), орган державної виконавчої служби у справах за позовами осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, може залучатися судом як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. За змістом наведених правових норм та правових позицій Великої Палати Верховного Суду у випадку звернення особи до суду в порядку позовного провадження з вимогою про звільнення майна з-під арешту (зняття арешту з майна) орган державної виконавчої служби не може бути належним відповідачем у такій справі. Вказані позовні вимоги можуть бути пред`явлені до особи, в інтересах якої накладено арешт, тобто до стягувача у виконавчому провадженні, в рамках якого накладено арешт. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17). У постанові від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Також у своїй постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 814/2030/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Посилання відповідача на невиконання вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11.10.2004 року по справі № 1-233 2004 позивачем в частині відшкодування моральної шкоди та інших судових витрат у даній справі не має правового значення, оскільки не є предметом спору зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні. Мова йде про зняття арешту зі спадкового майна, яке належало [PERSON] , а після її смерті увійшло у спадкову масу та було успадковане позивачем. Щодо застосування позовної давності до негаторних позовів, то пунктом 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» було роз`яснено, що на негаторний позов положення про позовну давність не поширюються, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. Також у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 січня 2016 року у справі № 6-2913цс15, та відповідно вказала на те, що негаторний позов може бути пред`явлений упродовж усього часу тривання відповідного правопорушення. При цьому суд враховує, що наданими позивачем доказами підтверджено, що боржниця померла, тобто її правоздатність припинена, на виконанні в органах державної виконавчої служби виконавче провадження, у межах якого накладено арешт на майно спадкодавця [PERSON] , не перебуває, наявність арешту на спадкове майно суттєво обмежує права позивача як спадкоємця, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про звільнення майна з-під арешту, що буде відповідати характеру порушеного права, оскільки в іншій спосіб захистити свої права позивач позбавлений можливості. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає,що позовні вимоги про зняття арешту зі спадкового майна підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує категорію справи, а також те, що позивача звільнено ухвалою суду від сплати судового збору, судові витрати належить стягнути солідарно з відповідачів.

Outcome: approved