Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом. В позові зазначено, що 25.11.2014 позивача було прийнято на роботу в ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» на посаду медичного представника у м. Вінниця. 01.10.2018 назву посади «Медичний представник» було змінено на «Фахівець з методів розширення ринків збуту». 15.06.2020 позивачку було звільнено з роботи. Не погодившись зі звільненням, [PERSON] звернулась до суду з позовом про поновлення на роботі. Постановою Вінницького апеляційного суду від 01.12.2021 №127/15014/20 позивача було поновлено на роботі. Листом від 21.07.2022 №10/02-105 відповідач повідомив [PERSON] про те, що у зв`язку з оптимізацією виробничих процесів з 01.08.2022 за позивачкою буде закріплено постійне робоче місце за адресою: [ADDRESS] , відповідь на який вона повина надати до 01.08.2022. Позивач стверджує, що отримала даного листа 01.08.2022, через що не мала часу на прийняття рішення та переїзд. 02.08.2022 позивач надала відповідь на даний лист в якому зазначила, що вона не дає згоду на переведення в іншу місцевість, оскільки її не попередили про зміну істотних умов праці у визначений законом двомісячний термін. Наказом від 16.08.2022 позивача було звільнено з роботи згідно п.6 ст. 36 КЗпП України. Позивач стверджує, що в зв`язку зі скрутною ситуацією на ринку праці вона мала наміри прийняти пропозицію відповідача, але лише у разі попередження її в установлений законом двомісячний термін. Позивач зазначає, що відповідач порушив встановлені КЗпП України строки повідомлення про зміну істотних умов праці, чинив на неї психологічний тиск та створив для неї такі умови, що вона була змушена відмовитись від переїзду. Крім цього, на думку позивача, відповідач має до неї упереджене ставлення, що і стало причиною протиправного звільнення її з роботи. А тому, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав з даним позовом, в якому просить суд скасувати наказ генерального директора ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» Ігоря Вишневського №103/к від 16.08.2022 «Про звільнення», яким її звільнено з роботи згідно п.6 ст. 36 КЗпП України та поновити її на посаді фахівця з методів розширення ринку збуту у м. Вінниці ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика». Стягнути судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.09.2022 було відкрито провадження у справі. (а.с. 137) До суду надійшов відзив представника відповідача ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика», у якому він заперечує проти задоволення позову, та зазначає, що 02.12.2021 [PERSON] ознайомилася та погодилася з посадовою інструкцією фахівця з методів розширення ринку збуту, що затверджена у серпні 2019 року. До цього, на час прийняття позивача на роботу у 2014 році діяла посадова інструкція медичного представника, що затверджена 21.05.2014. Наказом відповідача від 15.07.2022 надано вказівку внести зміни в посадову інструкцію фахівця з розширення ринків збуту та повідомити [PERSON] про зміну істотних умов праці. Листом від 21.07.2022 позивача було повідомлено про зміни в її посадову інструкцію (що відбудуться) про закріплене за нею робоче місце та про збільшення посадового окладу. Роз`яснено про необхідність надання згоди чи відмови на зміну умов праці. У відповіді від 02.08.2022 позивач повідомила, що не згодна на переведення її робочого місця з м. Вінниця до Житомирської області, с. Станишівка. Крім цього, у даному листі позивач погодилася зі змінами п.4.12 та 4.14 посадової інструкції. При цьому, [PERSON] не надала жодної відповіді щодо згоди або незгоди на інші зміни умов праці, зазначені в посадовій іструкції, такі як зміна підпорядкування, розширення зони її відповідальності, зміна робочого графіку, виключення можливості використання робочого транспорту, тощо. Представник відповідача стверджує, що [PERSON] безпідставно вважає, що її робочим місцем є м. Вінниця, та вона може на законних підставах відмовитись від роботи у с. Станишівка, Житомирської області. В наказі про прийнятті на роботу [PERSON] в 2014 році не зазначено, що вона прийнята на роботу з умовами надомної праці. Місто Вінниця у цьому наказі є складовою назви посади [PERSON] . З моменту прийняття позивача на роботу у 2014 році та до дати подання відзиву відповідач не мав і не має філій, дільниці чи інших підрозділів у м. Вінниця. Місцем розташування об`єктів і територій на яких фактично трудяться працівники відповідача є с. Станишівка, Житомирської області. При прийнятті позивача на роботу було обумовлено, що [PERSON] буде виконувати обов`язки по просуванню продукції підприємства згідно встановлених та затверджених планів на відповідних територіях України. Зокрема, позивач мала збирати інформацію та виконувати інші завдання на закріпленій території, що було затверджено в її посадовій інструкції. Аналогічні положення були закріплені і в оновленій посадовій інструкції, затвердженій в 2019 році. Щоденне переміщення позивача з місцезнаходження підприємства до Вінницької області було б затратним. Формування завдань для позивача було покладено на її безпосереднє керівництво шляхом надсилання планів діяльності із зазначенням у т.ч. територій, на якій [PERSON] мала взаємодіяти з установами в межах своїх повноважень. Це, як правило, була Вінницька та частина Житомирської областей. З огляду на викладене, щоденна явка позивача на роботу в. Сташівка була необов`язкова. В лютому 2021 року набули чинності зміни в КЗпП України, якими врегульовано питання надомної та дистанційної роботи. Так, за новими нормами, для роботи за місцем проживання заявника або іншими місцями за визначенням працівника має бути укладений трудовий договір про надомну або дистанційну роботу. Подібні договори з позивачем укладені не були, через що її твердження про те, що її місцем роботи є м. Вінниця, є безпідставними. Фактично, місце роботи [PERSON] не змінювалось і не планувалось до зміни в умовах військового стану в 2022 році, а зміни в проваджуються щодо порядку та способу виконання її виробничих та функціональних обов`язків. Оскільки позивач на роботу так і не з`явилася, 12.08.2022 була складена доповідна записка на ім`я директора з рекомендацією звільнити [PERSON] з роботи, у зв`язку з її відмовою від зміни істотних умов праці. Наказом від 16.08.2022 позивача було звільнено з роботи згідно п.6 ст.36 КЗпП України, з повним дотриманням чинного законодавства (а.с.153-157) У відповіді на відзив представник позивача стверджує, що [PERSON] правомірно вважала місцем своєї роботи м. Вінницю, оскільки вказана територія була закріплена за нею. Позивач пересувалась по закріпленій території на службовому автомобілі та повідомляла роботодавця про виконану роботу за допомогою планшету. Посилання відповідача на Положення про умови надомників, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР ВЦРПС від 29.09.1981 №275/1-99 вважає некоректним, оскільки позивач не працювала з дому за допомогою наданих роботодавцем засобів. Крім цього, стверджує, що позивач не відмовлялась від переведення на роботу в іншу місцевість, а була не згодна з датою переведення, оскільки відповідач не надав їй часу для прийняття рішення, чим порушив вимоги ст. 32, 33 КЗпП України. (а.с.200-201) В запереченнях на відповідь на відзив представник відповідач ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» спростовує твердження представника позивача, що відповідачем були порушені строки повідомлення працівника про зміну істотних умов праці, передбачені ст.32 КЗпП України, оскільки згідно з ч.2 ст.3 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачені ч.3 ст.32 та ст.102 КЗпП України здійснюється не пізніше, як до запровадження таких умов. Таким чином, відповідач повідомив [PERSON] про зміну істотних умов праці у строк, визначений законом. Крім цього, представник відповідача наполягає на тому, що місцем роботи позивача є саме м. Вінниця, посилаючись на аргументи, вказані у відзиві. Просить відмовити в задоволенні позову. (а.с.207-209) В письмових поясненнях представник позивача заперечує обгрунтованість посилання представника відповідача на ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», оскільки відповідно до положення вказаного Закону, переведення працівника без його згоди на роботу у іншу місцевість можливо лише у разі, коли на місцевості, де працював працівник, ведуться активні бойові дії, або така робота спрямована на відвернення або ліквідацію наслідків таких дій або через інші обставини, що становлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним умовам людей. Вказані підстави для переведення працівника без його згоди згідно цього закону на території Вінницької області відсутні. З огляду на викладене, просить позов задовольнити. (а.с.216-217) Представник позивача [PERSON] \~- адвоката Рябов Д.С. в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві, відповіді на відзив та письмових поясненнях. Представник відповідача ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» адвоката Гуцол Р.І. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Відповідно до частин другої та третьої статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Судом встановлено, що наказом генерального директора ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» І.А. Вишневського від 25.11.2014 №174-К «Про приймання на роботу», [PERSON] було прийнято на роботу в ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» на посаду медичного представника у м. Вінниця. (а.с. 25) На момент прийняття [PERSON] на роботу в ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» на підприємстві була чинна посадова інструкція медичного представника затверджена генеральним директором ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» І.А. Вишневським 21.05.2014. (а.с.172-173) Наказом генерального директора ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» І.А. Вишневського від 01.10.2018 №86/З «Про приведення найменувань посад у відповідність до Класифікатора професій», наказано привести у відповідність до Національного класифікатора професій ДК 003:2010 «Класифікатор професій» найменування посад, змінивши їх у штатному розписі, а саме: «Медичний представник» на «Фахівець з методів розширення ринків збуту» код КП 2419.2. (а.с. 26). Наказом генерального директора ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» І.А. Вишневського від 15.06.2020 №221-К «Про звільнення [PERSON] », [PERSON] , фахівця з методів розширення ринків збуту у м. Вінниця звільнено з роботи з 15.06.2020 за п.1 ст. 40 КЗпП України. (а.с.27) Наказом генерального директора ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» І.А. Вишневського від 21.09.2020 №311-К «Про внесення змін до наказу №221-К від 15.06.2020 «Про звільнення [PERSON] », внесено зміни в п.1. наказу №221-К від 15.06.2020 «Про звільнення [PERSON] », зазначивши, що датою звільнення є 22.06.2020. (а.с.28) Постановою Вінницького апеляційного суду від 01.12.2021 №127/15014/20, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Поновлено [PERSON] на роботі у ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» з 23.06.2020. (а.с.35-47) Наказом генерального директора ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» І.А. Вишневського від 01.12.2021 №135/к «Про поновлення на роботі [PERSON] », скасовано наказ №311-к від 21.09.2020 про звільнення [PERSON] за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Поновлено [PERSON] на роботі на посаді фахівця з методів розширення ринків збуту з 23.06.2020. допущено [PERSON] до роботи на посаді фахівця з методів розширення ринків збуту з 02.12.2021. Підстава: постанова Вінницького апеляційного суду від 01.12.2021 про поновлення на роботі [PERSON] (а.с. 48) 02.12.2021 [PERSON] ознайомилась з посадовою інструкцією фахівця з методів розширення ринку збуту, затвердженою генеральним директором ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» І.А. Вишневським 19.08.2019 (а.с.166-170), про що свідчить її підпис. (а.с.171) Згідно з доповідною запискою від 15.07.2022 на ім`я директора ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» [PERSON] підготовленої національним менеджером по роботі з ключовими клієнтами [PERSON] , у зв`язку з введенням в Україні військового стану, з метою оптимізації та раціоналізації виробничих процесів, оптимізації та раціонального розподілу обов`язків працівників підприємства в умовах війни, підвищення рентабельності Товариства, вважається за необхідне впровадити зміни в умови праці фахівця з методів розширення ринку збуту. (а.с.175) Наказом генерального директора ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» І.А. Вишневського від 15.07.2022 №29/1/од «Про впровадження змін в умови праці фахівця з методів розширення ринку збуту», у зв`язку з введенням в Україні військового стану, з метою оптимізації та раціоналізації виробничих процесів, оптимізації та раціонального розподілу обов`язків працівників підприємства в умовах війни, підвищення рентабельності ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика», наказано розробити та внести зміни в посадову інструкцію фахівця з методів розширення ринку збуту. Про відповідні зміни в посадову інструкцію повідомити фахівця з методів розширення ринку збуту (зміну істотних умов праці) [PERSON] з урахуванням ст. 3 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», ст. 32 КЗпП України. (а.с. 174) Листом в.о. генерального директора Валентина Курельчука від 21.07.2022 №10/02-105 [PERSON] повідомлено, що з 01.08.2022 за нею закріплено нове постійне робоче місце за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, [PERSON] повідомлено, що пункти посадової інструкції фахівця з методів розширення ринку збуту буде викладено в новій редакції, а саме: 1.Загальні положення: п.1.2 Фахівець з методів розширення ринку збуту безпосередньо підпорядковується національному менеджеру по роботі з ключовими клієнтами.; п. 1.3 Фахівець з методів розширення ринку збуту призначається на посаду та звільняється з неї наказом Генерального директора ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика».; п.1.5 Виконання посадових обов`язків розповсюджується по всій території України без обмежень (окрім окупованих територій), незалежно від місця проживання шляхом поїздок у службові відрядження.; 4. Завдання та обов`язки. п.4.4. Збирання та аналіз інформації на регіональному ринку на основі отриманих результатів, розробка стратегії розвитку, просування і продажу продукції Товариства по всій території України (крім окупованих територій).; п.4.5 Розробка оперативних планів збуту продукції Товариства по всій території України без обмежень (окрім окупованих територій); п.4.6 Прийняття та обробка замовлень клієнтів, забезпечення активних роздрібних продаж продукції Товариства по всій території України без обмежень (окрім окупованих територій); п.4.7 Забезпечення широкого асортименту лікарських препаратів товариства в аптечних установах, розташованих по всій території України без обмежень (окрім окупованих територій), забезпечення їх відповідного позиціювання.; п.4.12 Щоденна підготовка та складання необхідної звітності про виконання планових показників та пересилання їх за допомогою технічних засобів (особистої електронної пошти, мобільного зв`язку, системи миттєвого обміну інформації: Skype, Zoom, Viber, WhatsApp та іншими засобами фото та відео фіксації) безпосередньому керівнику; п.4.13. Дотримання Правил внутрішнього трудового розпорядку Товариства та режиму роботи: з 8-30 до 17-15 з часом для відпочинку та харчування з 13-00 до 13-30; вихідними днями субота, неділя.; п.4.14 Проведення фіксування початку та закінчення робочого часу через пропускну систему підприємства за допомогою електронної перепустки за робочим місцем, яке розташоване за адресою: Житомирська обл., Житомирський р-н., с. Станишівка, вул. Корольова, 4. Фахівець з методів розширення ринку збуту надає фото та відеофіксацію про свій вихід на роботу (за маршрутом), отриманим від безпосереднього керівника для фактичного його табелювання та подальшої оплати праці бухгалтерією. Всі необхідні дані по фото та відео фіксації проводить особистим обладнанням, якщо інше на надано фахівцю за допомогою технічних засобів (особистої електронної пошти, мобільного зв`язку, системи миттєвого обміну інформації: Skype, Zoom, Viber, WhatsApp та іншими засобами фото та відео фіксації).; п.4.15 Фахівець з методів розширення ринку збуту незалежно від його місцезнаходження виконує свої посадові обов`язки, а саме за допомогою поїздок у відрядження по всій території України (окрім окупованих територій), за наказом керівника Товариства, з обов`язковим документальним підтвердженням (наданням оригіналів чеків, квитків, тощо); 6. Взаємодія з керівництвом та структурними підрозділами центрального офісу. п.6.2 Отримує щотижня в офісі підприємства за адресою: [ADDRESS] плани роботи від безпосереднього керівника.; п.6.9 Фахівець з методів розширення ринку збуту самостійно організовує пересування громадським транспортом без обмежень по всій території України (окрім окупованої території), незалежно від його місцезнаходження, за маршрутами, визначеними з безпосереднім керівником згідно планів, а також самостійно забезпечує себе комп`ютерною та мобільною технікою для здійснення посадових обов`язків та ін. технічних засобів фото і відеофіксації визначених у даній П.І.; 6.10 Підприємство компенсує транспортні витрати при наданні проїзних документів (оригіналів чеків, квитків). Використання таксі, авіатранспорту, інших засобів пересування окрім громадського транспорту забороняється. Просять [PERSON] терміново надати відповідь до 01.08.2022 про згоду чи відмову щодо вищевказаних змін в умовах праці фахівця з методів розширення ринку збуту в будь-який спосіб. Попереджено, що у разі відсутності [PERSON] на робочому місці 01.08.2022 за адресою: [ADDRESS] починаючи з 08:30 год. підприємство буде вважати, що [PERSON] не погодилась на вказані вище зміни умов праці. (а.с.176-178) Листом від 02.08.2022 [PERSON] повідомила ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика», що лист від 25.07.2022 отримала 01.08.2022, через що не змогла дати відповідь у строк до 01.08.2022. Повідомила, що вважає незаконним зміну її місця роботи з міста Вінниця на село Станишівка, Житомирської області, оскільки згідно ст. 32 КЗпП України, переведення в іншу місцевість допускається тільки за згодою працівника. Вона не дає згоду на переведення свого робочого місця із м. Вінниці до с. Станишівка Житомирської області. Не заперечує щодо змін у п.4.12 та 4.14 посадової інструкції після погашення підприємством заборгованості перед нею по заробітній платі. \~ \~ \~ \~Вказану відповідь ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» отримано 11.08.2022, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції.(а.с.179) Згідно з доповідною запискою №3 від 12.08.2022 на ім`я директора ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» [PERSON] підготовленої інспектором з кадрів О. Касьяненко, [PERSON] вважає незаконною зміну її місця роботи з міста Вінниця на с. Станишівка Житомирської області. Щодо змін внесених в пункти п.4.12 та 4.14 посадової інструкції про подання звітності та ведення фото та відео фіксації початку та закінчення робочого часу, повідомила, що готова придбати обладнання за умови погашення підприємством заборгованості перед нею по заробітній платі. Водночас, так як зміни в Інструкції викладені більше ніж у 22 пунктах, і тільки за трьома було надано відповідь, враховуючи, що [PERSON] акцентувала увагу на тому, що зі змістом листа уважно ознайомилась, можна вважати, що [PERSON] не надала відповіді про згоду або заперечення на решту перерахованих пунктів зі змінами у посадовій інструкції фахівця з методів розширення ринку збуту та не погодилась в цілому зі змінами в істотних умовах праці. Також позивачу для ознайомлення був надісланий рекомендований лист в якому було наголошено про прибуття для проведення 12.08.2022 інструктажу з охорони праці, який був ориманий [PERSON] 11.08.2022. У визначену дату 12.08.2022 фахівець з методів розширення ринку збуту [PERSON] не з`явилась на роботу для проходження інструктажу з охорони праці та пожежної безпеки та не надала письмових пояснень щодо згоди на роботу у зв`язку зі змінами істотних умов праці для фахівця з методів розширення ринку збуту, тому згідно вимог листа від 01.08.2022 та вимог наказу №31/од від 01.08.2022 у разі відсутності [PERSON] на робочому місці за адресою: [ADDRESS] з 08:30 год. підприємство може вважати, що [PERSON] не погодилась на зміни істотних умов праці та не виконала посадових обов`язків, покладених на неї. З огляду на викладене, просить вжити щодо фахівця з методів розширення ринку збуту [PERSON] наступних заходів, а саме звільнити за п.6 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці. (а.с.182) Наказом генерального директора ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» І.А. Вишневського від 16.08.2022 №103/К «Про звільнення», [PERSON] фахівця з методів розширення ринків збуту звільнено з роботи 16.08.2022 за п.6 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці. (а.с.183) Відповідно до частини першої\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:\~\~припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина третя\~статті 16 ЦК України). Статтею 43 Конституції України\~визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до частини першої\~статті 3 КЗпП України\~законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом\~статті 5-1 КЗпП України\~правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Частинами першою, третьою\~статті 21 КЗпП України\~передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк дії, права і обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлуватися угодою сторін. Згідно зі\~статтею 32 КЗпП України,\~у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен повідомлятись не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6\~статті 36 цього Кодексу. Зміна істотних умов праці не порушує угоди сторін, досягнутої при укладенні трудового договору. Це найважливіші умови трудового договору. Тому змінити їх без згоди сторін не можна, і це прямо закріплено в законі. Трудовий договір також пов`язаний з іншими істотними умовами праці. Ці умови встановлюються по-різному. Одні з них (тривалість робочого часу, відпустки, пільги, тарифні ставки) встановлюються у централізованому порядку і доводяться до відома підприємства, другі (режим роботи, системи оплати праці, норми праці) встановлюються колективним договором, а якщо колективний договір на підприємстві не укладено, то власником чи уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації, треті (кваліфікаційні розряди, конкретні розміри окладів, суміщення професій, неповний робочий час) встановлюються власником або уповноваженим ним органом за домовленістю з працівником. Змінюються ці умови також по-різному. Отже, під змінами в організації виробництва і праці необхідно розуміти об`єктивно необхідні дії власника або уповноваженого ним органу, обумовлені, за загальним правилом, впровадженням нової техніки, нових технологій, вдосконаленням структури підприємства, установи, організації, режиму робочого часу, управлінської діяльності, що спрямовані на підвищення продуктивності праці, поліпшення економічних та соціальних показників, запобігання банкрутству і масовому вивільненню працівників та збереження кадрового потенціалу в період тимчасових зупинок у роботі та приватизації, створення безпечних умов праці, поліпшення її санітарно-гігієнічних умов тощо. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис (частина третя\~статті 64 ГК України). Частиною другою\~статті 65 ГК України\~передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 березня\~2019 року у справі № 755/3495/16-ц (провадження № 61-1350св17). Відповідно до роз`яснень п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», припинення трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо). Частиною 3 ст.32 КЗпП України встановлений перелік істотних умов праці, а саме: система та розмір оплати праці, пільги, режим роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміна розрядів і найменування посад. Наведений перелік не є вичерпним, оскільки істотними можуть вважатися й інші умови праці. Верховний Суд неодноразово висловлював правовий висновок, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці (постанова Верховного Суду України від 23 березня 2016 року в справі №6-2748цс15, постанови Верховного Суду від 21 лютого 2018 року, справа №761/3388/15-ц, провадження №61-2435св18, від 31 березня 2021 року, справа № 332/890/20, провадження №61-643св21, від 08 липня 2020 року, справа №501/3407/18, провадження №61-15070св19). Судом встановлено, що у ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» відбулися істотні зміни в умовах праці фахівця з методів розширення ринку збуту, які полягали у зміні підпорядкування фахівця, зміні графіку робочого дня, закріплення за фахівцем для виконання обов`язків всієї території України (крім окупованих територій), впровадження механізмів службових відряджень, введення обов`язкової щоденної фіксації початку та закінчення робочого часу, розширення обов`язків зі складання необхідної звітності, виключення можливості використання службових транспортних засобів та електронного устаткування товариства, обмеження/припинення фінансування послуг оператора мобільного зв`язку, оптимізовано механізми взаємодії фахівця з методів розширення ринку збуту з безпосереднім керівником та структурними підрозділами товариства у відповідності до вказаних змін, змінено розмір посадового окладу тощо. Вказані зміни відбулися у зв`язку з введенням в Україні військового стану, з метою оптимізації та раціоналізації виробничих процесів, оптимізації та раціонального розподілу обов`язків працівників підприємства в умовах війни, підвищення рентабельності ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика та були запроваджені наказом генерального директора ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» І.А. Вишневського від 15.07.2022 №29/1/од «Про впровадження змін в умови праці фахівця з методів розширення ринку збуту». Як вбачається з аналізу частини третьої статті 32 КЗпП України,\~у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці про які працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Водночас, відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених\~частиною третьою\~статті 32 та\~статтею 103\~Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов. Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан. Строк воєнного стану продовжувався згідно з Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року, № 133/2022 від 14.03.2022 року, № 341/2022 від 17.05.2022 року таУказом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким строк воєнного стану продовжено з 05 год. 30 хв. 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Таким чином, на момент зміни істотних умов праці, повідомлення [PERSON] та видання наказу про її звільнення в Україні діяв воєнний стан. Судом встановлено, що листом в.о. генерального директора В. Курельчука від 21.07.2022 №10/02-105 [PERSON] повідомлено про зміну істотних умов праці з 01.08.2022, яке позивач, з її слів, отримала 01.08.2022. 02.08.2022 [PERSON] надала відповідь на зазначений вище повідомлення, в якому вона відмовилася від переведення її робочого місця з м. Вінниці до с. Станишівка, Житомирської області, а також не заперечувала щодо змін у п.4.12 та 4.14 посадової інструкції про подання звітності та ведення фото та відео фіксації початку та закінчення робочого часу, після погашення підприємством заборгованості перед нею по заробітній платі, оскільки даного обладнання у неї немає, вона має намір придбати його за власні кошти. На інші зміни умов праці, які були зазначені в даному повідомлені позивач ніяким чином не відреагувала. Суд звертає увагу, що доповідна записка №3 на ім`я директора ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» [PERSON] , підготовлена інспектором з кадрів О. Касьяненко 12.08.2022, тобто лише після отримання відповіді [PERSON] від 02.08.2022, а наказ про звільнення був виданий 16.08.2022. Таким чином, відповідач не став звільняти позивача за відмову від продовження роботи, у зв`язку зі зміною істотних умов праці в день її відсутності на робочому місці у с. Станишівка, Житомирської області, як було зазначено в попередженні від 21.07.2022, а дочекався відповіді [PERSON] . Твердження позивача,\~що вона\~мала намір\~надати згоду\~на зміну\~істотних умов\~праці у\~разі повідомлення\~її в\~порядку,\~передбаченому ст.\~32\~КЗпП України\~суд сприймає\~критично,\~виходячи з\~наступного.\~Так,\~з огляду\~на триваючу\~агресію російської\~федерації проти\~України та\~введення на\~території України\~воєнного стану,\~порядок повідомлення\~працівника про\~зміну істотних\~умов праці\~регулюється не\~ст.\~32\~КЗпП України,\~а Законом\~України «Про\~організацію трудових\~відносин в\~умовах воєнного\~стану»,\~а тому\~двомісячний строк\~повідомлення працівника\~в даному\~випадку не\~застосувується.\~Крім цього,\~відмова [PERSON] \~від робочого\~місця в с. Станишівка, Житомирської області, зазначена в її відповіді від 02.08.2022 викладена в чіткій, однозначній формі, без уточнень та прохань надати їй додатковий час на прийняття рішення та не містить жодних ознак на можливе надання згоди на вказану умову в майбутньому. Таким чином, судом встановлено чітку відмову [PERSON] від такої істотної зміни в умовах праці, як роботи в с. Станишівка, Житомирської області, а також не надання згоди позивачем на інші істотні зміни в умовах праці, крім двох - п. 4.12 та 4.14 посадової інструкції, які вона зазначила в листі, що свідчить про те, що позивач на них не погодилась. Суд також звертає увагу, що [PERSON] , будучи ознайомлена зі зміною істотних умова праці, та попередженою про необхідність з`явитися на своє робоче місце за адресою: вул. Корольова, с. Станишівка, Житомирської області, з 02.08.2022 і до видання наказу про її звільнення - 16.08.2022 не з`явилась на роботу за вказаною адресою та не виявила бажання повідомити роботодавця, відповідача по справі, про свій намір працювати у нього на умовах запропонованих ним у повідомлені від 21.07.2022 № 10\\02-105. Отже, суд дійшов висновку, що ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» було дотримано строк повідомлення особи про зміну істотних умов праці, передбаченого Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Оскільки відповідно до положень цього Закону, у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов. Як вбачається з матеріалів справи, такі умови запроваджені ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» з 01.08.2022, відповідач попередив позивача про зміну істотних умов праці 21.07.2022. Відповідно до ч. 4 ст. 32 КЗпП України, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6\~статті 36 цього Кодексу. Щодо тверджень позивача [PERSON] , що її було прийнято на роботу в м. Вінниця, а не в с. Станишівка, Житомирської області, і саме у м. Вінниці знаходилось її робоче місце, суд зазначає наступне. КЗпП України станом на час, розгляду справи не містить ані визначення місця роботи, ані визначення робочого місця. Водночас, місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку (ст. 93 Цивільного кодексу України). Відповідно до п. 20 ч.1 ст.1 Закону України, «Про зайнятість населення», робоче місце - місце (приміщення), на якому працівник постійно чи тимчасово перебуває в процесі трудової діяльності і яке визначене, зокрема на підставі трудового договору (контракту). Суду не надано жодних доказів того, що в трудовому договорі (контракті) або в інших документах, що регулюють трудову діяльність [PERSON] , було зазначено, що її робочим місцем визначено саме м. Вінниця, а посилання позивача на наказ ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» від 25.11.2014 №174-К «Про приймання на роботу», [PERSON] на посаду медичного представника у м. Вінниця суд вважає непереконливими з наступних підстав. Відповідно до посадової інструкції медичного представника, затвердженої генеральним директором ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» І.А. Вишневським 21.05.2014, до завдань та обов`язків медичного представника входять організація роботи по просуванню продукції підприємства згідно встановлених та затверджених планів з аптечними закладами та медичними установами на відповідних територіях України: інформування лікарів медичних закладів, розташованих на закріпленій території про продукцію підприємства, її застосування і особливостях (п.4.1); Збір інформації на закріпленій території та створення бази даних (п.4.2); забезпечення широкого асортименту лікарських препаратів Товариства в аптечних установах, розташованих на закріпленій території, забезпечення їх відповідного позиціювання (п.4.7). У вказаній посадовій інструкції відсутнє положення, що закріплена за фахівцем територія є його визначеним постійним місцем роботи. Відповідно до посадової інструкції фахівця з методів розширення ринку збуту, затвердженої генеральним директором ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» І.А. Вишневським 19.08.2019, до завдань та обов`язків фахівця з методів розширення ринку збуту входять організація роботи по просуванню продукції Товариства на закріпленій території (п.4.1); збір інформації на закріпленій території та створення бази даних (п.4.2); розробка оперативних планів товариства на закріпленій території (п.4.5); забезпечення широкого асортименту лікарських препаратів Товариства в аптечних установах, розташованих на закріпленій території, забезпечення їх відповідного позиціювання (п.4.7). У вказаній посадовій інструкції відсутнє положення, що закріплена за фахівцем територія є його визначеним постійним місцем роботи. З досліджених судом посадових інструкцій вбачається, що робота [PERSON] носила роз`їзний характер, що відображалося у переміщенні на закріпленій території за допомогою службового автомобіля задля виконання прямих трудових обов`язків. З наказу ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» від 25.11.2014 №174-К «Про приймання на роботу» вбачається, що [PERSON] було прийнято на посаду медичного представника у м. Вінниця, що фактично являлось її закріпленою територією. Водночас, в зв`язку зі зміною істотних умов праці, з 01.08.2022 за фахівцями з методів розширення ринку збуту ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» закріплено всю територію України (окрім окупованих територій). Виконання покладених на фахівців обов`язків з моменту запровадження вказаних змін має відбуватися через механізм службових відряджень. Як було встановлено судом, відповідач не має у своїй структурі регіональних відокремлених структурних підрозділів, філій чи представництв за межами с. Станишівка, Житомирської області. Місцем розташування об`єктів і територій на яких фактично трудяться працівники товариства є с. Сташівка Житомирської області. Саме тому місцем роботи позивача [PERSON] є с. Станишівка, Житомирської області. Питання щодо визначення робочого місця окремо від трудового договору (контракту) визначено в КЗпП України у ст. 60-1 (Надомна робота) та 60-2 (дистанційна робота). При цьому, суд зазначає, що вказані статті передбачають обов`язкове укладення з працівником договору про надомну або дистанційну роботу, або, ви випадках, визначених цими статтями видання роботодавцем розпорядження про надомну або дистанційну роботу працівника. Судом встановлено, що сторони не укладали договір та роботодавець не видавав розпорядження про надомну або дистанційну роботу [PERSON] , в яких було б зазначено, що її робочим місцем є м. Вінниця. Крім цього представник позивача стверджує, що трудова діяльність позивача за своїм характером не є надомною роботою. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що робочим місцем позивача не може бути м. Вінниця. Виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку, що наказ генерального директора ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» І.А. Вишневського від 16.08.2022 №103/К «Про звільнення» [PERSON] фахівця з методів розширення ринків збуту з роботи за п.6 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці було видано правомірно, з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика» про поновлення на роботі є необгрунтованим та безпідставним, а тому не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed