Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

Позивач в особі представника 11 жовтня 2021 року звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача (згідно заяви про зменшення позовних вимог) заборгованість у розмірі 60 381, 39 грн. за кредитним договором № DNLWAK00000693 від 06.09.2007 року, судові витрати у розмірі 2 270, 00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № DNLWAK00000693 від 06.09.2007 року. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 23.09.2021 року має заборгованість - 60 381, 39 грн. Тому позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. 05 липня 2022 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було винесено заочне рішення в якому суд повністю задовольнив вимоги позивача. [PERSON] через канцелярію надав до суду заяву про перегляд заочного рішення від 18 серпня 2022 року, обґрунтовуючи її тим що не знав про існування судового процесу та не був належним чином повідомлений про календарну дату проведення судового засідання, разом з тим зазначив що його адреса не відповідає актуальній адресі, тому що вона була змінена ще в 2007 році, про що належним чином був повідомлений позивач. Позивач 19 вересня 2022 року надав до суду відзив на заяву про перегляд заочного рішення, в якій просив відмовити у задоволенні заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення. В свою чергу [PERSON] надав до суду відповідь на відзив позивача на заяву про перегляд заочного рішення від 05 липня 2022 року, в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. Судом 27 жовтня 2022 року була винесена ухвала в якій було задоволено заяву [PERSON] , та скасовано заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2022 року, і призначено новий розгляд на 06 грудня 2022 року. 28 жовтня 2022 року позивач подав заперечення на відповідь на відзив відповідача [PERSON] . У судове засідання яке було призначено 14 лютого 2022 року представник позивача з`явився, надав письмові пояснення, у яких просив повністю задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, у відповідності до умов п. 3.1 Кредитного договору № DNLWAK00000693 від 06.09.2007 року за користування кредитом за період з дати списання коштів з кредитного рахунку до дати погашення кредиту Позичальник щомісячно в період сплачує відсотки у розмірі, визначеному в п. 7.1 даного Договору. Згідно п. 7.1 Кредитного договору відсоткова ставка за користування кредитом становить 7% на місяць (14,04% річних). Щомісяця, починаючи з наступного місяця в період сплати Позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 3 391,47 грн. для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. Згідно п. 2.3.3 Кредитного договору Банк на власний розсуд має право змінити умови договору - зажадати від Позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, місії і відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно вимог ст. ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України, щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав, вважається строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату Позичальник зобов`язується вернути Банку кредит в повному обсязі, винагороду та відсотки за фактичний строк його застосування, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за Договором. У зв`язку з порушенням умов кредитного договору, Кредитор звернувся до позичальника з вимогою про дострокове повернення коштів, відповідно до Вимоги банку від 02.06.2009 року за вих. № 2295900250. У відповідність вимог ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається, та гати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Як убачається із наданих відповідачем письмових поясненнях у заяві про скасування заочного рішення, відповідач просить суд застосувати позовну давність до вимог позивача. Так, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст.258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Таким чином, Банк скористався правом на дострокове стягнення заборгованості за Кредитним договором та звернувся з вимогою до Позичальника про дострокове стягнення заборгованості за Кредитним договором від 02.06.2009 року за вих. № 1295900250, в якій повідомив, що «на підставі ст. 1050 ЦК України та умов договору вимагаємо повернути суму кредиту в повному обсязі, нараховані проценти, комісію та штрафні санкції в тижневий термін з дати одержання цього повідомлення. Загальний розмір заборгованості на дату погашення ви можете дізнатися у відділенні Приватбанку, що надало кредит», а вказана вимога була отримана Позичальником під розпис особисто 08.06.2009 року. У справі, яка є предметом розгляду, позивач міг пред`явити позов до відповідача за протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником зобов`язання після отримання вимоги про дострокове повернення коштів, тобто починаючи з 2009 року, в той час як до суду з позовом до відповідача банк звернувся 11.10.2021 року згідно штампу суду на позовній заяві. У постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року по справі № 6-990цс15, визначено, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання й зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позов про стягнення заборгованості пред`явлено з пропуском строку позовної давності, а відтак порушене право позивача не підлягає захисту, що є підставою для відмови у задоволенні пред`явленого позову. На підставі ст.ст. 526, 634, 1049, 1054 Цивільного кодексу України та

Outcome: dismissed