Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною був вчинений виконавчий напис за № 49843 від 22.12.2021 р. про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 25 050 грн. 00 коп. Постановою державного виконавця Касяненка Кирила Олександровича (надалі - державний виконавець) від 24.06.2022 р. було відкрито виконавче провадження № 68780420. Постановою державного виконавця від 12.08.2022 р. був накладений арешт на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках позивача. Постановою державного виконавця від 14.07.2022 р. був накладений арешт на майно позивача. Вважає виконавчий напис незаконним, а тому таким, що не підлягає виконанню, виходячи з наступного. Зазначив, що з 22.02.2017 р. нотаріуси України не мають права вчиняти виконавчі написи щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами, які не посвідчені нотаріально. Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови укладення нотаріально посвідченого кредитного договору. У зв`язку з тим, між позивачем та відповідачем ніколи не укладалися нотаріально посвідчені кредитні договори, нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис. Згідно З правовою позицією Верховного Суду, викладеної в постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16, «Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Також зазначив, що позивач не погоджується із розміром заборгованості, а, отже, вона не є безспірною. Таким чином, враховуючи наведену позицію ВС, наявність у виконавчому написі вимог, які не підлягають стягненню, та проти яких боржник заперечує, свідчить про відсутність безспірності заборгованості, що є підставою для скасування виконавчого напису. Крім того, всупереч вимогам підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку відповідач не надсилав позивачу жодних повідомлень та вимог про усунення порушень зобов`язань, що також є самостійною підставою для скасування виконавчого напису. В зв`язку з чим просить визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною від 22.12.2021 р. за № 49843 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості в сумі 25 050 грн. 00 коп. таким, що не підлягає виконанню. Стягнути на користь [PERSON] судові витрати. Справу просили розглядати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області від 10 січня 2023 року заяву представника позивача [PERSON] - адвоката І.А. Кардаша про забезпечення позову по справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна, Головний державний виконавець Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Касяненко Кирил Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконаннюзадоволено та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною від 22.12.2021р. за № 49843 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості в сумі 25 050 грн. 00 коп., у виконавчому провадженні № 68780420 до набрання рішенням суду у цивільній справі № 367/148/23 законної сили. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області від 10 січня 2023 року по справі відкрито спрощене провадження без виклику сторін. У встановлений законом строк сторони заперечень щодо такого порядку не заявили. 03.02.2023 на адресу суду через канцелярію надійшла заява від представник відповідача ТОВ «Фінпром Маркет» Яворського Р.І. про визнання позовних вимог, в якій зазначено, що ТОВ «Фінпром Маркет» визнає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення з ТОВ «Фінпром Маркет» судового збору за подання позовної заяви в розмірі 537 грн. (інші 50% судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України). Просив суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнути з ТОВ «Фінпром Маркет» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 537 грн. та подання заяви про забезпечення позову в розмірі 268,4 грн. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. про розгляд справи повідомлялась належним чином. Третя особа Головний державний виконавець Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Касяненко Кирил Олександрович про розгляд справи повідомлявся належним чином. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 49843, про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», заборгованість в сумі 25050,00грн, відповідно до кредитного договору № 500465390 від 03.03.2014, укладеним між первісним кредитором ПАТ «Альфа-банк». 24 червня 2022 року головним державним виконавцем Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Касяненко К.О. відкрито виконавче провадження № 68780420 з примусового виконання виконавчого напису № 49843, виданого 22.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованості в розмірі 25050,00 грн. Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про нотаріат», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5. Відповідно до ч. 1ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Пунктом 19 статті 34 ЗУ «Про нотаріат» визначено, що нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як виконавчі написи. Згідно ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджений Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року. Згідно п. 3.1 та п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та не чинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Встановлені обставини справи свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 22 грудня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі №826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку, в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису, «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Згідно положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження того, що укладений 03.03.2014 року між первісним кредитором ПАТ «Альфа-банк» і [PERSON] кредитний договір № 500465390, який став підставою для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, був нотаріально посвідчений, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 172/1652/18 від 21.10.2020 року, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду № 910/10374/17 від 21.09.2021 року. В обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити у здійсненні виконавчого напису. Згідно правового висновку ВСУ, викладеного у постанові Касаційного цивільного суду від 14.08.2019 року по справі №569/8884/17, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Суд звертає увагу, що з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису нотаріус отримав від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у зв`язку з чим, у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми відсотків, зазначені у написі, є безспірними. Крім того, матеріали справи не містять і доказів того, що позивач отримувала вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом вчинення виконавчого напису. Також боржнику не було представлено можливості надання будь-яких пояснень та аргументів на предмет наявності ознак безспірності заборгованості, яку визначено до стягнення у оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса. Викладене свідчить, що на момент вчинення виконавчого напису від 22 грудня 2021 року були наявні обставини, які викликають сумніви щодо існування та безспірності розміру заборгованості [PERSON] перед стягувачем Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» за кредитним договором № 500465390 від 03.03.2014 року. Таким чином, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих позивачем доводів у їх сукупності, оскільки відповідачем не надано суду жодних аргументів на спростування тверджень позивача та на підтвердження безспірності розміру заборгованості за кредитним договором, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Представник відповідача в своїй заяві про визнання позовних вимог від 03.02.2023 року просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» лише 50% судового збору за подання позивачем позовної заяви та за подання заяви про забезпечення позову, а інші 50% судового збору повернути позивачу з державного бюджету. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Передбачене ч. 1 ст. 142 ЦПК України повернення 50 відсотків від судового збору, сплаченого при поданні заяви у разі визнання відповідачем позову є правом, а не обов`язком суду. Суд вважає, що в задоволенні клопотання представника відповідача про повернення 50% судового збору з державного бюджету слід відмовити, оскільки позивач не визнає суму заборгованості за кредитним договором. Крім того, суд враховує, що саме недобросовісна поведінка відповідача призвела до звернення позивача до суду та зумовило вирішення спору судом по суті. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений при подачі позову та при подачі заяви про забезпечення позову судовий збір.

Outcome: approved