Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Синельниківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи його тим, що він [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу жилого будинку посвідченого 04 жовтня 1990 року державним нотаріусом першої Синельниківської державної нотаріальної контори Лівінським О.С., є власником будинку [ADDRESS] . Відповідач, [PERSON] , [INFO] , є його сином, який проживав з ним до 2010 року, однак потім виїхав з вищезазначеного будинку та має постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] . З 2010 року по сьогоднішній день відповідач [PERSON] не проживає в даному будинку та не несе ніяких витратах на утримання будинку, добровільно знятись з реєстрації за вказаною адресою не бажає, чим чинить позивачу перешкоди в користуванні його власністю. Таким чином, оскільки відповідач у будинку не проживає більше одного року, не сплачує плату за користування жилим приміщенням, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участі у спільному побуті, він вважається таким, що втратив право користування ним, а він як власник житла згідно ст.391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи вищевикладене просить суд, визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - жилим будинком [ADDRESS] . До початку судового засідання позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі, вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явився, попередньо надав заяву про розгляд справи без їх участі, заперечував проти позовних вимог, просив у їх задоволенні відмовити. Третя особа: Синельниківська міська рада у судове засідання не з`явилась, однак представник надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, рішення просять прийняти у відповідності до чинного законодавства. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку посвідченого 04 жовтня 1990 року державним нотаріусом першої Синельниківської державної нотаріальної контори Лівінським О.С., [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Відповідно до копії будинкової книги, щодо прописки громадян, проживаючих у будинку [ADDRESS] , окрім [PERSON] , [INFO] , зареєстрованим значиться [PERSON] , [INFO] . В довідці про склад сім`ї за адресою: [ADDRESS] , виданій [PERSON] 24.08.2019 року квартальним комітетом № 22 Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, зазначено, що [PERSON] , [INFO] є зареєстрованим, але не проживає за даною адресою з 2010 року. Також на підтвердження не проживання [PERSON] у спірному житловому будинку, позивачем надано письмові пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] . У даній справі [PERSON] , [PERSON] звернулися до [PERSON] ; третя особа: Служба у справах дітей Синельниківської міської ради із зустрічною позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , яка настала [INFO] . Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.01.2020 року відмовлено у прийнятті вищезазначеної зустрічної позовної заяви, оскільки первісний та зустрічний позови мають різні предмети спору. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.04.2020 року зупинено провадження у справі 191/3207/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Синельниківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, до розгляду цивільної справи (№191/351/20, пров. 2/191/107/20) за позовом [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служби у справах дітей Синельниківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, в порядку спадкування за законом, яка перебуває в провадженні судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Твердохліб А.В., яке в подальшому відновлено відповідно до ухвали суду від 28.03.2022 року. З копії рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.01.2022 року вбачається, що за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] на спадкове майно, а саме 1/6 частину житлового будинку, господарських будівель та споруд розташованих за адресою: [ADDRESS] , оскільки [PERSON] проживав та був зареєстрований на час смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно з частиною першою\~статті 16 ЦК України кожна\~особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Конституцією України\~передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 317 ЦК України\~передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319\~ЦК України власник\~володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383ЦК України\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями\~статті 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є співвласником вищезазначеного будинку, його право власності, в силу\~ст. 41 Конституції України, є непорушним, він відповідно має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, в тому числі і право на проживання у вказаному будинку. Права усіх співвласників законом захищаються у рівній мірі та не допускається захист прав одного співвласника за рахунок обмеження прав іншого співвласника без передбачених законом підстав. У відповідності до ст. 1 Першого протоколу до\~Європейської Конвенції з прав людини\~та основних свобод, що згідно\~ст. 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] призведе до обмеження права останнього у користуванні своєю власністю, що суперечить положенням\~ст. 317 ЦК України, яка розкриває зміст права власності та\~ст. 319 того ж Кодексу, яка гарантує кожному власнику право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, що також включає і право бути зареєстрованим за місцезнаходженням житлового приміщення, яке особі належить на праві власності, незалежно від фактичного проживання або не проживання такого співвласника у житловому приміщенні. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, ст. 1 Першого протоколу до\~Європейської Конвенції з прав людини\~та основних свобод, ст. 9 Конституції України\~,\~ст.\~ст.\~317,\~391,\~ЦК України,

Outcome: dismissed