Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-16 00:00:00

30 січня 2023 року представник заявника звернувся до суду з заявою про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав щодо заборони [PERSON] наближатися на відстань до 100 м до місця реєстрації заявника за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори зі заявником без його згоди або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заявлені вимоги обґрунтував тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 вересня 2022 року між заявником та заінтересованою особою розірвано шлюб. Спільних дітей від шлюбу немає. З 2019 року приживають окремо, спільне господарство не ведуть. Однак [PERSON] під час зустрічей вчиняє сварки, ображає, б`є заявника. Вказує, що рік тому після операції [PERSON] влаштувала скандал і вдарила його у живіт. Квартира, у якій проживає заявник, належить його сину [PERSON] . Заінтересована особа постійно влаштовує сварки, наносить фізичні ушкодження заявнику. Наразі він найняв жінку, яка готує та прибирає, самостійно сплачує за квартиру. Зазначає, що є людиною похилого віку та боїться за своє життя. Восени 2022 року змушений був звернутися до поліції через постійні скандали з [PERSON] . Під час спільного проживання [PERSON] била заявника та наносила йому інші тілесні ушкодження, виганяла його з квартири, вночі, в спідній білизні в під`їзд будинку без засобів зв`язку; намагалася вибивати вихідні двері в стані алкогольного сп`яніння. Однак, притягнення до адміністративної відповідальності не вплинуло на її поведінку, та вона продовжує вчиняти відносно [PERSON] психологічне насильство, яке проявляється в словесних образах, лайці, приниженнях, залякуванні (в т.ч. ножем), погрозах фізичної розправи; фізичне насильство шляхом штовхання, побиття; псування майна. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 30.01.2023 р. зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 31.01.2023 р., відкрито окреме провадження у справі за [PERSON] , заінтересована особа - [PERSON] про видачу обмежувального припису. Заявник в судовому засіданні заяву підтримав та пояснив, що з [PERSON] мешкають в квартирі за адресою: [ADDRESS] , останні двадцять років. Шлюб в вересні 2022 року було розірвано, подружжя залишилось проживати в квартирі, виникають сварки з [PERSON] . Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримав. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні заперечувала проти заяви, зазначила, що подружжя мешкають в одній квартирі, заявником не надано доказів вчинення фізичного та психологічного насильства. Постановою суду від 26.01.2023 року провадження у справі відносно [PERSON] за ст.173-2 КУПАП закрито за відсутністю складу адмінправопорушення. Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, врахувавши їх доводи, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що [PERSON] , 1938 р.н. є пенсіонером, що підтверджено посвідченням серії [NUMBER] , виданим 01.04.2001 року. Відповідно до консультативного висновку ДУ «Інститут серця МОЗ України» від 13.05.2019 року та виписного епікризу з установи «Гармонія здоров`я» [PERSON] , [INFO] страждає захворюваннями серця та дизуричними явищами. З 18.11.2019 року по 23.11.2019 року знаходився на стаціонарному лікуванні. Згідно виписки з Центру традиційної медицини лікаря [PERSON], [PERSON] знаходився на амбулаторному лікуванні з 05.08.2021 року по 07.09.2021 року з діагнозом радикулополіневрит поперечного відділу хребта, Люмбалгія, Ішіас. 25.01.2023 року [PERSON] звертався до ТОВ "Клініка Візіобуд-Плюс", встановлено діагноз: травматична ерозія шкіри в районі внутрішнього кутика правого ока, кон`юктивіт обох очей. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 листопада 2021 року у справі №760/22732/21 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Звільнено [PERSON] від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, а справу закрито. Судом встановлено, що [PERSON] 14.08.2021 року об 11-00 год., перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру стосовно чоловіка [PERSON] , а саме: ображала, здійснювала погрози та штовхала, тобто вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Крім того, [PERSON] 14.08.2021 року о 14-30 год., перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно чоловіка [PERSON] , а саме била в живіт та ображала словесно, тобто вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчиненні 14 серпня 2021 року домашнього насильства відносно [PERSON] , встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 вересня 2022 року у справі №755/14650/21 розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний №271425059 від 20.08.2021 року, [PERSON] з 17 січня 2014 року є власником квартири [ADDRESS] . У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є сусідом [PERSON] та [PERSON] , чує сварки в їх квартирі, але не був присутнім під час сварок подружжя. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] йому розповідав про сварки з дружиною, під час сварок він не був присутнім. Постановами Солом`янського районного суду м. Києва від 26.01.2023 року ( справа № 760/168/23, № 760/169/23, № 760/161/23, № 760/163/23, № 760/165/23, № 760/191/23, № 760/194/23, № 760/170/23) провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч.2 ст.173-2 КУпАП закрито на підчтаві п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18, від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц, від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, від 17 листопада 2021 року у справі № 755/937/21. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. При вирішенні питання щодо застосування обмежувального припису суд на підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц зазначено, що сам факт звернення заявника до органів поліції та внесення відомостей про кримінальні провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань не підтверджує факт вчинення особою насильства відносно заявника, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Суд зазначає, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. На підтвердження вчинення [PERSON] неправомірних дій відносно себе заявником надано копію постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 12 листопада 2021 року у справі №760/22732/21 про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Разом з тим, за правилами ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому за відсутності інших належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення заінтересованою особою домашнього насильства відносно заявника, суд не встановив причинно-наслідковий зв`язок між діями [PERSON] , вчиненими у серпні 2021 року та необхідністю вжиття заходів тимчасового обмеження її прав у 2023 році. Судом в ході розгляду справи не встановлено випадків домашнього насильства відносно [PERSON] , а також ризиків настання насильства у майбутньому, зіставляючи інтереси учасників справи та особи, в право якої здійснюється втручання, її вік, враховуючи суспільні інтереси та інтереси учасників справи. Аргументи заявника для виправдання такого серйозного втручання в життя [PERSON] не є достатніми, оскільки заявник не надав беззаперечних доказів на підтвердження вчинення відносно нього домашнього насильства у розумінні Закону, що є її процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України. Правилами глави 13 ЦПК України визначено, що розгляд справи про видачу і продовження обмежувального припису провадиться в порядку окремого провадження, а правилами ст. 294 цього Кодексу встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. На основі повного та всебічного дослідження матеріалів справи, судом не встановлено обставин вчинення [PERSON] відносно [PERSON] психологічного та/ або фізичного насильства, а також того, що в разі відмови в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису існує реальна загроза життю та здоров`ю заявника, та вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства й настання тяжких чи особливо-тяжких наслідків, а отже відсутні підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Outcome: dismissed