Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до АТ "Комерційний інвестиційний банк" про стягнення коштів за договором банківського вкладу №04-3/6с-155 від 01.06.2020 року в сумі 290000 грн Євро та відсотки, передбачені договором у розмірі 6 % річних за період 1 (один) рік, що становить 17 400 Євро. Також позивач просить стягнути з відповідача неустойку в розмірі 3 % від суми банківського вкладу за кожен день неповернення грошових коштів, починаючи з 02.06.2021 року і до дня винесення судового рішення по справі та судові витрати. Позовна заява подана в порядку Закону України "Про захист прав споживачів". Суд своєю ухвалою від 14.01.2022 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального провадження та призначив підготовче засідання. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Судовий розгляд справи призначений відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 27.06.2022 року. Розгляд справи призначено на 13:00 годину 14.02.2022 року. У судовому засіданні представник позивача Штефанюк І.М. який діє в інтересах [PERSON] (ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АО №1051890 від 21.01.2022 року) позовні вимоги підтримав та зазначив, що між позивачем та відповідачем був укладений договір банківського вкладу в іноземній валюті з визначеним строком, зокрема: 01 червня 2020 року №04-3/6с-155 на суму 290 000 Євро на строк з 01.06.2020 року до 01.06.2021 року з відсотковою ставкою 6 % річних. Представник позивача зазначив, що на виконання договору грошові кошти позивачу не було виплачено, що і стало підставою для звернення до суду. Також представник позивача вважає безпідставною відмову банку від проведення виплати коштів за договором банківського вкладу з пістав відсутності у відповідача на обслуговуванні такого договору з посиланням на висновки, які зробив Верховний Суд у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц та від 13 жовтня 2020 року у справі 369/10789/14-ц. Просить позов задовольнити та стягнути з відповідача 290 000 Євро суми банківського вкладу та 17 400 Євро нарахованих відсотків. Представник відповідача Паращинець М.М., який діє в інтересах АТ "КОМІНВЕСТБАНК" (довіреність № 23/21 НМС 784953 від 15.03.2021 року) у судовому засіданні щодо заявлених вимог заперечив, посилаючись на те, що договір банківського вкладу, на який покликається позивач не зареєстрований і не знаходиться на обслуговуванні в банку. Грошові кошти до каси банку не надходили. Отже, у даному випадку порушено вимоги Закону щодо письмової форми банківського вкладу і такий договір просить суд визнати нікчемним та у задоволенні позову, з цих підстав, відмовити. Як на підставу для відмови у задоволенні позову зазначив, що у позивача та відповідача відсутній будь-який платіжний документ, який свідчить про внесення готівки на депозитний рахунок та те, що навіть вказаний номер розрахункового рахунку не відповідає загальній, прийнятій у фінансовій системі України. Представник відповідача Лендєл С.В., яка діє в інтересах АТ "КОМІНВЕСТБАНК" у судовому засіданні щодо заявлених вимог [PERSON] заперечила. В обгрунтування доводів зазначила, що навіть шаблон договору, відсоткова ставка та термін дії договору не відповідає затвердженим Правлінням. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст.15 ЦПК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, які регулюються нормами ст. 526, 629, 1058, 1059 ЦК України, Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженим постановою правління Національного банку України. В частині позовної вимоги про стягнення коштів за договором банківського вкладу №04-3/6с-155 від 01.06.2020 року та відсотків суд зазначає таке. З дослідженого в судовому засіданні договору банківського вкладу №04-3/6с-155 з визначеним строком судом встановлено, що 01 червня 2020 року між юридичною особою акціонерним товариством "Комерційний інвестиційний банк" в особі начальника Свалявського відділення Алексій Володимира Миколайовича та фізичною особою [PERSON] укладено договір з визначеним строком, сума вкладу 290 000 Євро, грошова одиниця - євро. Згідно п.1.9 договору банківського вкладу №04-3/6с-155 вклад вноситься на строк з 01.06.2020 року до 01.06.2021 року; п.1.10 договору процентна ставка на вклад становить 6 процентів річних. З дослідженої розписки встановлено, що начальник Свалявського відділення АТ ""Комерційний інвестиційний банк" Алексій Володимир Миколайович у своєму службовому кабінеті відділення банку одержав від [PERSON] згідно укладеного договору банківського вкладу №04-3/6с-155 від 01.06.2020 року 290 000 Євро. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами . Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України - за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.1 ст.1059 ЦК України - договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами (затвердженого постановою правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516) - залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ч.1 ст.77 ЦПК України -належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору;ч.1 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, суд встановив, що позивач звернувся до зареєстрованої, у встановлему порядку, банківської установи в особі керівника, який наділений повноваженнями щодо укладання договорів з метою укладення договору банківського вкладу. У приміщенні відділення банку, в робочому кабінеті керівника вказаного відділення ним підписаний відповідний договір та передано грошові кошти. Позивачу видано примірник договору з підписом керівника установи, засвідченим відтиском печатки Свалявського відділення банку та розписку про отримання грошей. За таких обставин позивач не мав підстав сумніватися, що ним укладено договір банківського вкладу з відповідною фінансовою установою на умовах, визначених договором. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2019 року у справі № 463/5896/14-ц зазначила: "Висновок щодо належного способу захисту вкладника банку у разі викрадення вкладу працівником банку сформулював Верховний Суд України у постанові від 6 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16. Відповідно до цього висновку після того, як вкладник на підставі договору банківського вкладу передав гроші уповноваженій особі банку, власником грошей став банк. А тому в разі їх викрадення шкода завдана банку, а не вкладнику. Вкладник повинен вимагати від банку не відшкодування шкоди, а виконання обов`язку за договором банківського вкладу - повернення суми вкладу та процентів за користування ним; Договір банківського вкладу має наслідком те, що готівкові гроші вкладник передає у власність банку, а безготівкові - у повне розпорядження банку. Ці дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з`являється право вимагати від банку повернення суми вкладу та виплати відсотків, а на стороні банку - відповідний обов`язок. З договору банківського вкладу, укладення якого зумовлене переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника); Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником (пункт 2.2 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516). Банк під час здійснення касових операцій має забезпечувати, зокрема, своєчасне повне оприбутковування готівки національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, її зарахування на зазначені клієнтами рахунки згідно з вимогами нормативно-правових актів і належний внутрішній контроль за касовими операціями (пункт 8 розділу I Інструкції № 174). Відповідно до пункту 1.6 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій. Відтак, оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору." В частині позовної вимоги про стягнення неустойки в розмірі 3 % від суми банківського вкладу за кожен день неповрнення грошових коштів, суд зазначає таке. Із пояснень представників відповідача в судовому засіданні та доданих ним письмових доказів встановлено, що договір банківськовго вкладу № 04-3/6с-155 від 01.06.2020 року в АТ "КОМІНВЕСТБАНК" не був належним чином зареєстрований (з вини керівника Свалявського відділення), а отже банк об`єктивно не міг знати про обов`язки, які у нього виникли перед позивачем. З огляду на вказане, невиконання банком обов`язку по поверненню вкладу виникло внаслідок оспорювання правочину, а не неналежного виконанння грошового зобов`язання. Враховуючи. що відповідальність наступає за неналежне виконання зобов"язання, то в цій частині заявлені вимоги до задоволення не підлягають. Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; докази на їх підтвердження. З огляду на вищезазначене, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суддоходить висновку, що позов необхідно задовольнити частково . Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України - у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Поскільки вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів", суд доходить висновку, що судовий збір необхідно стягнути з відповідача в користь держави (у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України) та за ставками, встановленими ст. 4 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 року у розмірі 12405 грн. Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: partial