Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-26 00:00:00

[PERSON] вказує на те, що він з відповідачкою [PERSON] зареєстрував шлюб 13.05.2013р. Після реєстрації шлюбу вони проживали в квартирі, яку винаймали по [ADDRESS] . Від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] . Після народження дочки вони переїхали проживати до батьків відповідачки, оскільки там були кращі умови для дитини. Він працював і працює приватним підприємцем, має добрі заробітки, тому з допомогою його батьків, та частково батьків відповідача, в 2018р. придбав квартиру по [ADDRESS] . Квартиру він оформив на себе, у зв`язку з чим у нього з відповідачкою почали виникати конфлікти. Під час конфліктів відповідачка часто залишала їх з дитиною, а сама йшла проживати до своїх батьків. Під час її відсутності він сам займався вихованням дитини. Він також влаштував дитину до дитячого садочку, водив туди дочку та забирав її звідти, в той час як відповідачка мало приділяла уваги дитині. Останній рік відповідачка проживає у своїх батьків, а дитина знаходиться на його утриманні. Коли в Україні розпочались військові дії - відповідачка злякалась за своє життя і відразу виїхала за кордон. При цьому вона почала вимагати кошти на її утримання, повідомляючи, що може забрати дитину. На початку серпня цього року відповідачка повернулась в Україну, звільнилась з роботи і повідомила, що має намір жити в Італії. Вона також повідомила, що на даний час не бажає забирати дитину у зв`язку з відсутністю умов для її проживання, але якщо він не буде надсилати кошти, повернеться і забере дитину. Він не погоджується з тим, щоб їх дочка [PERSON] , покидала Україну, свій дім, своїх друзів, бабу з дідом, адже зміна обстановки та звичаїв завдасть їй психологічної травми. Він також не погоджується з тим, щоб їх дочка проживала невідомо де, невідомо в яких умовах. Вважає, що наша держава, на відміну від чужої, буде більше турбуватися за своїх громадян. Він має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, добре ставиться до доньки. Відповідачка ніде не працює, не має самостійного доходу, майже не займається вихованням доньки. Матір дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати. Він не чинив і не має наміру чинити будь-яких перешкод у спілкуванні, побаченні матері з донькою, а також у її вихованні. Враховуючи однакову прихильність доньки до батька і матері вважає, що їй буде краще проживати з ним. Просить визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з батьком, [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, пояснив, що коли почалась війна, відповідачка виїхала в Італію, там вони з дитиною на даний час живуть при костьолі. Відповідачка з дитиною не забороняє спілкуватись, він з нею спілкується, але вона не хоче її привозити в Україну. З висновком щодо визначення місця проживання дитини він не погоджується. В шлюбі дитина жила з ним. Думає, що дитині буде краще в Україні. Мати дитини не зловживає спиртним, виховувала дочку добре. Відомостей про те, куди витрачаються кошти, які він висилає, в нього немає. Він військовозобов`язаний, навчається на денній формі Коледжу менеджменту в м. Вінниці. Дружина виїхала за кордон в березні 2022 року, а в серпні повернулась, звільнилась з роботи та забравши дитину знову виїхала до Італії. Йому відомо, що відповідач приїжджала в січні 2023 року в Україну та посвідчувала у нотаріуса своє письмове клопотання, однак він з нею не зустрічався. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала суду клопотання, в якому просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник третьої особи [PERSON] позовні вимоги не підтримала, з підстав зазначених у висновку щодо визначення місця проживання дитини. Також пояснила, що дитина зі слів батька усім забезпечена і на її думку у військовий стан буде краще щоб донька знаходилась за кордоном з матір`ю. Крім того, батько не позбавлений спілкування з дитиною і мати не забороняє їхньому спілкуванню. Вона стверджує, що спору між ними щодо місця проживання дитини немає, оскільки з`ясовувала це в телефоній розмові з відповідачкою про що й зазначили у висновку. Суд вислухавши осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 13.05.2013 року зареєстрували шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 12). [INFO] в них народилась дочка [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про її народження (а.с. 13). [PERSON] належить квартира в [ADDRESS] , що стверджується договором купівлі-продажу від 31.10.2017 року (а.с. 16-17). У висновку затвердженого виконавчим комітетом Гніванської міської ради від 24.11.2022 року №311 щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] зазаначено: враховуючи вік дитини, однакове ставлення матері та батька до виконання батьківських обов`язків, створення матір`ю та батьком (до часу виїзду відповідачки за кордон) належних умов проживання, тимчасову відсутність матері та дитини за місцем реєстрації та проживання ( у зв`язку з воєнними діями на території України) та те, що дитина наразі проживає разом з матір`ю за межами України, де не можливо визначити усі необхідні факти, які стосуються справи, орган опіки та піклування Гніванської міської ради вважає за недоцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за адресою реєстрації дитини: [ADDRESS] , що буде відповідати інтересам малолітньої дитини. Крім того, в абзаці четвертому даного висновку вказано, що враховуючи викладене можна зазначити, що спору між батьками немає (а.с. 59-60). Згідно клопотання [PERSON] , вона з висновком служби у справах дітей Гніванської міської ради не згодна і наполягає, щоб дочка проживала саме з батьком, за його місцем реєстрації (а.с. 77). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК Україн місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Також, слід звернути увагу на те, що суд вирішує спір про місце проживання дитини з одним із батьків у разі наявності такого спору. Відповідно до ч.ч.4 - 6 ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок та рішення органу опіки та піклування, є дорадчими та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні батьків з дітьми, він не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. Опікунська рада не є органом опіки і піклування, повноваження опікунської ради визначені дорадчою функцією, а рішення опікунської ради як колегіального консультативно-дорадчого органу, не є нормативно-правовим актом або правовим актом індивідуальної дії та має не обов`язковий характер. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.04.2020р. по справі 165/2839/17 дійшов наступного висновку: будь-хто із батьків може звернутися до органу опіки та піклування для визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. У разі наявності спору про визначення місця проживання з одним із батьків, якщо орган опіки та піклування не визначив такого місця проживання, не виключається вирішення такого спору в судовому порядку незалежно від того, хто з батьків звертається з позовом (той, хто проживає з дитиною, чи той, хто проживає окремо) і визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, що є ефективним способом захисту та не суперечить закону. Пунктами 73, 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ №866 від 24.09.2008р. визначено, що у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один з батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини. Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, а у разі потреби, також з родичами дитини. До уваги береться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок. Отже, визначення місця проживаня з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюється рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради з урахуванням висновку служби у справах дітей. Під час розгляду судом спорів між батьками щодо визначення місця проживаня з дитиною районна, районна у м. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті ради подає суду письмовий висновок щодо визначення місця проживаня з дитиною одного з батьків, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи. Відповідно до ст.56 ЦК України, органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами. Відтак, посилання представника позивача, що висновок затверджений 24.11.2022 року №311 виконавчим комітетом Гніванської міської ради щодо визначення місця проживання малолітньої дитини не належний доказ, так як затверджений не органом опіки та піклування є безпідставними та судом до уваги неприймаються. З вищевикладеного вбачається, що в даній категорії справ орган опіки та піклування повинен надавити свій висновок і в матеріалах справи наявний висновок затверджений 24.11.2022 року №311 виконавчим комітетом Гніванської міської ради щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] , в якому зазначено, що до органу опіки та піклування надійшла ухвала Тиврівського районного суду Вінницької області від 27.09.2022 року по справі №145/1006/22, а не сторони по справі звернулись до органу опіки та піклування для вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини і також ні позивач ні відповідач не надали доказів того, що вони самі зверталися до органу опіки та піклування з зазначеного приводу. Крім того варто зазначити, що в даному висновку вказується про відсутність спору між сторонами по справі щодо визначення місця проживання їх доньки. Таким чином, суд приходить до висновку, що право позивача та інтереси дитини не порушено, а тому в задоволенні вимог щодо визначення місця проживання дитини слід відмовити. Крім того, суд не приймає до уваги визнання відповідачем позову, оскільки на думку суду воно суперечить вимогам закону. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed