Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

Позивач 13 листопада 2019 року звернувся до суду з позовом до відповідача та з урахуванням уточненої позовної заяви від 07 квітня 2021 року просить суд проголосити рішення, котрим визнати [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття донькою. Вимоги позову обґрунтувала тим, що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 25.06.2015 року було складено актовий запис № 5969 про народження [PERSON] . Відповідно до вищезазначеного актового запису батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (зі слів матері). Позивач зазначає, що батьком малолітньої [PERSON] є [PERSON] , з яким вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах протягом 2013-2015 роках. Як стверджує позивачка, вони познайомилися в березні 2013 року та вже через місяць почали проживати разом в будинку відповідача. У липні 2013 року [PERSON] завагітніла від [PERSON] та нажаль у вересні у неї стався викидень, попри що вони продовжувати підтримувати сімейні відносини, що підтверджується, зокрема, фотознімками, які були зроблені під час спільного відпочинку у бабусі по лінії матері [PERSON] у Вінницькій області. В травні 2014 року позивач з відповідачем відпочивали в селі Бурдовка Роздільнянського району Одеської області разом із своїми спільними друзями, у присутності яких [PERSON] запропонував [PERSON] стати його дружиною, на що остання погодилась. В тому ж місяці позивач вдруге завагітніла від [PERSON] . Однак, у червні 2014 року позивач потрапила до лікарні з загрозою переривання вагітності та провела у лікарні близько двох тижнів, протягом яких [PERSON] жодного разу не відвідав [PERSON] та майже перестав відповідати на її телефонні дзвінки, а всім знайомим почав розповідати, що нібито у [PERSON] знову стався викидень та він більше не бажає продовжувати з нею стосунків. Після того, як [PERSON] виписали з лікарні [PERSON] привіз їй частину її речей, заявивши, що передумав створювати сім`ю та заводити дітей. [INFO] позивач народила доньку [PERSON] . На теперішній час [PERSON] не спілкується з позивачем, не приймає участі у вихованні та утриманні своєї дитини та не бажає навіть побачити доньку. З урахуванням того, що відповідач з моменту народження по сьогоднішній день не цікавиться долею дитини, не приймає участі у її вихованні та утриманні, позивач також просила про стягнення з відповідача, [PERSON] аліментів на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття донькою. На адресу суду 13 листопада 2019 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання батьківства. 17 грудня 2019 р. (л.с.36) провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 03 квітня 2020 року провадження по справі зупинено у зв`язку з призначенням судової генетичної експертизи, проведення якої доручено експертам КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» (ідентифікаційний код юридичної особи: 05480950, провулок Валіховський, 4, м. Одеса, 65082). (а.с. 53, 54). Ухвалою суду від 07 вересня 2021 року відновлено провадження по справі за позовом [PERSON] ( [ADDRESS] ) до [PERSON] ( [ADDRESS] ), третя особа: орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради (м. Одеса, пр. Добровольського, буд. 106), про визнання батьківства. Експертизу виконано не було оскільки в зазначений термін [PERSON] не прибув до експертної установи для відбору біологічних зразків. [PERSON] та її донька [PERSON] прибула до Одеського обласного бюро СМЕ 28 липня 2020 року. Представником позивача-адвокатом Шепітко Г. І. надано на адресу суду клопотання про можливість розгляду спрари за його відсутності та відсутності позивачки. Окрім того просив зазначене клопотання розглядати за його відсутності. (а.с. 126) Відповідач в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином, будь-яких клопотань на адресу суду не надав. Представник третьої особи органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не прибув, про розгляд справи обізнаний належним чином, будь-яких клопотань третьої особою не подавалось. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, встановив факти та відповідні до них правовідносини, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 25.06.2015 року було складено актовий запис № 5969 про народження [PERSON] , [INFO] . (а.с. 7). Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України за №00024379492 від 29 жовтня 2019 року щодо [PERSON] , народженої [INFO] у графі відомості про батька зазначено - [PERSON] , громадянин України; у графі відомості про матір зазначено [PERSON] , громадянка України; відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК України. (а.с. 8, 9). Позивач зазначає, що батьком малолітньої [PERSON] є [PERSON] , з яким вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах протягом 2013-2015 роках. Зазначене підтверджено численними фотографіями, котрі долучені до матеріалів справи. (а.с. 10-18). Окрім того, 03 квітня 2020 року судом по справі 523/17554/19 була постановлена ухвала, за якою суд вирішив: «Призначити по цивільній справі за позовом [PERSON] ( [ADDRESS] ) до [PERSON] ( [ADDRESS] ), третя особа: орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради (м. Одеса, пр. Добровольського, буд. 106), про визнання батьківства, судово - генетичну експертизу, проведення якої доручити експертам КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» (ідентифікаційний код юридичної особи: 05480950, провулок Валіховський, 4, м. Одеса, 65082). На вирішення експертизи поставити наступне питання: 1. Чи є [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , котра народилась у [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ? Зобов`язати позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] з`явитись у визначений експертами день та час для відібрання біологічних зразків та проведення експертного дослідження, а також зобов`язати позивача [PERSON] забезпечити явку в експертну установу дитини - [PERSON] , [INFO] . Попередити експертів про відповідальність, передбачену законодавством України за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків. Оплату за проведення даної експертизи покласти на [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] .» Натомість, 11 серпня 2020 року на адресу суду повернулась цивільна справа № 523/17554/19 без виконання призначеної судом експертизи, оскільки в зазначений термін [PERSON] не прибув до експертної установи для відбору біологічних зразків. [PERSON] та її донька [PERSON] прибули до Одеського обласного бюро СМЕ 28 липня 2020 року. У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з,ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до наступних висновків. Частиною 1 ст.126 СК України встановлено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ст.128 СК України з а відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього кодексу. Згідно п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про: визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключеннявідомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Отже, враховуючи вказані приписи та виходячи з того, що відповідач [PERSON] ухилився від подання експерту необхідних матеріалів (біологічних зразків), а без цього провести експертизу неможливо, суд визнає факт, для з`ясування якого експертиза і була призначена, а саме те, що [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] . Щодо стягнення аліментів на утримання дитини суд приходить до наступних висновків. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов`язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із штампом суду на уточненій позовній заяві, позивач подав її 07 квітня 2021 року. Таким чином, з оглядом на вищевказану норму матеріального закону, аліменти потрібно стягувати з відповідача, починаючи з 07 квітня 2021 року. Згідно зі ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. У разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно з частиною 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Крім того, частиною 1 ст. 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається із вказаних норм закону спосіб стягнення аліментів визначається судом за вибором позивача, на утримання дитини, з якою вказана особа проживає. Враховуючи матеріальний стан сторін, з врахуванням встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей, суд вважає можливим, не порушуючи права сторін, стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання доньки аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно з індексацією відповідно до закону, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття доньки Мілісенти - до 14 лютого 2033 року включно, починаючи з 07 квітня 2021 року. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Також, відповідно до положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок, за позовну вимогу про стягнення аліментів На підставі викладеного,

Outcome: approved