Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-09 00:00:00

12.05.2021 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] до [PERSON] , треті особи - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ПРАТ «НПО ДНІПРОПРЕС», про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації з місця проживання. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідно до ордеру на жилу площу №40/2004 в гуртожитку від 02.12.2004 року він отримав в користування площу в кімнаті [ADDRESS] . Згідно з довідкою про склад сім`ї зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою Комунальним підприємством «Жилсервіс-4» Дніпропетровської міської ради № 514 від 05.05.2021 року, за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , його колишня дружина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з 03.03.2013 року, жодних речей її у вказаному житловому приміщенні немає, її місце знаходження невідоме, всі комунальні платежі за вказаною адресою сплачує лише він. Посилаючись на зазначене, позивач у позовній заяві просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням кімнати [ADDRESS] ; зобов`язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради зняти відповідачку з реєстрації за вказаною адресою. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2021 року для розгляду справи була визначена суддя Лукінова К.С., яка ухвалою від 13.05.2021 року залишала вказану позовну заяву без руху з наданням позивачу строку для усунення її недоліків. Відповідно до Розпорядження керівника апарату суду від 15.02.2022 року № 111 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2022 року зазначена справа передана в провадження судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О. Ухвалою суду від 17.02.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. В подальшому, у наданій суду 10.02.2023 року заяві [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Зважаючи на вказане, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вислухавши позивача, свідка, дослідивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 9 Житлового Кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань. Статтею 71 ЖК України передбачені загальні правила збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами та зазначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 73 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки правовий режим гуртожитків, жилі приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» прирівняний до правового режиму жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, то на мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової вісутності поширюються норми ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР. З урахуванням подібності правовідносин щодо користування жилою площею в гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами ч.1 ст. 71 ЖК УРСР щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення цих правил про збереження за відсутнім права на жиле приміщення протягом шести місяців слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності особи, якій надавалася раніше жила площа для проживання в таких гуртожитках (за відсутності підстав для виселення). Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 року № 6-1166цс15. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до ордеру на жилу площу у гуртожитку №40/2004 від 02.12.2004 року [PERSON] отримав в користування кімнату [ADDRESS] . Згідно з довідкою про склад сім`ї зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою Комунальним підприємством «Жилсервіс-4» Дніпропетровської міської ради № 514 від 05.05.2021 року, за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] та колишня дружина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії Свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 24.01.2012 року Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 24.01.2012 року. З 09.12.2017 року [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 09.12.2017 року Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. [PERSON] , [INFO] , не проживає за місцем реєстрації з 03.03.2013 року, жодних речей її у вказаному житловому приміщенні немає, її місце знаходження невідоме, всі комунальні платежі за вказаною адресою сплачує лише позивач. Не проживання відповідачки за вказаною адресою із зазначеного часу підтверджується Актами від 20.03.2020 року,05.12.2020, 26.03.2021 року, складеними за участю сусідів позивача, та поясненнями в судовому засіданні свідка [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] не живе в гуртожитку за адресою [ADDRESS] , більше 10 років, вона з позивачем розлучені, у нього є нова дружина, з якою він живе в кімнаті 95 вказаного гуртожитку. Їй відомо, що позивач не перешкоджав [PERSON] проживати в кімнаті за вказаною адресою, вона за власним бажанням виїхала звідти. Оскільки іншого відповідачем не доведено, то відповідно до встановлених судом обставин підстави для користування житловим приміщенням кімнати у гуртожитку за вищевказаною адресою, згідно із ч. 3 ст. 810 ЦК України на умовах договору у відповідача відсутні. Наявність реєстрації відповідача за вказаною адресою порушує право позивача на користування вищевказаним житловим приміщенням. Відтак, оскільки відповідач відсутній у житловому приміщенні за вищевказаною адресою з 2013 року і не користуються ним без поважних причин, суд дійшов висновку про необхідність визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням кімнати [ADDRESS] та зняття її з реєстрації за вказаною адресою. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 1816,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved