Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач просить визнати недостовірною інформацію про його діагнози, як параноїдний синдром ендогенного ґенезу, маячний розлад і зобов`язати спростувати інформацію шляхом відкликання документів у яких міститься інформація про медичні діагнози та видати документ про відсутність психічних захворювань. У обґрунтування позову позивач зазначив, що 27.04.2018 КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер», правонаступником якого є КНП СОР «Обласний клінічний медичний центр соціально-небезпечних захворювань», звертався до суду з заявою про його примусову госпіталізацію. У обґрунтування заяви був поданий висновок про те, що позивачу встановлений діагноз «параноїдний синдром ендогенного ґенезу». Судом відмовлено у задоволенні заяви. 04.04.2019 відповідач видав консультативний висновок №428 у якому зазначив встановлений діагноз «маячний розлад». 04.09.2020 лікар КЗ СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» видав консультативний висновок №839 у якому зазначив встановлений діагноз «параноїдний розлад особистості». Позивач вважає, що у тій справі у заяві та у висновку й у консультативних висновках відповідачі розповсюдили недостовірну інформацію про наявність психічного захворювання у позивача. Перебування на психіатричному обліку обмежує у реалізації прав на працевлаштування, порочить честь, гідність й ділову репутацію. Він позбавлений можливості влаштуватися на роботу пов`язану з отримання дозволу на носіння зброї. Відповідач КНП СОР «Обласний клінічний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» надав відзив у якому повністю заперечував проти позову. Повідомляє КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер» рішенням Сумської обласної ради від 22.02.2019 реорганізовано шляхом перетворення у КНП СОР «Обласний клінічний медичний центр соціально-небезпечних захворювань». Згідно рішення Сумської міської ради від 20.12.2019 психіатричне відділення та виїзна спеціалізована бригада швидкої медичної допомоги були ліквідовані. Усі події до позивача відбувалися ще до перетворення закладу. Медичні документи позивача тепер зберігаються у КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня». Заперечення проти позову мотивовані тим, що позивачем взагалі не надано доказів поширення недостовірної інформації. У період 2019-2020 років позивач не звертався для проведення огляду для працевлаштування, проходження військової комісії, отримання дозволу на зброю тощо. Щодо госпіталізації відповідач зазначив, що позивача було доставлено до гострого психіатричного відділення КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер» працівниками виїзної спеціалізованої допомоги. 27.04.2018 комісією лікарів-психіатрів він був оглянутий та у продовж 24 годин до суду направлено заяву про примусову госпіталізацію. 04.04.2019 у зв`язку зі зверненням позивача був виданий консультативний висновок за № 428 в якому зазначений відповідний діагноз. Відповідач вважає, що через наявні діагнози у позивача немає перешкод щодо проходження огляду для отримання. Третя особа [PERSON] подав письмові пояснення у яких піт рима позицію КНП СОР «Обласний клінічний медичний центр соціально-небезпечних захворювань». Відповідач КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» відзиву не подавав. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені вимоги. Представник КНП СОР «Обласний клінічний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» підтримав заперечення і просив відмовити у задоволенні позову. Представник КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» пояснив, що позивачу слід було пройти обстеження в умовах стаціонару на предмет підтвердження чи спростування встановлених діагнозів, однак він відмовився. На його вимогу 04.09.2020 консиліум лікарів-психіатрів оглянув позивача та встановив йому діагноз «параноїчний розлад особистості». Вважає, що для спростування діагнозу позивач мав би звертатися до ЛКК або надати висновок судово-психіатричної експертизи. Наявні діагнози не перешкоджають позивачу отримати довідку для отримання прав керування транспортними засобами, але перешкоджають в отриманні дозволу на зброю. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 11.05.2021 судом за клопотанням призначалася по справі судово-психіатрична експертиза, проведення якої доручалося експертам Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3». Однак експертиза не проведена і справа повернута з повідомленням експерта. Ухвалою суду від 27.06.2022 судом за клопотанням призначалася по справі судово-психіатрична експертиза, проведення якої доручалося експертам Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та монітору наркотиків МОЗ України». Ухвала не виконана та справа повернута до суду з повідомленням експерта про неможливість її виконання. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Суд, заслухавши учасників розгляду, які з`явилися, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного. 02.05.2018 Ковпаківський районний суд м.Суми ухвалив рішення у справі № 592/4688/18 за заявою головного лікаря Комунального закладу Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер» про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару у примусовому порядку. Цим рішенням відмовлено в задоволені заяви. Згідно рішення заява головного лікаря мотивована тим, що [PERSON] , [INFO] о 15:15 год. доставлений спеціалізованою психіатричною бригадою швидкої медичної допомоги за викликом співробітників поліції у зв`язку з неадекватною поведінкою: розбирав та трощив тротуарну плитку біля двору сусідів, жбурляв плитку в бік сусідів та маленької дитини, на зауваження співробітників поліції не реагував, вимагав у сусідів зняти камери спостереження зі свого будинку, висловлював погрози, безглуздо висловлювався. Комісією лікарів-психіатрів зроблено висновок, що останній страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді: «Параноїдний синдром ендогенного ґенезу». Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви суд дав оцінку показам свідків і висновку комісії лікарів та дійшов висновку, що [PERSON] не становить небезпеки для себе й оточуючих. З картки стаціонарного хворого вбачається, що з 26.04.2018 по 02.05.2018 перебував на лікуванні й виписаний з діагнозом «маячний розлад» F 22.0. 26.04.2018 КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер» завів медичну карта амбулаторного хворого №26258 на ім`я [PERSON] .. З амбулаторної карти вбачається, що 02.05.2018 позивачу встановлений діагноз «Маячний розлад», у зв`язку з чим його постановлено на облік. 04.04.2019 лікар КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер» за звернення позивача видав консультативний висновок спеціаліста №428. У висновку зазначений встановлений діагноз «Маячний розлад». З амбулаторної карти вбачається, що 06.08.2020 позивач вже звернувся з заявою до директора КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» і просив провести амбулаторний огляд для підтвердження або спростування встановленого діагнозу «маячний розлад». 07.08.2020 і 21.08.2020 проводилося засідання ВКК та [PERSON] направлено на обстеження до психолога. 04.09.2020 психолог надав свій висновок, а консиліум-лікарів психіатрів встановив діагноз «Параноїчний розлад особистості F60.0». 09.04.2020 КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» видала позивачу консультативний висновок №839 в якому зазначений діагноз позивача «Параноїчний розлад особистості». З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осібпідприємців та громадських формувань вбачається, що 30.10.2019 внесені відомості про припинення КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер» код ЄДРПОУ 03083340, правонаступником якого є КНП СОР «Обласний клінічний медичний центр соціально-небезпечних захворювань». Встановлені обставини визнаються сторонами та підтверджуються медичною документацією, зазначеним рішенням суду, матеріалами зі справи №592/4688/18, копії з яких додані до матеріалів справи. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, п Відповідно до частини першої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На порушення положень ст. 81 ЦПК України позивач не надав доказів розповсюдження відповідачами недостовірних відомостей відповідачами. Згадані заява до суду і поданий з нею висновок комісії лікарів-психіатрів не може вважатися розповсюдженням недостовірної інформації. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~від 27.02.2009, № 1, інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Розгляд зазначеної заяви судом визначений положеннями ст.ст. 14, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу». Саме у межах тієї справи інформація про діагноз позивача було підставою для звернення головного лікаря до суду з заявою та висновком комісії лікарів-психіатрів. Ця інформація була предметом вивчення у справі й суд надав оцінку при ухваленні рішення. Щодо консультативних висновків то слід зазначити наступне. Суд встановив та сторони визнали те, що консультативні висновки були надані позивачу. Останній не надав доказів того, що ці відомості були розголошені відповідачами. Він також не надав доказів на спростування цих висновків, недійсності встановлених діагнозів які в них зазначені. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~від 27.02.2009, № 1, судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). З наведеного вбачається, що позивач на порушення ст. 81 ЦПК України не надав належних, допустимих і достатніх доказів на спростування встановлених діагнозів та розповсюдження відповідачами цих діагнозів. Видача консультативних висновків саме позивачу не можна вважати розповсюдженням недостовірної інформації. Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до ст.ст.3, 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Статтею 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що психіатрична допомога це комплекс заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади. Згідно зі ст.3 «Презумпція психічного здоров`я» Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до ст.4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг. Законодавство України виділяє декілька видів психіатричної допомоги, кожний з яких характеризується організаційно-правовими особливостями і відмінностями у порядку надання і розрізняються такі види психіатричної допомоги: психіатричний огляд, амбулаторна психіатрична допомога і стаціонарна психіатрична допомога. Зазначені діагнози у консультативних висновках були видані у встановленому законом порядку. Так 04.04.2019 лікарем КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер» видав позивачу консультативний висновок спеціаліста №428. У висновку зазначений встановлений діагноз «Маячний розлад». При цьому цей висновок ґрунтувався на матеріалах амбулаторної карти де зазначений діагноз встановлений під час стаціонарного лікування позивача. 09.04.2020 КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» видала позивачу консультативний висновок №839 в якому зазначений діагноз «Параноїчний розлад особистості», який встановлений консиліумом-лікарів. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. Згідно з п.п.4.8, 5.6 наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Інструкції з організації диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади, при наданні амбулаторної психіатричної допомоги» №20 від 22.01.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.04.2007 за №314/13581, який діяв у спірний період по 05.07.2019, скасування встановленого хворому психіатричного діагнозу та зняття з диспансерного обліку здійснюється на підставі рішення лікаря-психіатра (комісії лікарів-психіатрів). Припинення консультативного нагляду за особою, яка страждає на психічний розлад, з передачею її медичної карти амбулаторного хворого до архіву психіатричного закладу відбувається на підставі рішення лікаря-психіатра (комісії лікарів-психіатрів) у разі видужання особи, відсутності повторних звернень за амбулаторною або стаціонарною психіатричною допомогою впродовж 3 років, окрім осіб, які є інвалідами у зв`язку з наявним психічним розладом, а також при зміні місця постійного проживання (реєстрації) особи чи смерті. Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про психіатричну допомогу» діагноз психічного розладу встановлюється відповідно до загальновизнаних міжнародних стандартів діагностики та Міжнародної статистичної класифікації хвороб, травм і причин смерті, прийнятих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я для застосування в Україні. У ч. 1 ст. 32 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність осіб, які порушують права, свободи та законні інтереси громадян при наданні їм психіатричної допомоги, можуть бути оскаржені, за вибором цих громадян, до власника психіатричного закладу або власника психоневрологічного закладу для соціального захисту чи спеціального навчання, або уповноваженого ними органу, або до вищестоящих органів (вищестоящих посадових осіб), або безпосередньо до суду. У постанові Верховного Суду України від 09.08.2017 у справі № 6-2227цс16 вказано, що «положеннями ст. 32 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що до власника психіатричного закладу або власника психоневрологічного закладу для соціального захисту чи спеціального навчання, або уповноваженого ними органу, або до вищестоящих органів (вищестоящих посадових осіб), або до суду можуть бути оскаржені саме рішення, дії чи бездіяльність осіб, які порушують права свободи та законні інтереси громадян при наданні їм психіатричної допомоги. Юридичним актом, який може бути оскарженим у судовому порядку, є офіційний письмовий документ державного чи іншого органу (посадової особи), виданий у межах його компетенції, визначеної законом, який має точно визначені зовнішні реквізити та породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на регулювання суспільних відносин, має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин, поширює свою чинність на певний час, територію, коло суб`єктів. Медична документація таким критеріям не відповідає. Отже, за системним аналізом положень ст. 16 ЦК України та ст. 32 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа або її представник може оскаржити лише рішення, дії та бездіяльність осіб, які порушили її права на психіатричну допомогу. Інших способів захисту права законодавством не передбачено. Окрім того, як вбачаться з позовної заяви, зазначена медична документація є одним з доказів при розгляді справи щодо місця проживання дитини та участі у її вихованні та підлягає оцінці поряд з іншими доказами у справі». Наведені висновки містяться у правовій позиції Верховного суду в постанові від 03.03.2020 у справі №727/7748/16. Ураховуючи встановлені факти, наведені вище положення законів, правові позиції вищих судів вбачається, що позивачем на порушення ст. 81 ЦПК України не доведено порушення його прав відповідачами, не доведено, що встановлені діагнози не відповідають дійсності, не доведено, що інформація про діагнози були розповсюджені відповідачами необмеженому колу осіб. У своєму позові позивач в основному зосереджувався на неправильності встановлених йому діагнозів, що перешкоджає йому у реалізації прав на працевлаштування на роботу де необхідний відповідний висновок психіатра. Натомість з наведеної правової позиції та ст. 32 зазначеного Закону вбачається, що до суду можуть бути оскаржені рішення, дії та бездіяльність осіб, які порушили її права на психіатричну допомогу. Проте у заявленому позові в межах заявлених підстав про це не йдеться. Ураховуючи наведене у сукупності заявлений позов є необґрунтованим, а тому слід відмовити у задоволення позову. При подачі позову позивач був звільнений від сплати судового збору згідно п. 5 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому згідно ст. 141 ЦПК України витрати позивачу не відшкодовуються. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного і

Outcome: dismissed