Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

Позивач звернулись до суду з позовом про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він не може оформити своє право власнсоті на спадщину за законом, оскільки спадкодавець за життя належним чином не оформила та не отримала правовстановлюючий документ, а витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власнсоті за спадкодавцем видано після смерті останньої, а саме [INFO] , що не відповідає вимозі закону. У зв`язку з цим нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину та радив позивачу звернутись за захистом своїх прав до суду. Позивачі разом з позовною заявою подали до суду клопотання про витребування у Баришівської державної нотаріальної контори доказів, а саме копію спадкової справи №302/2017 від 01.05.2017. 05.09.2022 ухвалою суду відкрито провадження у справі, справу прийнято до провадження судді Червонописького В.С., клопотання позивачів про витребування доказів задоволено. 17.12.2022 від Баришівської районної державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи №302/2017 від 01.05.2017, заведеної до майна померлої [PERSON] , померлої [INFO] . Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції, про що в матеріалах справи містить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. 07.02.2023 позивачем подано до суду заяву про розгляд справи без його участі. Судом на підставі частини другої\~статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З матеріалів справи судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03.05.2017. Факт перебування у родинних відносинах підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.06.1974 року. За життя [PERSON] заповіт не склала. Матеріалами спадкової справи №302/2017 підтверджено, що крім позивачів спадкоємцями за законом є інші діти спадкодавця: [PERSON] та [PERSON] . Однак, з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся лише позивач. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається із земельної ділянки № [NUMBER] , площею 0,9993 га, цільове призначення якої ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Ярешківської сільської ради Баришівського району, Київської області. Відповідно до довідки №140 від 29.05.2017, виданої виконавчим комітетом Ярешківської сільської ради Баришівського району Київської області [PERSON] , що померла [INFO] , дійсно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] , з 1959 року по день смерті. Разом з померлою проживав її син, позивач у даній справі [PERSON] . Згідно Наказу «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» від 13.04.2017, гр. [PERSON] надано у власність земельну ділянку площею 0,9993 га, кадастровий номер 3220288800:26:047:0032, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Ярешківської сільської ради Баришівського району, Київської області. Як встановлено з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за [PERSON] було зареєстровано 13.05.2017 право власності на спірну земельну ділянку 13.05.2017. Тобто, право власності на земельну ділянку площею 0,9993 га, кадастровий номер 3220288800:26:047:0032, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Ярешківської сільської ради Баришівського району, Київської області, було зареєстровано через 12 днів після дати смерті спадкодавця. Отже, покійна [PERSON] набула право на вищевказану земельну ділянку. Згідно із ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 55 Конституції України\~кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав. Відповідно до ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до статей 1216\~1217\~1218\~Цивільного кодексу спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1266 Цивільного кодексу України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно\~ст. 1225 Цивільного кодексу України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно із\~ст. 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392\~ Цивільного кодексу України). Згідно п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову І практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі №6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 Цивільного кодексу України. Також ст.\~15\~Цивільного кодексу України\~статтею 4\~Цивільного процесуального\~кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд звертає увагу, що в даних конкретних правовідносинах визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, оскільки існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, враховуючи, що позивач прийняв спадщину в установленому законом порядку після померлої [PERSON] , але не зміг отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування саме на спірну земельну ділянку, отже право позивачів підлягає захисту. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачами права на спадкове майно, не порушує права та законні інтереси інших осіб. Виходячи з вищевикладеного, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved