Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк»\~звернувся до суду\~з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, в обґрунтування своїх вимог вказував, що що\~відповідач з метою отримання банківських послуг підписав\~заяву № б/н\~ від 16.02.2016 року. Зобов`язання за вказаним кредитним договором належним\~ чином відповідач\~ не виконав, у зв`язку з чим станом на\~11.05.2021 року має заборгованість 22551,99 грн., з яких: 8213,13 грн. заборгованість за кредитом; 4532,32 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн. заборгованість за комісією;9806,54 грн. заборгованість за пенею, 0,00 грн. штраф відповідно до п. 2.2 генеральної угоди. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 14338,05 грн., яка складається з наступного: 8213,13 грн. заборгованість за кредитом; 4532,32 грн. заборгованість по відмоткам за користування кредитом; 0,00 грн. заборгованість за комісією; 1642,60 грн. заборгованість за пенею. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 16.02.2016 року у розмірі 14388,05 грн.\~та\~судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд в позові відмовити, посилаючись на те, що із позовної заяви та додатків до неї вбачається, що відповідачем підписана Анкета - заява про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в Приватбанку від 07.10.2013 р. 16.02.2016 р. між відповідачем та позивачем укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов і правил надання продукту кредитних карт. Відповідно до його умов, вказаний договір укладений сторонами для виконання відповідачем зобов`язання по кредитному договору від 07.10.2013 р. AT КБ «Приватбанк» надало [PERSON] банківську картку № [NUMBER] від 25.11.2015 р., зі строком дії до листопада 2019 р. Позивач вказує, що Умови і правила надання банківських послуг розміщені на офіційному веб-сайті AT КБ «Приватбанк» на ст. 1433 - 1463 повного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розуміла відповідач, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву та Генеральну угоду про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент підписання Анкети-заяви та Генеральної угоди містили умови щодо сплати відсотків та неустойки у вигляді пені та штрафу саме у зазначених в цих документах розмірах і порядках нарахування, як про це наголошує позивач у позовній заяві. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг. В даному випадку відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із AT КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. В Генеральній угоді від 16.02.2016 р. зазначено, що вказаний договір укладений з метою приєднання до Умов і правил, розміщених на сайті privatbank.ua. Проте, вказані Умови неодноразово змінювалися. Ні в Анкеті - заяві, ні в Генеральній угоді не вказано, в якій редакції діяли Умови. Якщо Генеральна угода про реструктуризацію від 16.02.2016 р. укладена для виконання Анкети - заяви від 07.10.2013 р. як кредитного договору, то повинні діяти Умови станом на 07.10.2013 р. В зв`язку з вище наведеним неможливо встановити, в якій саме редакція діяли Умови надання банківських послуг на день укладання кредитного договору. Зі змісту п.2.5. та 2.8. Генеральної угоди слідує, що позичальник сплачує банку винагороду, а також пеню в розмірі, визначеному Умовами та правилами. Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 прийшов до висновку, що оскільки Умови та правила не містять підпису позичальника, не можна стверджувати про те, що позичальник, підписуючи анкету-заяву погодився на приєднання саме до цих Умов та правил, ознайомившись з ними. А відтак, підстав для стягнення з [PERSON] пені в даному випадку не має, оскільки їх розмір не визначений Генеральною угодою, а Умови та правила через відсутність підпису позичальника не можуть братися судом до уваги. Щодо застосування строку позовної давності. Відповідно до п. 1.1.3 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до умов і правил надання продукту кредитних карт від 16.02.2016 р., дата погашення кредиту становить 28.02.2018 р. Отже, строк звернення до суду починається з наступного дня, коли право позивача порушено, тобто з 01.03.2018 р. Пунктом 1.3.1 Генерельної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання кредитних карт від 16.02.2016, у випадку порушення Кредитором будь-якого з обов`язків передбаченого договором і розділом 1 «Реструктуризація заборгованості» Генеральної угоди більше ніж на 1 день: 1.3.1. Строк повернення кредиту, вказаний в п. 1.1.3. Генеральної угоди, є 2 день з моменту такого порушення. Як вбачається із наданих документів позивачем, відповідач порушила зобов`язання щодо сплати чергового платежу 25.06.2016 року, а отже строк погашення кредиту настав 27.06.2016 року. Іншого строку для захисту свого порушеного права сторонами договору не узгоджувався, а тому підлягає до застосуванню саме загальний строк позовної давності. Останнім днем для звернення позивачем до суду за захистом свого права є 27.06.2019 р. Проте, AT КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовною заявою 07.06.2021 р., тобто за межами строку позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості однак він не містить печатки банку, не підписаний уповноваженою особою банку та не може бути належним та допустимим доказом розміру розрахунку заборгованості. Крім того, у розрахунку заборгованості наявна інформація щодо сплати відповідачем 4977 грн. 21.08.2018 року. Повідомляю суд, що жодних коштів нею не сплачувалося, ці кошти були переведенні банком самостійно з іншого рахунку відповідача в рахунок заборгованості. Однак вказані кошти, відповідно до відомостей банку, були зараховані в рахунок пені, що не відповідає умовам Генеральної угоди від 16.02.2016 та вчинено банком навмисно щоб збільшити суму заборгованості відповідача, оскільки при зарахуванні в тіло кредиту, сума подальших нарахувань штрафних санкцій була б меншою. Також вказана сума коштів пені є більшою ніж та яка може бути нарахована за один рік, як передбачено ч. 2 ст. 258 ЦК України. Заслухавши відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~ст. 3 ЦПК України\~та\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 16 лютого 2016 роук відповідач [PERSON] отримала кредит в розмірі 9276,71 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк 24 місяці з 16.02.2016 року по 28.02.2018 року. Після реєстрації шлюбу 21 червня 2018 року відповідачка змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] . Відповідно до п. 1.1.2 заборгованість по Договору 1 з дати підписання Генеральної угоди складає 9826,71 грн. Відповідно до п. 2.1 Банк надає Позичальнику терміновий кредит в сумі 9276,71 грн. на термін 24 місяці, з 16.02.2016 року по 28.02.2018 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 9276,71 грн., в обмін на зобов`язання Позичальника по поверненню кредиту, сплати відсотків в розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості по Кредиту, у вказівці в заяві, Умовах та правилах терміни. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця Позичальник представляє Банку грошові кошти (щомісячний) платіж в сумі 464,21 грн. для погашення заборгованості по Кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, відсотків, а також других витрат у відповідності з Умовами і правилами. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 28.02.2018 року. Відповідно до п.2.2 Генеральної угоди згідно ст.212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в угоді, Умовах і правилах, більш ніж на 31 день, по обов`язках, строк яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення, заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою, позичальник сплачує банку штраф в розмірі 1023,14 грн. Пунктом 2.5 вказаного розділу Генеральної угоди позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, процентів та винагород відповідно до Генеральної угоди та Умов і правил. Згідно із п. 2.8 розділу 2 Генеральної угоди при порушенні позичальником зобов`язань щодо погашення кредиту, він сплачує банку пеню, розмір якої вказано в Умовах та правилах за кожен день прострочення. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача по Генеральній угоді станом на 11.05.2021 року складає 22551,99 грн., яка складається з 8213,13 грн. - заборгованості за кредитом, 4532,32грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 9806,54 грн. - заборгованість за пенею. До стягнення заборгованість за кредитом становить 14388,05 грн., яка складається з наступного: 8213,13 грн. заборгованість за кредитом; 4532,32 грн. заборгованість по відсотками за користування кредитом; 1642,60 грн. заборгованість за пенею. У Генеральній угоді зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця Генеральна угода разом з пропозиціями банку Умовами і правилами, Тарифами складає між нею та Банком кредитний договір. До кредитного договору банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті www.privatbank.ua. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти\~(кредит) позичальникові\~у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~( в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за\~законом\~надані відповідні пільги. У частині першій статті\~634 цього Кодексу\~передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновку щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 140131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. У Генеральній угоді від 16.02.2016 року не зазначено розмір пені. Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (16.02.2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (18.06.2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Генеральній угоді домовленості сторін про ставку пені, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Враховуючи викладене, суд вважає недоведеним, що при укладенні Генеральної угоди АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення про умови кредитування та узгодження саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору». При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи Генеральну Угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені за користування кредитними, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Оскільки у заповненій і підписаній відповідачем Генеральній угоді відсутні умови про сплату пені, на неї не може бути покладений обов`язок по сплаті цієї частини визначеної позивачем кредитної заборгованості. Враховуючи викладене, не підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення 1642,60 грн. заборгованість за пенею. З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 16.02.20116 року, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] станом на 11.05.2021 рок вбачається, що 21.08.2018 року сплачено 4977 грн. сума погашення за наданим кредитом. В судовому засіданні позивач зазначила, що жодних коштів нею не сплачувалося, кошти в розмірі 4977 грн. були переведенні банком самостійно з іншого рахунку відповідача в рахунок заборгованості. Вказані кошти, відповідно до відомостей банку, були зараховані в рахунок пені, що не відповідає умовам Генеральної угоди від 16.02.2016 року. Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що банк не міг без її згоди самостійно перевести кошти з іншого рахунку на погашення заборгованості, оскільки відповідно до п. 1.4 Генеральної угоди від 16.02.2016 року, позичальник доручає банку здійснювати списання коштів з рахунків позичальника, в межах сум, що підлягають сплаті банку за договорами, у разі настання строків сплати. Позичальник доручає банку здійснювати списання коштів в грошовій одиниці України (іноземній валюті з будь-якого рахунку позивальника в розмірі, еквівалентно розміру заборгованості в іноземній валюті) національній валюті України і купівлю-продаж іноземної валюти на Міжбанківському Валютному ринку України. Списання коштів з будь якого рахунку позичальника, відкритого банком, оформлюється меморіальним ордером (договірне списання). Крім того, позивач не зверталася ні до банку, ні до суду, з заявами стосовно неправомірних дій Банку щодо переведення коштів без її згоди. Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 8213,13 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 4532,32 грн. підлягають до задоволення, оскільки обґрунтовані на законі та відповідають умовам\~Генеральної угоди, яка підписана відповідачем, також\~відповідачем не спростовано надані банком докази видачі та користування кредитними коштами. Враховуючи той факт, що позивачем кошти у розмірі 4977 грн., відповідно до відомостей банку, були зараховані в рахунок пені, що не відповідає умовам Генеральної угоди від 16.02.2016 року, а тому суд приходить до висновку про зменшення загальної заборгованості за кредитним договором на суму 4977 грн., а тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором у розмірі 7768,45 грн. ((8213,13 грн. + 4532,32 грн.) 4977 грн.). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом частин 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Згідно п. 2.1. Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 556, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації із застосуванням комп`ютерних засобів, за допомогою яких в автоматизованому режимі здійснюється збирання, передавання, систематизація та оброблення інформації. Організація автоматизованої реєстрації і обробки даних повинна забезпечити суцільне і безперервне відображення всіх операцій, доказовість інформації, збереження узагальненої інформації на машинних носіях, а також можливість здійснення будь-якого подальшого контролю і одержання роздруківок на паперових носіях. Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, та п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, в редакції, чинній на момент розгляду справи судом, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18. Суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності, з огляду на наступне. Відповідно до положень ст. ст.\~256,\~257 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 260 ЦК України\~встановлено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.\~\~Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Згідно положень ч. 1\~ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом же частини 5\~статті 261 ЦК України\~за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 16.02.2016 року останній платіж за договором в сумі 4977 грн. було внесено 21.08.2018 року та з цього часу розпочався перебіг позовної давності, який закінчився 21.08.2021 року, до суду з даним позовом позивач звернувся 18.06.2021 року, тобто в межах строку позовної давності. Також до стягнення з відповідача в силу вимог\~ст.141 ЦПК України підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1225,63 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, оскільки означені судові витрати понесені позивачем, що підтверджено документально.

Outcome: approved