Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

У квітні 2021 року позивач АТ Криворізька теплоцентраль звернулось до суду із вказаним позовом до відповідачів, в обгрунтування позовних вимог вказали, що позивач є постачальником теплової енергії за адресою проживання відповідачів: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані [PERSON] , [PERSON] . Відповідачі не здійснюють оплату за отриману теплову енергію, у зв`язку із чим виникла заборгованість за період з жовтня 2013 року по квітень 2021 року у розмірі 35330,59 грн., яку просить стягнути солідарно з відповідачів, також у зв`язку із невиконанням відповідачами обов`язків щодо сплати заборгованості просить стягнути з останніх суму індексу інфляції у розмірі 10263,07 грн., 3% річних у розмірі 3028,21 грн., а також судові витрати у розмірі 2270 грн. Ухвалою суду від 09 січня 2023 року скасоване заочне рішення у справі від 11 серпня 2021 року, яким було задоволено позовні вимоги АТ Криворізька теплоцентраль до [PERSON] , [PERSON] , призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачі не скористались правом надання відзиву на позовну заяву, представник відповідачів адвокат Кадук В.В. у заяві про перегляд заочного рішення вказала, що 23 лютого 2019 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу квартири з [PERSON] , за яким передав у власність останнього квартиру за адресою: [ADDRESS] , а тому з 23 лютого 2019 року відповідачі не мають права володіння, користування та розпорядження вищезазначеною квартирою. Відповідач [PERSON] у періоди з жовтня 2013 року по лютий 2017 року та з лютого 2019 року по березень 2021 року не проживав та не користувався житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , а тому до заборгованості не має ніякого відношення. Відповідач [PERSON] не є споживачем послуг АТ Криворізька теплоцентраль з лютого 2019 року, оскільки не отримує їх послуги. Окрім цього, позов подано до суду у квітні 2021 року, а позовні вимоги охоплюють період з жовтня 2013 року по квітень 2021 року, тобто поза межами строку позовної давності. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ч.2 ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Акціонерне товариство Криворізька теплоцентраль по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст.67,\~68,\~162 Житлового Кодексу України\~зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів. Відповідно до ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України Про житлово-комунальні послуги, до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України Про житлово-комунальні послуги встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Пунктом 1 частини першої\~статті 20 Закону України\~Про житлово-комунальні послуги\~передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої\~статті 20 цього Закону\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом Відповідно до частини шостої статті 19 Закону України Про теплопостачання, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до частини першої\~статті 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, згідно із зазначеними нормами\~закону\~споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Судом встановлено, що квартира адресою: [ADDRESS] перебуває на обслуговуванні у Акціонерного товариства Криворізька теплоцентраль, на який відкритий особовий рахунок № [NUMBER] на послуги централізованого опалення. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] було зареєстроване за [PERSON] з 04 серпня 2004 року на підставі договору купівлі-продажу ВВЕ № 546560, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Герасимовою Л.С., зареєстрованого в реєстрі за № 3172. При цьому, 23 лютого 2019 року [PERSON] продав вказану квартиру [PERSON] (а.с.87-88), (а.с.49 зворотній бік, 50-51). Положеннями частини четвертої статті 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує. Тобто тягар утримання майна покладається на його власника. Відповідно до положень статті 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Крім того, відповідно до\~статті 322 ЦК України\~на власника покладається тягар утримання майна. Як встановлено судом та підтверджено відповідними доказами у справі, у період нарахованої заборгованості з жовтня 2013 року по лютий 2019 року власником квартири за адресою: [ADDRESS] був відповідач [PERSON] . Крім того, відповідач [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 03.12.2015 року, в тому числі по момент подачі позову до суду, згідно відомостей Відділу реєстрації та проживання Виконкому покровської районної у місті ради від 29.04.2021 року, а отже є споживачем послуг з централізованого опалення та суб`єктом, який має здійснювати оплату за надані послуги у заявлений позивачем спірний період з жовтня 2013 року по березень 2021 року. При цьому, відчуження квартири іншому власнику [PERSON] в лютому 2019 року, за наявності підтвердженої реєстрації відповідача [PERSON] у квартирі протягом спірного періоду, не звільняє останнього від обов`язку сплати комунальних послуг та не позбавляє права самостійного звернення до власника квартири за стягненням відповідної частини заборгованості за послуги опалення. \~ \~ \~ \~ Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , хоча і не був власником квартири, але у заявлений спірний період був зареєстрований у кваритрі за адресою: [ADDRESS] з 11.07.2017 року по 05.03.2019 року, що підтвреджується копією його паспорту, а також відомостями з Відділу реєстрації та проживання Виконкому покровської районної у місті ради, а отже також був споживачем послуг з опалення та несе солідарний обов,язок з власником квартии із погашення заборгованості лише у період з 11.07.2017 року по 05.03.2019 року. Вирішуючи заяву відповідача [PERSON] щодо застосування строків позовної давності. суд виходить з наступного. Нормами\~ст.256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Частиною четвертою\~статті 267 ЦК України\~передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частинами першою, п`ятою\~статті 261 ЦК України\~встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність, відповідно до частини першої\~статті 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255 цього кодексу. Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Позовна давність, відповідно до частини першої\~статті 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255 цього кодексу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга\~статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачами в лютому 2019 року частково здійснена\~оплата за\~надані послуги\~з теплової\~енергії на\~суму\~2946,98 грн.\~і вказані\~дії свідчать\~про визнання\~\~відповідачами обов`язку щодо\~сплати наданих послуг. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення\~боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі № 3-269гс16. У Постанові Верховного Суду від 08 листопада 2020 року у справі № 6-2891цс18 вказано, що відповідно до частин першої, третьої\~статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою». З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що строк позовної давності переривався вчиненням відповідачами дій по оплаті послуг з централізованого опалення в лютому 2019 року, у зв`язку з чим після переривання перебіг позовної давності починається заново, а час, що минув до нового строку не зараховується. Таким чином, заява про застосування строків позовної давності підлягає частковому задоволенню з урахуванням переривання строку у лютому 2019 року, а отже підлягає частковому стягненню заборгованість, починаючи з лютого 2016 року по березень 2021 року. Враховуючи, що у межах вказаного періоду, а саме з 11.07.2017 року по 05.03.2019 року користувачем послуг був також відповідач [PERSON] , то солідарна відповідальність обох відповідачів застосовується судом лише з вказаний період, у звьязку з чим підлягає стягненню з відповідачів солідарно заборгованість за послуги опалення з липня 2017 року по березень 2019 року у розмірі 14704,61 грн. В іншій частині заборгованість слід стягнути лише з відповідача [PERSON] за період з лютого 2016 року по липень 2017 року в розмірі 6842,90 грн., а також з квітня 2019 року по березень 2021 року в розмірі 13707,52 грн., а всього 20550,42 грн. Крім того, згідно з частиною 2\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи\~статті 625 ЦК України\~поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. За змістом частини 1 статті\~901, частини 1 статті\~903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Беручи до уваги вищевикладене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини 2\~статті 625 ЦК\~як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11). Таким чином\~суд вважає\~за необхідне також\~стягнути з\~відповідач ів солідарно в межах застосованого\~судом строку позовної\~давності за період з липня 2017 року по березень 2019 року суму індексу\~інфляції у\~розмірі \~1445,01 грн. та 3 % річних у розмірі 940,07 грн. Іншу частину нарахованих сум заборованості з урахуванням індексу інфляції в межах строку позовної давності слід стягнути лише з відповідача [PERSON] за період з лютого 2016 року по липень 2017 року в розмірі 2522,41 грн., а також з квітня 2019 року по березень 2021 року в розмірі 592,97 грн., а всього 3115,38 грн. Крім того, в межах строку позовної давності слід стягнути також лише з відповідача [PERSON] нараховані 3% річних за період з лютого 2016 року по липень 2017 року в розмірі 666,23 грн., а також з квітня 2019 року по березень 2021 року в розмірі 312,68 грн., а всього 978,91 грн. Таким чином, підлягає солідарному стягненню на користь позивача з відповідачів заборгованість по оплаті за послуги опалення за період з липня 2017 року по березень 2019 року у розмірі 14704, 61 грн, сума індексу\~інфляції 1445,01\~гривень та 3 % річних 940,07 грн, а всього 17089,69 гривень. Також підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача за період з заборгованість за послуги опалення за період з лютого 2016 року по липень 2017 року та з квітня 2019 року по березень 2021 року в загальній сумі 20550,42 грн, а також за вказані періоди суму індексу інфляції в загальному розмірі 3115,38 грн та 3% річних в сумі 978,91 грн, а всього 24644,71 грн. Враховуючи результат вирішення спору, відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України\~,суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів в рівних частинах на користь позивача витрати по сплаті судового збору по 1135 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: partial