Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Папазова Г.А., звернувся в суд з даним позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, в якому просить визначити місце проживання дитини [PERSON] [INFO] , разом із батьком [PERSON] , посилаючись на те, що він не може дійти згоди із відповідачем щодо офіційного місця проживання спільної дитини. Так, зараз син проживає разом з батьком. Однак відповідач створює перешкоди у реалізації своїх батьківських прав щодо дитини та маніпулює власними правами, зокрема не йде на діалог стосовно виховання дитини. З врахуванням малолітнього віку дитини (9 років), його індивідуальних та психологічних властивостей, вважає, що найкращим інтересам сина буде відповідати визначення місця проживання разом із ним, батьком дитини. За вказаною адресою проживання дитини створені всі необхідні умови для його життя та гармонійного розвитку: дитина відвідує дошкільний заклад, який розташований поблизу його місця проживання, знаходяться на спостереженні у сімейного лікаря, що підтверджується характеристикою з місця навчання від 05.07.2022р та Випискою із медичної карти амбулаторного хворого від 01.07.2022р. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2022 року відкрито провадження в даній справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Крім того, до участі в справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та Служби у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації. Згідно ухвали суду про відкриття провадження від 12 вересня 2022 року було зобов`язано Службу у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації надати письмовий висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини - [PERSON] [INFO] разом з батьком [PERSON] . 20 жовтня 2022 року позивач подала до суду заяву в якій просила провести розгляд справи у її відсутність, та зазначила що не заперечує щодо задоволення позовних вимог. 29 жовтня 2022 року на адресу суду надійшов лист Служби у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, зі змісту якого вбачається, що враховуючи, що в матеріалах справи міститься заява відповідача про визнання позову, представник просить провести розгляд справи у його відсутність та одночасно зазначає, що за місцем проживання батька дитини здійснено обстеження умов проживання та складено відповідний акт, за висновком якого вказано, що за місцем проведення обстеження створено всі належні умови для проживання, навчання та повноцінного розвитку дитини. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Папазова Г.А. в судове засідання з`явились. Позивачем було подано заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник третьої особи органу опіки та піклування Служби у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно із ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 4 цієї статті визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 141, 155 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до п.8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд також враховує, що дане судове рішення повинно відповідати й принципу Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Конвенції про права дитини (ратифіковані Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 16 березня 2013 року зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року (справа № 757/33038/15-ц). У даному шлюбі в сторін народився син [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві від 09 жовтня 2013 року, актовий запис № 1922. Згідно відомостей відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб РДА від 11.07.2022 року № 81916262 малолітня дитина [PERSON] зареєстрований разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 31.07.2015 року по теперешній час. Вищезазначена квартира відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06 грудня 1994 року належить на праві приватної власності [PERSON] та членам його сім`ї (запис в реєстровій книзі № 817). Як вбачається із Виписки, яка видана Комунальним некомерційним підприємством «Центром первинної медико-санітарної допомоги» Печерського району м. Києва від 01.07.2022 року дитина є здоровою, росте та розвивається згідно віку, перебуває на диспасерному обліку з приводу атопічного дерматиту, відвідує амбулаторію у супроводі батька. Відповідно до характеристики, наданої ТОВ «СШ І-ІІІ ступенів» КАПІТАЛ ЮНІОН» ВІД 05.07.2022 року № 176 вбачається, що безпосередньо за доглядом, успішністю та вихованням сина слідкує тато - [PERSON] . Відповідно до наданої довідки від 01.07.2022 року № 11.1-34/46 Міністерства охорони здоров`я вбачається, що [PERSON] з 16 листопада 2007 року по теперешній час працює в Міністерстві охорони здоров`я України та обіймає посаду головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту в бюджетній сфері Управління внутрішнього аудиту. Відповідно до довідки про доходи, загальна сума доходу [PERSON] в період з 01 січня 2021 року - 31 грудня 2021 року становить 203 584,72 гривні. Згідно з наданою медичною довідкою від 03.07.2022 року № 122-2/о, встановлено що [PERSON] на «Д» обліку не перебуває. Згідно сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду від 08.07.2022 року № 140/о встановлено, що на обліку у нарколога не перебуває та наркотичних речовин не виявлено. Згідно обстеження третьою особою встановлено, що створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Кімната, яка облаштована для дитини, умебльована, є необхідні речі побуту та вжитку. Для дитини створено відповідні умови для повноцінного та гармонійного розвитку: кімната окрема, є дитяче ліжко, приліжкові тумби, шафа, дитячі речі, кімната світла та простора. Під час обстеження проведено бесіду з дитино, а саме: з [PERSON] , який зазначити, що хоче проживати з батьком. Так, відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Частиною першою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Діти, які не досягли 14 років, повинні проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з батьків. Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей. Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Враховуючи те, що умови проживання позивача є належними для проживання дитини, та те, що судом не встановлено, що позивач зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, чи веде аморальний спосіб життя, то суд, вважає, що відсутні виняткові обставини для розлучення дитини з батьком. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] , разом з батьком - [PERSON] . Відповідно до ст. 157 ч. 3 СК України той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Крім того, суд зауважує, що мати дитини, у разі визначення місця проживання сина з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі та участі у вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. В силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі ст. ст. 7, 19, 141, 153, 155, 160, 161 СК України, ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved