Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] (далі - позивач) звернулась до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «ФУНДАМЕНТ» (далі - відповідач), в якому просила стягнути з останнього на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 7 847,40 грн. та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 20.07.2022 року по день постановлення рішення, застосовуючи середньоденний заробіток 185,28 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 16.07.2019 року по 20.07.2022 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Домобудівельна компанія «ФУНДАМЕНТ», працюючи на посаді інженера з охорони навколишнього середовища ІІ категорії. У день звільнення з позивачем не було проведено остаточний розрахунок з виплати заробітної плати, що змушує її звернутись до суду із даним позовом. Позивач у судове засідання не з`явилася, від представника надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явився, хоча про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07.11.2022 року по справі було відкрито провадження, призначено спрощене позовне провадження за участю сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно Наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «ФУНДАМЕНТ» від 15.07.2019 року №343/к [PERSON] прийнято на роботу на посаду інженера з охорони навколишнього середовища ІІ категорії відділу головного енергетика, за сумісництвом, з 16 липня 2019 року з 4-голинним робочим днем, з окладом згідно штатного розпису (а.с. 10). Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «ФУНДАМЕНТ» від 19.07.2022 року №176/к, [PERSON] звільнено з роботи 20.07.2022 року за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 11). Вимоги ст. 47 КЗпП України передбачають, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Між тим, згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «ФУНДАМЕНТ», станом на 20.07.2022 року перед [PERSON] є заборгованість по заробітній платі у сумі 7 847,40 грн. (а.с. 12). Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах у справах №6-76цс14 від 02.07.2014 року, №6-837цс15 від 23.12.2015 року, визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою статті 117 цього Кодексу. Пленум Верховного Суду України в п. 20 своєї постанови № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснив - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому його вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З урахуванням того, що відповідачем на день звільнення позивача не було виплачено заробітну плату в повному обсязі та не доведено відсутність його вини у невиплаті такої заробітної плати, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати у сумі 7 847,40 грн. та середнього заробітку за час затримки у виплаті вказаної суми заробітної плати, розмір якого обрахований наступним чином. Так, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 р., вираховується середньоденна заробітна плата для нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за останні повні два місяці роботи, що передували звільненню в сумі - 8078,57 грн., а саме за грудень 2021 року - 4140,23 грн. та за січень 2022 року - 3 938,34 грн.. Вказана сума підлягає діленню на 42 робочих днів: у грудні 2021 року - 23 робочих дні, у січні 2022 року - 19 робочих днів. Тому, середньоденна заробітна плата позивача становить 192,35 грн., яка підлягає множенню на кількість робочих днів затримки з 20.07.2022 року по дату ухвалення даного рішення - 16.02.2023 року. У той же час, розглядаючи справу у межах заявлених позовних вимог, де позивач просила суд застосувати для обрахунку середньоденний заробіток в розмірі 185,28 грн., суд вважає за необхідне провести розрахунок таким чином: 152 робочих дні (період з 20.07.2022 по 16.02.2023) *185,28 грн. (сума середньоденного заробітку визначена стороною позивача) = сумі середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка становить - 28 162,56 грн. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову. В порядку, визначеному ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн. за задоволену позовну вимогу про стягнення заробітної плати та на користь позивача 992,40 грн. за задоволену вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 43, 55 Конституції України, ст.ст. 67, 72, 107, 115, 116, 117, 233 КЗпП України та

Outcome: approved