Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

У лютому 2022 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Бурдакову О.А. звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просила в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; стягнути із відповідача на користь позивача в рахунок компенсації вартості частини автомобіля «Кіа», 2016 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , кошти в сумі 331885,80 грн.; судовий збір 12405,00 грн., витрати на звіт про оцінку транспортного засобу в сумі 2000,00 грн., та витрати на професійну допомогу в сумі 30000,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 27.03.2015 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. 16.12.2021 року рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області у справі № 697/2025/21, шлюб між сторонами було розірвано. Позивач вказує, що в період шлюбу за спільні кошти подружжя було придбано наступне майно: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль «Кіа», 2016 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . 20.10.2017 року в реєстрі було зареєстровано право власності на вказану квартиру за відповідачем. Крім того, 27.04.2016 року було придбано зазначений автомобіль, право власності на який було оформлено на відповідача. Однак, позивачу стало відомо, що 09.11.2021 року відповідачем без згоди позивача було відчужено зазначений транспортний засіб, ринкова вартість якого складає суму в розмірі 663771,60 грн. Позивач вказує, що досягти згоди щодо поділу вказаного майна не вдалося, а тому позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11.02.2022 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.06.2022 року, заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Пилипенка Є.В. про забезпечення позову у даній цивільній справі було задоволено. Забезпечено позов, шляхом накладення арешту, до набрання законної сили рішення суду у даній справі, - на належну [PERSON] нерухомість, а саме: квартиру [ADDRESS] . В серпні 2022 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що відповідачем було придбано квартиру за власні кошти, а не за спільні кошти подружжя, як зазначає позивач, а відтак відсутні підстави для поділу зазначеної квартири між сторонами. Крім того, автомобіль на праві власності відповідачу не належить, позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля позивачем не заявлено, а відтак відсутні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача частини вартості зазначеного автомобіля. В серпні 2022 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позов, відповідно до якої сторона позивача наполягала на задоволенні позовних вимог та вказувала на безпідставність заперечень відповідача на позовні вимоги. У вересні 2022 року стороною позивача було уточнено позовні вимоги та позивач просила суд: визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя квартиру [ADDRESS] ; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; стягнути із відповідача на користь позивача в рахунок компенсації вартості частини автомобіля «Кіа», 2016 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , кошти в сумі 331885,80 грн.; судовий збір 12405,00 грн., витрати на звіт про оцінку транспортного засобу в сумі 2000,00 грн., та витрати на професійну допомогу в сумі 30000,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.01.2023 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому відзиві. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 27.03.2015 року між сторонами було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про що було складено актовий запис № 216, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 16.12.2021 року у справі № 697/2025/21, шлюб між сторонами було розірвано. 20.10.2017 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі договору про бронювання кватири для передачі у власність від 01.02.2016 року, акту прийому-передачі квартири від 13.09.2017 року, довідки ТОВ «ТМО «Ліко-Холдинг» від 13.09.2017 р. Реєстрація права власності відповідача на спірну квартиру підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Крім того, із 27.04.2016 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на транспортний засіб «Кіа», 2016 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Однак, 09.11.2021 року зазначений транспортний засіб було перереєстровано на [PERSON] , що не заперечувалось стороною відповідача в ході розгляду справи. Обгрунтовуючи позовні вимоги, сторона позивача вказувала, що квартира та транспортний засіб були придбані за спільні кошти подружжя в період перебування їх у шлюбі, в добровільному порядку відповідач не бажає поділити зазначене майно, та без згоди позивача відчужив автомобіль, а тому позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом. Заперечуючи проти позовних вимог, сторона відповідача вказувала, що квартира була придбана за особисті кошти відповідача, а відтак є його особистою власністю, а також автомобіль було відчужено в період шлюбу, відповідач на даний час не є власником транспортного засобу, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову за наведених в ньому підстав. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що за змістом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) доходу Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається , що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,частки майна дружини та чоловіка є рівними,якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що вказані у п. 22 Постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-71 СК та 372 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна,спір між ними може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що спірна квартира придбана в період шлюбу, за спільні кошти подружжя, та достатніх доказів зворотному стороною відповідача в ході розгляду справи суду надано не було, а тому суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя квартиру [ADDRESS] ; та визнання в порядку поділу спільного майна подружжя за позивачем право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , - є обґрунтованим та законним, в зв`язку з чим ці позовні вимоги підлягають задоволенню. В частині позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача в рахунок компенсації вартості частини автомобіля суд зазначає наступне. Судом встановлено, що в період шлюбу, 27.04.2016 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на транспортний засіб «Кіа», 2016 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Однак, 09.11.2021 року, тобто в період перебування справи про розірвання шлюбу між сторонами в провадженні суду, зазначений транспортний засіб було перереєстровано на ім`я [PERSON] . Позивач вказує, що зазначений транспортний засіб було відчужено відповідачем без згоди позивача, з метою уникнення в подальшому його поділу між подружжям, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було, як і не було надано доказів того, що відчуження зазначеного рухомого майна відбулось в інтересах сім`ї та її потреби. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї. Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що придбаний сторонами під час шлюбу автомобіль «Кіа», є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу шляхом стягнення із відповідача на користь позивача грошової компенсації ринкової вартості 1/2 частини цього автомобіля, оскільки, відповідачем було відчужено зазначений автомобіль без згоди позивача. Так, відповідно до звіту СОД [PERSON] про оцінку транспортного засобу від 06.01.2022 року, ринкова вартість транспортного засобу «Кіа», 2016 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , - складає суму в розмірі 663771,60 грн. Суд звертає увагу на те, що відповідачем в ході розгляду справи не спростовано оцінку вартості автомобіля, надану позивачем, та будь-яких доказів на підтвердження іншої ринкової вартості автомобіля суду з його боку в ході розгляду справи надано не було. З огляду на викладене, суд при визначенні суми грошової компенсації за частину на автомобіль в даному спорі бере до уваги, наданий позивачем звіт, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля складає суму в розмірі 663771,60 грн., який відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача 1/2 частини вартості спільного майна подружжя, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а відтак суд вважає, що позов в цій частині позовних вимог підлягає задоволенню та із відповідача на користь позивача підлягає стягненню в рахунок грошової компенсації 1/2 вартості автомобіля, сума в розмірі 331885,80 грн. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 12405,00 грн., та витрати на звіт про оцінку транспортного засобу в сумі 2000,00 грн., підлягають стягненню із відповідача на користь позивача, оскільки, стороною позивача було надано суду документально підтверджені докази фактичного понесення позивачем цих витрат. Поруч із цим, у стягненні із відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30000,00 грн. слід відмовити, оскільки, стороною позивача не було надано суду достатні та належні докази (договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі виконаних робіт із зазначенням вартості послуг), які б беззаперечно засвідчували факт надання адвокатом правових послуг, їх вартість, а також належне отримання цих послуг позивачем.

Outcome: approved