Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] . Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого Городенківським райвиконкомом 26.06.1988, оригінал якого втрачено, право власності на житлове господарство по [ADDRESS] зареєстроване за головою колгоспного двору [PERSON] . Для будівництва та обслуговування житлового будинку була надана земельна ділянка площею 0,25 га. У відповідності до технічного паспорта житлове господарство складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А» загальною площею 66,3 кв.м, житловою - 21,0 кв.м, двох літніх кухонь, двох сараїв, навісу, гаража, котельні, погребу, колодязя та воріт. Відповідно до звіту про оцінку майна ЕТВО «Придністров`я» ринкова вартість житлового господарства по [ADDRESS] становить 122 849 грн. За результатами проведення технічного обстеження житлового будинку встановлено його відповідність вимогам надійності та можливість безпечної експлуатації. [PERSON] 30.08.2000 склала заповіт, яким все своє майно заповіла батькові позивачки - [PERSON] . Заповіт посвідчений секретарем Топорівської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за № 29, ніким не скасовувався та не оскаржувався. [PERSON] померла [INFO] . На час її смерті разом з нею були зареєстровані та проживали: батько позивачки [PERSON] , мати [PERSON] та позивачка з сім`єю. Отже, визначений заповітом спадкоємець [PERSON] фактично прийняв спадщину, але документально не оформив її. Батько позивачки [PERSON] 01.03.2004 склав заповіт на користь позивачки. Заповіт посвідчений 01.03.2004 секретарем Топорівської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за №13, ніким не скасовувався та не оскаржувався. [PERSON] помер [INFO] . На час його смерті разом з ним були зареєстровані та проживали: мати позивачки [PERSON] та позивачка з сім`єю. Мати позивачки [PERSON] померла [INFO] , спадкові права після смерті батька позивачки вона не реалізовувала. З метою реалізації своїх спадкових прав позивачка звернулася до Городенківської районної державної нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа. При вивченні правовстановлюючих документів на спадковий будинок нотаріус встановила, що оригінал правовстановлюючого документу на спадкове житлове господарство відсутній, у зв`язку з чим відмовила позивачці у видачі документів на спадщину на житлове господарство, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.07.2022. Згідно архівних даних ОКП «Коломийське МБТІ» право власності на житлове господарство по [ADDRESS] зареєстроване за колгоспним двором, головою якого була [PERSON] . Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Станом на 15.04.1991 у житловому господарстві в [ADDRESS] проживали: [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] , позивачка та її брат [PERSON] . Ніхто з вище перелічених осіб не звертався за виділом своєї частки у колгоспному дворі. Позивачка, як спадкоємець [PERSON] згідно заповіту, подала в Городенківську державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини, однак оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не може через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове житлове господарство. Ухвалою Городенківського районного суду від 08.09.2022 відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] , скориставшись правом, передбаченим ч.1 ст.193 ЦПК України, 22.09.2022 подав до суду зустрічний позов до [PERSON] та просить визнати за ним право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Зустрічний позов мотивований тим, що житлове господарство по [ADDRESS] належало колгоспному двору, головою якого була [PERSON] . Станом на 15.04.1991 (час припинення колгоспних дворів) у даному господарстві проживали: [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] , він та його сестра [PERSON] . Виходячи з вимог закону, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] належав п`ятьом членам колгоспного двору по 1/5 частині кожному. Відповідачці за зустрічним позовом [PERSON] належала 1/5 частка житлового господарства, як члену колгоспного двору, 2/5 частки вона спадкує згідно заповіту [PERSON] (1/5 частку належну батькові та 1/5 частку успадковану ним від [PERSON] ), 1/5 частки вона успадкувала після смерті матері [PERSON] . Позивач за зустрічним позовом не претендує на свою частку у колгоспному дворі, розташованому за вищевказаною адресою, однак для того, щоб офіційно зареєструвати у державного реєстратора свою відмову від права спільної сумісної власності на це майно, повинні спочатку зареєструвати своє право на це майно. Ухвалою суду від 23 вересня 2022 р. зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 01.12.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивачка-відповідачка [PERSON] у заяві, поданій до суду 01.09.2022 разом із позовною заявою, просила судовий розгляд справипроводити без її участі та зазначила, що позов підтримує. Відповідач-позивач [PERSON] у зустрічному позові просив судовий розгляд справи (підготовче та судові засідання) проводити без його участі на підставі поданих письмових доказів. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Копія довідки про об`єкт нерухомого майна № 135, видана 16.06.2022 ФОП [PERSON] згідно архівних даних Коломийського ОКП «МБТІ» станом на 31.12.2012, свідчить, що право власності на житловий будинок по [ADDRESS] зареєстроване за головою колгоспного двору [PERSON] згідно свідоцтва на право власності, виданого Городенківським райвиконкомом 26.06.1988 на підставі рішення цього ж виконкому № 110 від 08.06.1988. Перейменування [ADDRESS] на вулицю Т.Г.Шевченка, 58 стверджується довідкою № 22-97, виданою 13.05.2022 Топорівстким старостинським округом Городенківської міської ради. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період з 31.01.1966 по 19.01.1996 регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56. Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Оскільки суспільна група господарства, розташованого по [ADDRESS] , - «колгоспний двір», право власності на майно колишнього колгоспного двору набуте до 15 квітня 1991 року, тому спір щодо даного майна вирішується за нормами, що регулювали власність цього двору. Станом на 15.04.1991 в господарстві по [ADDRESS] (колишня [ADDRESS] проживали та були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 22-145, виданою 18.07.2022 Топорівським старостинським округом Городенківської міської ради згідно по господарської книги № 7-8 (особовий рахунок № [NUMBER] ). З наведеного слідує, що даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві сумісної власності в рівних частках по 1/5 кожному. За заповітом, посвідченим 30.08.2000 секретарем виконавчого комітету Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 29, [PERSON] , 1914 року народження, жителька с. Топорівці Городенківського району Івано-Франківської області, усе своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона відповідно до чинного законодавства України буде мати право заповіла своєму зятеві [PERSON] , 1935 року народження. З часу укладення заповіту і до часу відкриття спадщини заяви заповідача про скасування або зміну заповіту до виконавчого комітету Топорівської сільської ради не надходило, про що свідчить відмітка на заповіті, вчинена секретарем виконкому Топорівської сільської ради 10.08.2004. Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 43776279 (номер в реєстрі нотаріальних дій 29), що стверджується копією Інформаційної довідки № 68823618 зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), виданою 19.04.2022 Городенківською районною державною нотаріальною конторою. [PERSON] померла [INFO] у с.Топорівці Городенківського району Івано-Франківської області, запис за № 22 від 13 грудня 2000 р. в книзі реєстрації актів про смерть, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13 грудня 2000 р. Топорівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] померла до 01.01.2004 р., застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Частиною 1 ст.534 ЦК УРСР визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) проживала і була зареєстрована по [ADDRESS] ; разом з нею проживали та були зареєстровані: [PERSON] , 1935 р.н., [PERSON] , 1936 р.н., [PERSON] , 1976 р.н., [PERSON] , 1969 р.н., [PERSON] , 1998 р.н., що стверджується довідкою № 22-145, виданою 18.07.2022 Топорівським старостинським округом Городенківської міської ради. [PERSON] , [INFO] , є дочкою спадкодавця [PERSON] , що стверджується копіями: свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 31 травня 1979 р., запис № 39 від 04 жовтня 1936 р. в книзі реєстрації актів про народження; свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 21 серпня 1964 р., з якого вбачається, що [PERSON] у зв`язку із реєстрацією шлюбу із [PERSON] , 1935 року народження, змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », запис за № 15 від 06 березня 1959 р. в книзі записів актів громадянського стану про одруження. З наведеного слідує, що [PERSON] , 1935 року народження, є зятем [PERSON] , а отже спадкоємцем за заповітом після її смерті. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить 1/5 (3/15) частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала їй як члену колишнього колгоспного двору. [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину після смерті [PERSON] , оскільки заяву про відмову від прийняття спадщини нотаріусу не подавав, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, однак не звертався до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно спадкодавця. Відповідно до ст. 535 ЦПК УРСР неповнолiтнi або непрацездатнi дiти спадкодавця (в тому числi усиновленi), а також непрацездатнi дружина, батьки ( усиновителi ) i утриманцi померлого успадковують, незалежно вiд змiсту заповiту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємствi за законом (обов`язкова частка). При визначеннi розмiру обов`язкової частки враховується i вартiсть спадкового майна, що складається з предметiв звичайної домашньої обстановки i вжитку. Дочка померлої [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , як непрацездатна дочка спадкодавця, відповідно до ст.535 ЦК УРСР, є спадкоємцем, що має право на обов`язкову частку у спадщині. [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері в розмірі, визначеному згаданою статтею, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, однак документи про спадкування не оформила, заяву про відмову від одержання обов`язкової частки у спадщині нотаріусу не подала. Таким чином, [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, успадкував 1/15 частки, а [PERSON] , як спадкоємець, що має право на обов`язкову частку у спадщині - 2/15 частки житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] після смерті [PERSON] . За заповітом, посвідченим 01.03.2004 секретарем виконавчого комітету Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 13, [PERSON] , 1935 року народження, житель [ADDRESS] , усе своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті і на що він відповідно до чинного законодавства буде мати право заповів своїй дочці [PERSON] , 1976 року народження. З часу укладення заповіту і до часу відкриття спадщини заяви заповідача про скасування або зміну заповіту до виконавчого комітету Топорівської сільської ради не надходило, про що свідчить відмітка на заповіті, вчинена секретарем виконкому Топорівської сільської ради 10.08.2004. Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 43781267 (номер в реєстрі нотаріальних дій 13), що стверджується копією Інформаційної довідки № 68823445 зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), виданою 19.04.2022 Городенківською районною державною нотаріальною конторою. [PERSON] помер [INFO] у с. Топорівці Городенківського району Івано-Франківської області, запис за № 10 від 03.03.2004 в книзі реєстрації актів про смерть, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 03.03.2004 Топорівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч.1 ст.1222 ЦК України. Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, визначено ч.1 ст.1267 ЦК України. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) проживав і був зареєстрований по [ADDRESS] ; разом з ним проживали та були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 22-142, виданою 18.07.2022 Топорівським старостинським округом Городенківської міської ради. Позивачка-відповідача [PERSON] , [INFO] , є дочкою спадкодавця [PERSON] та [PERSON] , що підтверджують копії: свідоцтва про народження позивачки-відповідачки серії [NUMBER] , виданого 17 липня 1976 р. Торговицькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, запис за № 37 від 17 липня 1976 р. в книзі реєстрації актів про народження; свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 24 травня 1997 р. Топорівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, з якого вбачається, що позивачка-відповідачка у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », запис за № 3 від 24.05.1997 в книзі реєстрації актів про одруження. Отже, позивачка-відповідачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить 4/15 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , 3/15 (1/5) частки якого належала йому, як члену колишнього колгоспного двору, а 1/15 частки успадкована ним після смерті [PERSON] , як спадкоємцем за заповітом, однак документи на дані частки спадкового майна [PERSON] не оформив. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із копії спадкової справи № 133/2022, наданої суду Городенківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що позивачка-відповідачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, яка прийняла спадщину, 19.04.2022 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно батька [PERSON] . Копією Витягу № 68823507 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 19.04.2022 Городенківською державною нотаріальною конторою, підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 69245496 (номер у нотаріуса 133/2022), спадкодавець - [PERSON] , дата смерті: [INFO] . Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Дружина померлого [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , як непрацездатна вдова спадкодавця, відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, є спадкоємцем, що має право на обов`язкову частку у спадщині. Проживаючи постійно разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка в розмірі половини частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обов`язкову частку), оскільки не подала нотаріусу заяву про відмову від її одержання. Враховуючи вищенаведене, позивачка-відповідачка [PERSON] є спадкоємцем за заповітом 3/15 часток, а [PERSON] , як спадкоємець, що має право на обов`язкову частку у спадщині, - 1/15 частки житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] після смерті [PERSON] [PERSON] померла [INFO] у віці 68 років в с. Топорівці Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 27 від 09.08.2005 в Книзі реєстрації смертей, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09.08.2005 Топорівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) проживала і була зареєстрована по [ADDRESS] ; разом з нею проживали та були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 22-143, виданою 18.07.2022 Топорівським старостинським округом Городенківської міської ради. Отже, спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є її дочка - позивачка-відповідачка [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті матері, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] судом не встановлено. Із копії спадкової справи № 134/2022, наданої суду Городенківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що позивачка-відповідачка [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, яка прийняла спадщину, 19.04.2022 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно матері [PERSON] . Копією Витягу № 68823675 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 19.04.2022 Городенківською державною нотаріальною конторою, підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 69245556 (номер у нотаріуса 134/2022), спадкодавець - [PERSON] , дата смерті: [INFO] . До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить 6/15 (2/5) часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , 3/15 (1/5) частки якого належала їй, як члену колишнього колгоспного двору, 2/15 частки успадкована нею після смерті матері [PERSON] , як спадкоємцем, що має право на обов`язкову частки у спадщині, та 1/15 частки, що успадкована нею після смерті чоловіка [PERSON] , як спадкоємцем, що має право на обов`язкову частку у спадщині. Підставою звернення позивачки-відповідачки до суду стало те, що постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори № 591/02-31 від 13 липня 2022 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] , що належав [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був [PERSON] , який прийняв спадщину, однак не оформив своїх спадкових прав, з посиланням на те, що спадкоємець не надала оригінал документу, який посвідчував би право власності спадкодавця [PERSON] на належний йому житловий будинок. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 16.05.2022, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1975 р., господарські будівлі та споруди - в 1955, 1974, 1991 роках. Ринкова вартість даного житлового будинку з надвірними спорудами станом на 30.08.2022 становить 122849 грн, що стверджується копією звіту про оцінку житлового будинку № 30082022_01029/С, складеного ФОП « [PERSON] ». За вищезгаданим господарством закріплена земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд, про що свідчить довідка № 22-146, видана 18.07.2022 Топорівським старостинським округом Городенківської міської ради. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом докази підтверджують, що позивачка-відповідачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом після смерті батька [PERSON] успадкувала 3/15 (1/5) часток житлового будинку [ADDRESS] , що належали йому, як члену колишнього колгоспного двору. Крім того, [PERSON] належала 1/15 частки даного житлового будинку, як спадкоємцю за заповітом після смерті [PERSON] , однак документи на дані частки спадкового майна [PERSON] не оформив. Також позивачка-відповідачка [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері [PERSON] успадкувала 6/15 (2/5) часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Прийнявши спадщину після смерті батька [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, та після смерті матері [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, позивачка-відповідачка фактично стала власником 9/15 (3/5) часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , однак через відсутність правовстановлюючого документу, що посвідчував би право власності спадкодавців на спадковий житловий будинок не може отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Крім того, позивачці-відповідачці [PERSON] належить 3/15 (1/5) частки у вищевказаному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що разом становить 12/15 (4/5) частки. Також судом встановлено, що відповідач-позивач [PERSON] правомірно набув право власності на 3/15 (1/5) частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , як член колишнього колгоспного двору, оскільки не вчиняв дій, що можуть свідчити про його відмову від права власності у порядку ст. 347 ЦК України. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд не знаходить підстав для визнання за позивачкою-відповідачкою [PERSON] права власності на спадковий житловий будинок в цілому та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] за первісним позовом та повного задоволення позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення. На підставі ст.ст. 120, 123, 524- 526, 529, 534, 535, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1258, 1261, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: partial