Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-09 00:00:00

Позивач в серпні 2021 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 20 484,03 гривень, судові витрати у розмірі 2270,00 гривень. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 серпня 2021 року по справі відкрите провадження. Ухвалою суду від 10 листопада 2022 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2021 року у цій справі скасоване та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник відповідача [PERSON] адвокат Марчевський Д.І. надав відзив на позов, в якому в задоволенні позовних вимог за період з жовтня 2014 по серпень 2018 року просив відмовити через пропуск позивачем строку звернення до суду, крім того зазначив, що відповідач [PERSON] фактично не отримувала послуги з теплопостачання, оскільки не проживала в квартирі [ADDRESS] , і позивачем не надано належних доказів на обґрунтування розрахунку заборгованості. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав. Представник відповідача [PERSON] адвокат Марчевський Д.І. надав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, відзив на позов не надали, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у їх відсутність на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. За змістом ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" "споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач"; "індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; "житлово-комунальні послуги- результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг". Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" "комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами". Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні);управитель;виконавці комунальних послуг, відповідно до ст. 6 Закону України «Про житлово - комунальні послуги». Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . На відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , відповідно до якого КОНЦЕРНОМ «МТМ» надавалися послуги з централізованого опалення в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Розрахунком суми заборгованості за послуги з теплопостачання встановлено, що відповідачі станом на 30.06.2021 року за період з 01 жовтня 2014 року по 30 червня 2021 року мають заборгованість в сумі 20 484,03 гривень. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно п. 5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 67 ЖК України встановлено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт надання послуг відповідачам, наявність заборгованості в сумі 20 484,03 гривень, яка відповідачами не спростована . Також, суд не приймає доводи відповідача [PERSON] про те, що вона не отримувала послуги з теплопостачання, оскільки не проживала в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі статями 64, 67, 68 ЖК України наймач та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з нaмачем усіма правами та обов`язками, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язанням, що випливають із зазначеного договору. Згідно ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 5 ч.2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" " індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. На підставі ст.ст. 66, 67, 68, 162 ЖК України плата за користування житлом /квартирна плата/ обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , як член сім`ї наймача, а отже нормами ЖК України на неї покладено обов`язок з оплати комунальних послуг. Щодо наданої представником відповідача [PERSON] заяви про пропуск позивачем строку позовної давності , суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. За ч.ч.1,3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається спочатку. Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,258 цьогоКодексу,продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався Постановами Кабінету Міністрів України та діяв на час звернення Концерном «МТМ» до суду з цим позовом. Отже, з урахуванням пункту 12 Прикінцевих таперехідних положень Цивільного кодексуУкраїни в межах позовної давності позивач Концерн «МТМ» має право на стягнення заборгованості по оплаті наданих послуг, обов`язок сплати якої настав з 12 березня 2017 року. Враховуючи встановлені судом обставини щодо продовження строку на строк дії карантину, з відповідачів підлягає стягненню заборгованість за надані послуги за період з 01.02.2017 року по 30.06.2021 року в сумі 15 295,01 гривень, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду. У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам

Outcome: partial