Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

До Березівського районного суду Одеської області з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики від 03.11.2021 року у розмірі 247401,00 гривень, звернувся адвокат Жекалло Ігор Сергійович, діючи як представник в інтересах [PERSON] . Позов мотивований тим, що між [PERSON] та [PERSON] 03.11.2021 року укладено договір позики №О031121-01 відповідно до умов якого [PERSON] наддав позичальнику кошти у розмірі 208687,50 грн., що є еквівалентом 7875 дол. США на відповідних умовах та у вілповідні строки їх повернення. Відповідачем було частково повернуто позику у розмірі 33736,50 грн. (еквівалент 945 дол. США). Невиконання умов договору позики щодо належного повернення позичених коштів, зумовило звернення позивача з дійсним позовом до суду та стягнення позичених коштів у судовому порядку. Ухвалою судді Березівського районного суду Одеської області від 24.06.2022 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики передано до Київського районного суду м.Одеси для розгляду справи за підсудністю. Через автоматизований розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Київського районного суду м.Одеси Луняченку В.О. Ухвалою судді Київського районного суду м.Одеси від 13.10.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 06.12.2022 року представником позивача надано заяву про уточнення (збільшення ) позовних вимог, в якій визначено суму боргу яка підлягає стягненню за довогором позики ві 03.11.2021 року 276507 гривень ( еквівалент 6930 дол. США). Ухвалою суду від 02.02.2023 року постановленною на місці, без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. До судового засідання представником позивача надано заяву щодо розгляду справи за його та позивача відсутності, в якій позовні вимоги підтримано в повному обсязі та зазначено про можливість првоевдення заочного розгляду справи в разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. Від відповідача відзив на позов не надходив. Відповідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до\~ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 2\~ст. 78 ЦПК України\~передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, у ч. ч. 5, 6\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто процесуальними нормами встановлено обов`язок учасників справи доказувати обставини при невизнані або оспорюванні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Так суд встановив наступне: 03.11.2021 [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти у розмірі 208687,50 гривень, що є еквівалентом 7875,00 дол. США. На підтвердження отримання грошової суми [PERSON] була надана розписка із зобов`язанням повернути зазначену грошову суму частками, не пізніше 03.04.2022 року. Розписка підписана [PERSON] ..Також між [PERSON] та [PERSON] 03.11.2021 року укладено договір позики №О031121-02, відповідно до умов якого сторони узгодили порядок та строки повернення позичених коштів, а саме договором позик передбачений графік повернення позичених коштів частками у розмірі 8347,50 грн. ( еквівалент 315 дол. США) до 03.12.2021 року, 03.01.2022 року, до 03.02.2022 року, до 03.03.2022 року та останню часту у 175297,50 грн. ( еквівалент 6615 дол. США) до 03.04.2022 року. Таким чином, з моменту передання Позивачем Відповідачу грошових коштів відповідно до ч. 2 ст. 1046, ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України був укладений договір позики, істотні умови якого зафіксовані у розписці, наданій Відповідачем, а саме: визначено особу позикодавця та позичальника, суму грошових коштів, що передаються у позику, встановлено строк повернення грошових коштів та сума, яка підлягає поверненню. Відносини позики, які виникли між позивачем, як позикодавцем, та Відповідачем, як позичальником, за своєю природою є одностороннім зобов`язанням (правочином), в якому Відповідач, як позичальник, зобов`язаний повернути отриману ним грошову суму в строк, встановлений за домовленістю сторін (зазначений у розписці), а позивач, як позикодавець, має право прийняти виконання зобов`язання або вимагати належного виконання Відповідачем свого обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В розписці Відповідач однозначно взяв на себе обов`язок по поверненню отриманої грошової суми у розмірі 7875 дол. США, не пізніше 03.04.2022 року. Згідно з положенням ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач визнає часткове повернення відповідачем позичених коштів у розмірі 33736,50 гривень, що є еквівалентом 945,00 дол. США) тобто решта боргу становить 6930, 00 дол. США, що є еквівалентом 276507,00 гривень, яку відповідач до теперішнього часу не повернула позичені. Частиною першою\~ст. 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року. Частиною 2\~ст. 78 ЦПК України\~передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, у ч. ч. 5, 6\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто процесуальними нормами встановлено обов`язок учасників справи доказувати обставини при невизнані або оспорюванні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України\~встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Зокрема,\~статтею 625 ЦК України\~врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Верховний Суд України у постанові від 02.07.2014 року по справі № 6-79цс14 вказав: «Відповідно до частини першої\~статті 533 ЦК України\~грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга\~статті 533 ЦК України\~допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою\~статті 533 ЦК України\~використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга\~статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість за договором позики від 03.11.2021 року у національній валюті в гривні згідно курсу НБУ, що становить 276507,00 гривень. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та договору позики, відповідачем - [PERSON] не було повернуто у строк, зазначений у договорі позики від 03.11.2021 року, [PERSON] позику, а саме: грошові кошти у розмірі 276507,00 гривень, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у сумі 6930 дол. США, що станом на дату звернення до суду згідно з офіційним курсом НБУ долару США по відношенню до гривні складає 276507,00 гривень, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК ). Згідност.141\~ЦПК\~України суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] понесені ним та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 2765,07 грн. Позивачем зазначено у позові, що при зверненні до суду за захистом порушеного права він поніс судові витрати у вигляді судового збору сумою 2765,07 гривень та витрат на правову допомогу 12500 гривень. Щодо судових витрат у вигляді сплати судового збору, в матеріалах справи міститься відповідна квитанція від 20.06.2022 на суму 2474,01 грн. та на суму 291,06 грн. від 05.12.2022 року, щодо понесення витрат на правову допомогу суду надано договір про надання правничої допомоги №2907-1 від 03.07.2020 року, додаткову угоду від 30.12.21 року до Договору про надання правничої допомоги №2907-1 від 31.07.2020, акт виконаних робіт від 01.02.23 року до Договору про надання правничої допомоги №2907-1 від 31.07.2020, копію квитанції до прибуткового касового ордеру №01/01-2 від 01.02.2023 на суму 12500,00 грн. Тому щодо заявлених вимоги про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. \~Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У статті 137 ЦПК визначені витрати на професійну правничу допомогу: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Докази понесення витрат на правничу допомогу надані своєчасно, тому беручи до уваги вищезазначене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь [PERSON] понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмір 12500 гривень.

Outcome: approved