Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

I. Стислий виклад позовної заяви 02 грудня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] у них з відповідачем народився син [PERSON] . 01 квітня 2020 року вони з [PERSON] зареєстрували шлюб, який розірваний рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 09 вересня 2022 року. Питання про визначення місця проживання сина під час розгляду справи про розірвання шлюбу не вирішувалося. Крім того, рішенням Білопільського районного суду від 09 вересня 2022 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] та аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Після розлучення син проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] та перебуває на повному її утриманні. Відповідач дитину не відвідує, участі у вихованні сина не приймає, має заборгованість зі сплати аліментів. Позивач зазначає, що на даний час місце проживання дитини в установленому законом порядку не зареєстроване, оскільки відповідач не надає свою згоду на реєстрацію сина разом з нею, вказуючи, що це питання має вирішити суд. Посилаючись на викладені обставини, [PERSON] просить визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом з нею за адресою: [ADDRESS] . ІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 27 грудня 2022 року відкрито провадження в справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, третьої особи на 26 січня 2023 року. Відповідачу та третій особі запропоновано в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали подати відповідно відзив на позовну заяву та пояснення щодо позову (а. с. 25-26). Ухвалою від 26 січня 2023 року підготовче провадження по справі закрите. Справу призначено до розгляду по суті на 14 лютого 2023 року з викликом сторін, третьої особи. Задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] (а. с. 45-46). ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Касатська Ю.А. позов підтримали. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився без повідомлення причин. Правом на подання відзиву не скористався. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку (а. с. 53). Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримують (а. с. 54). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки під час підготовки справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін, третьої особи про її розгляд. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив на позов не подав, а також, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, у суду наявні підстави для заочного розгляду справи і ухвалення заочного рішення на підставі наявних доказів. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом Суд установив, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 10). 01 квітня 2020 року у Сумському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис №57. Після укладення шлюбу подружжю присвоєно спільне прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 12). Заочним рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 09 вересня 2022 року, яке набрало законної сили 12 жовтня 2022 року, шлюб між сторонами в справі розірвано (а. с. 16). Заочним рішенням Білопільського районного суду від 09 вересня 2022 року, яке набрало законної сили 12 жовтня 2022 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття, а також аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) до досягнення сином [PERSON] , [INFO] трьох років, починаючи стягнення з 20 травня 2022 року (а. с. 16-17). Згідно з довідкою Старостинського округу №3 Миколаївської селищної ради від 21 листопада 2022 року [PERSON] зареєстрована та проживає з 24 лютого 2022 року за адресою: [ADDRESS] разом зі своїм сином [PERSON] , [INFO] , який мешкає за вказаною адресою без реєстрації (а. с. 19). З матеріалів справи вбачається, що будинок, у якому проживає [PERSON] зі своїм сином, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №1210 належить батьку позивача [PERSON] (а. с. 11, 13-15). Згідно з висновком Органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області, затвердженим рішенням виконавчого комітету селищної ради №15 від 18 січня 2023 року, місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] необхідно визначити разом з його матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вказаного висновку, в будинку за місцем проживання дитини наявний належний санітарний стан та ремонт, кімнати облаштовані необхідними меблями. Родина забезпечена продуктами харчування, засобами гігієни має запас твердого палива на опалювальний період. У дитини облаштоване спальне місце та місце для проведення дозвілля. Хлопчик забезпечений віковим сезонним одягом та взуттям, засобами особистої гігієни, іграшками для вікового розвитку. Спостерігається тісна прив`язаність дитини до матері. Мати хлопчика, [PERSON] , за місцем проживання характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає, користується повагою серед жителів старостату. Батько дитини, [PERSON] , на території округу не з`являвся, побутом та життям сина не цікавився. Родина [PERSON] під соціальним супроводом не знаходиться, складні життєві обставини в родині не виявлено. Батько малолітнього [PERSON] , [PERSON] за місцем фактичного проживання характеризується позитивно. Скарги від сусідів на нього не надходили. Останній проживає в [ADDRESS] разом із батьками. У будинку, де мешкає, чисто, сім`я забезпечена всім необхідним. На засідання комісії [PERSON] не з`явився з невідомих причин. Зі слів [PERSON] , відповідач востаннє бачив сина [INFO] , життям, станом здоров`я та побутом дитини не цікавився. Під час спілкування позивача з колишнім чоловіком, яке відбулося в телефонному режимі близько чотирьох місяців тому, останній заперечував проти реєстрації місця проживання дитини разом з матір`ю та не виявив бажання щодо реєстрації сина з ним (а. с. 38-39). V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Згідно з ч. ч. 2, 8 та 9 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі №377/128/18 (провадження №61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». VІ. Висновки суду Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, вислухавши аргументи позивача та свідків, суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позову. При цьому суд виходить із того, що малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю, яка є позивачем в даній справі. Остання піклується про нього, забезпечує матеріально та займається вихованням у повному обсязі. Водночас, батько дитини (відповідач) не подав суду доказів на підтвердження будь-якої участі у вихованні сина, а також не довів, що потребує його присутності в своєму житті. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що матеріально-побутове забезпечення матері малолітнього [PERSON] (позивача), її ставлення до дитини, дає підстави для твердження, що [PERSON] здатна створити умови для розвитку та виховання сина. Враховуючи інтереси дитини, її право на гармонійний розвиток та належне виховання, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на її виховання та обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, а також беручи до уваги висновок Органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області, затверджений рішенням виконкому від 18 січня 2023 року, суд дійшов висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю [PERSON] , оскільки це відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, суд дійшов також і висновку про те, що визначення місця проживання дитини саме з матір`ю, не впливатиме на їх взаємовідносини з батьком, так як визначення місця проживання дитини з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Батько малолітнього [PERSON] має право та обов`язок піклуватися про здоров`я сина, стан його розвитку, незалежно від того з ким він буде проживати. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, стягненню з відповідача до Державного бюджету підлягає судовий збір в сумі 992 грн 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved