Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, у якій просить визнати [PERSON] кривдником, а [PERSON] особою, яка постраждала від домашнього насильства та видати обмежувальний припис, яким протягом трьох календарних місяців з моменту винесення рішення заборонити [PERSON] [INFO] : -перебувати у місці проживання (перебування) [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] ; -наближатись на відстань 500 метрів до [PERSON] (у громадських місцях) та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; -вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначає, що [PERSON] є її рідним дядьком та проживає разом із нею у квартирі, за адресою: [ADDRESS] . Разом із ними за вище вказаною адресою також проживають: її мати [PERSON] , її батько [PERSON] , її брат [PERSON] та бабуся [PERSON] . Квартира за адресою: [ADDRESS] , належить усім членам сім`ї на праві спільної часткової власності по 1/6 частини. Заявник вказує, що впродовж декількох років вона та члени її родини систематично потерпають від насильства зі сторони - [PERSON] , поведінка якого негативно впливає на її здоров`я, моральний стан та працездатність, а також членів її родини. Так, [PERSON] постійно її принижує, погрожує фізичною розправою, систематично вчиняє психологічне домашнє насилля та фізичне насильство, штовхає та б`є. Після щоденних скандалів, сварок, образ нецензурними словами та погроз з боку її дядька [PERSON] вона не може вести розмірений спосіб життя, відчувати себе у безпеці, оскільки він не контролює свої дії і має ряд ознак людини з психічними розладами. Крім того, сам [PERSON] не працює, веде нездоровий спосіб життя та ймовірно зловживає алкогольними напоями. Вказує, що вона неодноразово просила [PERSON] не приходити до неї у такому стані, але він на це не зважає та стукає по вікнах, гримає в двері, погрожує, вимагає впустити в кімнату. Самостійно бере їжу, яку вона купляє за власні кошти, вимагає повернення неіснуючих боргів, а також жодним чином не допомагає в побуті. У зв`язку із проявом такої агресії та неадекватної поведінки [PERSON] вона неодноразово зверталась до працівників поліції, а саме 25.08.2017, 11.04.2022, 20.05.2022 та 27.11.2022. За результатами її звернень на [PERSON] було складено протоколи про адміністративні правопорушення передбачені ст. 173-2 КУпАП, які в подальшому були предметом розгляду у суді та [PERSON] було визнано винним та притягнуто до відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Зазначене на думку заявника дає об`єктивні підстави розуміти, що поведінка [PERSON] впродовж декількох років є неналежною та такою, що суперечить вимогам та нормам закону. Крім того, звертає увагу, що за наслідками виклику працівників поліції 27.11.2022 на [PERSON] було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника терміном на 3 дні, проте по спливу даного терміну [PERSON] знову вчиняв відносно неї домашнє насильство та погрожуючи виганяв з квартири. За наслідками її виклику працівниками поліції в черговий раз було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника терміном на 5 дні, із забороною контактувати в будь - який спосіб із матір`ю. Однак , після спливу строку дії припису [PERSON] знову продовжує вчиняти насилля щодо неї із ще більшою жорстокістю, проявляє грубу агресію та погрожує фізичною. Заявник вказує, що така ганебна поведінка [PERSON] є незмінною протягом тривалого часу та станом на сьогодні, психічні розлади [PERSON] загострилися і він надалі продовжує систематично проявляти щодо неї та інших членів родини безпідставні прояви агресії. Неправомірні дії з боку [PERSON] завдають їй моральних (що полягає в душевному болі, постійному переживанні за своє життя і здоров`я, приниженні її честі та гідності), а також фізичних страждань (синьці, садни на тілі). Таким чином, щоб уникнути повторних випадків домашнього насильства щодо неї, заявник вважає, що до її дядька [PERSON] необхідно застосувати обмежувальний припис, щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від недопущення повторних випадків вчинення домашнього насильства щодо неї, а тому просить заяву задовольнити. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.02.2023 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку окремого провадження та призначено судове засідання у справі на 17.02.2022 на 11 год. 30 хв. У судовому засідання 17.02.2023 судом задоволено клопотання представника заявника - адвоката Строценя Т.О. про допит свідків [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з чим у судовому засіданні оголошено переву до 15. год 30 хв. 20.02.2023. У судовому засіданні представник заявника - адвокат Строцень Т.О. заяву підтримав з підстав викладених у ній та просив задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні заперечив з приводу заяви та зазначив, що обставини викладені заявником у заяві не відповідають дійсності, оскільки жодного насильства щодо [PERSON] він не вчиняв. Так, вони із заявником дійсно проживають у одній квартирі, і у них часто виникають конфлікти. Однак, причиною таких конфліктів є те, що коли він приходить із роботи то бажає відпочити, оскільки дуже втомлюється, при цьому [PERSON] у своїй кімнаті облаштувала майстерню і постійно вчиняє шум, що заважає йому відпочивати. У зв`язку із цим він робить їй постійні зауваження, проте жодних погроз, образ та нецензурної лайки з сторону [PERSON] він не висловлював. Додатково зазначив, що з листопада місяця будь-яких конфліктів між ним та заявницею [PERSON] чи іншими мешканцями квартири [ADDRESS] , не виникало. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є матір`ю заявника та проживає разом з нею та своїм рідним братом [PERSON] за однією адресою. Вказала, що останній дійсно у минулому, до листопада 2021 зловживав алкогольними напоями та вчиняв щодо неї, заявника та інших членів сім`ї, домашнє насильство, яке виражалось у висловлюванні образ, погроз та нецензурної лайки в їх сторону. Разом з тим, протягом останнього часу, зокрема з грудня 2021 - лютого 2022 року поведінка [PERSON] змінилась у кращу сторону, оскільки останній не вживає алкоголь. Крім того зазначила, що на даний час заявник [PERSON] не бажає, щоб [PERSON] заборонили перебувати у місці їх проживання у квартирі за адресою: [ADDRESS] та наближатись до неї на відстань 500 метрів (у громадських місцях), оскільки [PERSON] немає іншого місця проживання та на даний час його поведінка є задовільною. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду повідомив, що він є рідним братом заявника та проживає із нею та [PERSON] за однією адресою. Зазначив, що [PERSON] дійсно перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, неодноразово вчиняв домашнє насильство щодо заявника та інших членів сім`ї, зокрема висловлював образи, погрози та нецензурно лаявся в їх сторону. Проте останнім часом, а саме з грудня 2022 [PERSON] старається виправлятись та таких дій не вчиняє. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши зібрані у справі докази, суд дійшов до наступного висновку: Згідно свідоцтва про право власності на житло виданого Міським бюро технічної інвентаризації 13.12.2007, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/6 частині. Відповідно до договору дарування 1/6 частки квартири посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л.І. 20.12.2012 та зареєстрованого в реєстрі за №4981, [PERSON] передала безоплатно, а Обдаровувана [PERSON] прийняла у власність належну Дарувальнику одну шосту частку квартири [ADDRESS] . Як вбачається з будинкової книги для прописки громадян, які проживають в будинку, за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Згідно відповідей ГУНП в Тернопільській області №24/01/21-2023 від 05.01.2023 та Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області №С-20з від 10.01.2023 наданих на адвокатські запити Строценя Т.О. від 27.12.2022, в Інформаційному порталі Національної поліції України за період з 2017 по 2022 по зверненнях відносно [PERSON] містяться наступні відомості: -25.08.2017 о 13 год. 35 хв. надійшло повідомлення від [PERSON] , яке було прийняте та зареєстроване за № 28010, про те, що її син [PERSON] вчиняє сварку - складено адміністративний протокол за № 085324 ст. 173-2 ч. 1 КУпАП; -11.04.2022 о 10 год. 51 хв. надійшло повідомлення гр. [PERSON] , яке було прийняте та зареєстроване за № 10105 , про те, що дядько [PERSON] за адресою [ADDRESS] , в стані алкогольного сп`яніння вчиняє сварку та поводить себе неадекватно - списано «до справи» за спрощеною схемою; -20.05.2022 о 01 год. 19 хв. надійшло повідомлення гр. [PERSON] , яке було прийняте та зареєстроване за № 14365, про те, що дядько [PERSON] за адресою [ADDRESS] , в стані алкогольного сп`яніння вчиняє сварку та поводить себе неадекватно - складено адміністративний протокол за № 058372 ст. 173-2 ч. 1 КУпАП; -27.11.2022 о 14 год. 22 хв. надійшло повідомлення гр. [PERSON] , яке було прийняте та зареєстроване за № 34354, про те, що дядько [PERSON] за адресою [ADDRESS] , в стані алкогольного сп`яніння вчиняє домашнє насильство - складено адміністративний протокол за № 278644 ст. 173-2 ч. 2 ч. 1 КУпАП; -27.11.2022 о 17 год. 54 хв. надійшло повідомлення від гр. [PERSON] , яке було прийняте та зареєстроване за № 34367, про те, що дядько [PERSON] за адресою [ADDRESS] , в стані алкогольного сп`яніння вчиняє домашнє насильство - складено адміністративний протокол за № 118238 ст. 173-2 ч. 2 ч. 1 КУпАП. Здійснення [PERSON] вказаних викликів з приводу вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо неї також підтверджується рапортами інспекторів чергових Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільської області від 11.04.2022, 20.05.2022, 27.11.2022. 27.11.2022 інспектором СПРП ВППП Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільської області винесено терміновий заборонний припис серії АА №225160 стосовно кривдника [PERSON] , у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства, а саме, 27.11.2022 близько 14 год. 20 хв. шарпав, штовхав, ображав нецензурною лексикою, погрожував фізичною розправою стосовно постраждалої особи [PERSON] . Щодо [PERSON] застосовано наступні заходи термінового заборонного припису: зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборонено вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборонено в будь - який спосіб контактувати з постраждалої особою. За результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення № 085324 від 25.08.2017 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.09.2017 у справі № 607/11076/17, закрито провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення. За результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення № 058372 від 20.05.2022 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.05.2022 у справі № 607/6371/22, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення, у виді штрафу в розмірі 170 гривень. За результатами розгляду протоколів про адміністративне правопорушення № 278644 та № 118238 від 27.11.2022 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.12.2022 у справі № 607/17338/22, об`єднано справи про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] за частиною другою ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення - справу №607/17338/22, провадження №3/607/8148/2022 та справу №607/17340/22, провадження № 3/607/8150/2022 в одне провадження, та присвоєно єдиний номер справи №607/17338/22, провадження №3/607/8148/2022. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених частиною другою ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення із застосуванням вимог ст. 36 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340 гривень. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів стосовно кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї особи. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у цій сфері, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до пунктів 3, 6, 8, 14, 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Частиною третьою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству (ч.3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. У постанові Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 369/7782/19 зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Так, як вбачається з матеріалів справи заявник [PERSON] є рідною племінницею [PERSON] , останні спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки, відтак суд приходить до висновку, що на них розповсюджується дія Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству, та відповідно, може вирішуватись питання про видачу обмежувального припису. Встановлено, що заявник [PERSON] систематично протягом тривалого часу потерпає від насильства, яке вчиняє відносно неї її дядько [PERSON] , яке виражається у її приниженні, цькуванні, виражанні в її сторону нецензурною лайкою, постійних погрозах, та образах, а також застосуванні фізичної сили - шарпанні та штовханні, що завдає їй моральних та фізичних страждань, зокрема душевного болю, постійного переживання за своє життя і здоров`я, приниження її честі та гідності. Зазначене підтверджується постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, тобто за вчинення домашнього насильства, терміновим заборонним приписом та поясненнями свідків, з яких вбачається вчинення домашнього насильства. Відтак, суд вважає, що [PERSON] є кривдником в розумінні пункту 6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», який вчиняє домашнє насильство стосовно своєї племінниці [PERSON] . Також, з наданих заявником [PERSON] доказів суд вбачає існування реальних ризиків продовження у майбутньому вчинення [PERSON] домашнього насильства у будь-якому його прояві стосовно неї. На підставі викладеного, з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві, захисту прав постраждалої [PERSON] суд вважає за необхідне видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав. Щодо обсягу обмеження прав [PERSON] суд зазначає таке. У своїй заяві [PERSON] просила встановити [PERSON] такі заборони: перебувати у місці проживання (перебування) [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] ; наближатись на відстань 500 метрів до [PERSON] (у громадських місцях) та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що заявниця [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] та проживають у даному помешканні. Крім того, як встановлено із пояснень свідка [PERSON] , на даний час заявник [PERSON] не бажає встановлення заборони [PERSON] перебувати у місці її проживання (перебування) у квартирі за адресою: [ADDRESS] та наближатись до неї на відстань 500 метрів (у громадських місцях), оскільки його поведінка дещо змінилась та він старається більше не вчиняти насильства щодо неї та членів її сім`ї. Крім того [PERSON] немає іншого місця проживання. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з вимогами ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з вимогами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ст. 320 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Проаналізувавши зібрані у справі докази у їх сукупності, беручи до уваги, що [PERSON] є власником 1/6 частини квартири [ADDRESS] та вказана квартира є постійним місцем його проживання, враховуючи пояснення свідка [PERSON] щодо відсутності у [PERSON] іншого місця проживання, суд дійшов висновку, що заборона перебувати у місці проживання (перебування) [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] є фактично його виселенням із квартири, на період дії обмежувального припису, що не є пропорційним втручанням у мирне володіння майном і порушує право заінтересованої особи на житло, оскільки жодних доказів того, що [PERSON] має будь-яке інше житло на праві власності чи користування, чи того, що його матеріальний стан дозволяє йому орендувати інше житло, матеріали справи не містять. Крім того, суд враховує те, що згідно пояснень свідка [PERSON] , заявник на даний час не бажає встановлення заборони [PERSON] перебувати у місці її проживання (перебування) у квартирі за адресою: [ADDRESS] та наближатись до неї на відстань 500 метрів (у громадських місцях), а також те, що протягом останнього періоду часу поведінка [PERSON] змінилась, та останній старається не вчиняти домашнє насильство щодо заявника [PERSON] , та членів її сім`ї. З огляду на вищевикладене, суд не вбачає за необхідне встановлювати [PERSON] заборону перебувати у місці проживання (перебування) [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] та наближатись до неї на відстань 500 метрів (у громадських місцях). Таким чином, виходячи із принципу пропорційності, оцінюючи ризики продовження протиправної поведінки заінтересованої особи, та її вплив на заявницю, що може призвести до тяжких або особливо тяжких наслідків, враховуючи дані про особу [PERSON] , який неодноразово демонстрував агресивну поведінку відносно [PERSON] , проте протягом останнього періоду часу став на шлях виправлення, суд вважає що заява підлягає до часткового задоволення, шляхом видачі обмежувального припису стосовно кривдника [PERSON] у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав, а саме заборони в будь-який спосіб спілкуватися з [PERSON] та вести з нею листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно ч. 3 статті 350-5 ЦПК України, судові витрати відносяться на рахунок держави.

Outcome: partial