Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

16.08.2022 до суду звернувся позивач [PERSON] з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON] в обгрунтування якого вказує, що 24.12.2021 між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Софіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що було вчинений відповідний актовий запис № 84. Від шлюбу дітей не мають, проте відповідач має дітей від попередніх шлюбних відносин [PERSON] , та [PERSON] .. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, у зв`язку із цим шлюбні відносини між ними поступово погіршились. З початку серпня 2022 року шлюбні відносини між ними було припинено і вони стали проживати окремо. Примирення між ними не можливе. Спільне господарство ними не ведеться, вважає що подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити його інтересам та інтересам відповідача, а тому просить шлюб розірвати. Ухвалою судді від 16.08.2022 провадження по справі було відкрито та призначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою судді від 20.09.2022 провадження у справі було зупинено, з наданням сторонам терміну для примирення на 4 місяці. Ухвалою судді від 20.01.2023 провадження у справі було поновлено з призначенням справи до судового розгляду на 02.02.2023. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак надав клопотання про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити. Відповідач [PERSON] на судовий розгляд справи також не з`явилась, теж надала заяву про проведення судового засідання за її відсутності, позов визнала, не заперечує проти розірвання шлюбу. Вказала, що примиритися з позивачем не вдалося. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши зміст позовної заяви та додані до неї матеріали, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 24.12.2021 між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Софіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що було вчинений відповідний актовий запис № 84, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с. 17). Спільних дітей від шлюбу не мають. Відповідно до довідки виконкому Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області від 12.08.2022 № 338, вбачається, що позивач та відповідач проживають за адресою: [ADDRESS] (а. с. 10). Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України,\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.\~24\~СК\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу, - не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України,\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст.114 СК України,\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. У шлюбі сторони спільних дітей не мають. Сторони не дійшли добровільної згоди щодо спільного звернення з заявою про розірвання їх шлюбу до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану. Доводи сторін вказують на те, що у зв`язку з погіршенням взаємовідносин, подружжя з серпня 2022 року остаточно припинили сімейні та подружні стосунки та стали проживати відокремлено, жоден з них не вживав заходів для примирення та збереження сім`ї, не примирилися сторони і у визначений судом для цієї мети строк, тому наполягання позивача на розірванні шлюбу і визнання відповідачем пред`явленого до нього позову базуються на неможливості подальшого спільного життя і збереження сім`ї. За таких обставин, у суду складається достатня переконаність у наявності стійкого волевиявлення подружжя, спрямованого на припинення сімейних стосунків, збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що згідно до ст.112 СК України є підставою для задоволення позову про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч.8 ст. 294 ЦПК України, які на підставі ч. 9 ст. 10 ЦПК України, застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] бажає відновити своє дошлюбне прізвище, яке вона змінила під час реєстрації шлюбу з позивачем, суд приходить висновку про необхідність відновити відповідачу її дошлюбне прізвища « [PERSON] ». Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. У відповідності до вимог ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~зв`язку з задоволенням позовних вимог у повному обсязі, з відповідача також належить стягнути на користь позивача сплачений нею при зверненні з позовом до суду судовий збір. Оскільки позивачем не заявлено вимогу щодо стягнення судового збору з відповідача, суд вважає за необхідне судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.

Outcome: approved