Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Завацький Вячеслав Михайлович звернувся до суду із позов до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач [PERSON] перебував із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 листопада 2009 року. Від шлюбу у них [INFO] народився син - [PERSON] , який проживає разом із позивачем та перебуває повністю на його утриманні. Натомість відповідач, самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків відносно [PERSON] , не цікавиться станом здоров`я та життям дитини, не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, стан його здоров`я, не надає жодних коштів на його утримання. Востаннє мати бачилася із сином у 2012 році. Впродовж шкільних років (понад 9 років), мати ніяким чином не піклувалася про свою дитину, не проявляла зацікавленості у його подальшій долі. У 2020 році [PERSON] успішно закінчив навчання у 9 класі школи та вступив до Технічного коледжу Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя. У зв`язку із заходами правового режиму воєнного стану, яким було обмежено виїзд з України громадян України чоловічої статті віком від 18 до 60 років, унеможливлено виконання роботи позивача у повному обсязі, а саме здійснення міжнародних перевезень, що суттєво вплинуло на розмір його зарплати. Однак, така заборона не є абсолютною, оскільки КМУ внесено зміни до Правил перетинання державного кордону громадянами України та визначено, які громадяни України чоловічої статті віком від 18 до 60 років можуть виїхати за кордон, зокрема: чоловіки, які самостійно виховують дитину віком до 18 років за наявності документів: свідоцтво про народження дитини, свідоцтво про смерть матері дитини або рішення суду про позбавлення матері батьківських прав або відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав, про визнання матері безвісти зниклою чи померлою. Наведені обставини, можуть унеможливити належне утримання позивачем сина, з урахуванням його інтересів. Позивач вважає, що поведінка відповідачки свідчить про свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. За вказаних обставин просив позов задовольнити. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2022 року провадження у зазначеній справі було відкрито, та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 06 вересня 2022 року від відповідачки [PERSON] надійшов до суду відзив на позов, у якому вона заперечує проти позовних вимог та викладених у позові обставин. В обґрунтування своїх доводів покликається на те, що після розлучення син продовжував проживати зі нею. Разом з тим, незважаючи на те, що вона не чинила жодних перешкод у спілкуванні батька із сином, така ситуація категорично не влаштовувала позивача, оскільки він вважав, що [PERSON] повинен проживати із ним. У червні 2010 року вона навіть була змушена звернутись до правоохоронних органів, оскільки позивач без її згоди забрав сина з двору будинку, де вони проживали, і відмовлявся його повертати. З метою припинення конфлікту, який міг затягнутись на тривалий час, і не допустити психологічного травмування сина, вона погодилась на умови позивача, що син буде перебувати за місцем проживання кожного з них почергово по дві доби, про що 05.06.2010 вони склали та підписано Договір між батьками про виховання та утримання дитини, нотаріально не засвідчений. В 2011 році, коли син пішов до першого класу, вона з позивачем домовились, що [PERSON] проживатиме з батьком, оскільки місце його проживання розташоване ближче до школи. У свою чергу позивач обіцяв не чинити їй перешкод у спілкуванні з сином. На сьогоднішній день, у неї з сином хороші відносини, вони постійно на зв`язку, часто бачаться, в тому числі і за місцем її проживання, вона піклується про нього, цікавиться його життям, здоров`ям, розвитком, навчанням, регулярно надає кошти на особисті потреби сина. Таким чином, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження викладених ним обставин стосовно її самоусунення від виховання сина, не наведено будь-яких доводів того, у чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення його матері батьківських прав. При цьому, на переконання відповідачки, істинним мотивом звернення позивача до суду із цим позовом є не захист інтересів їхньої дитини, а бажання позивача уникнути призову до військової служби під час воєнного стану та мати можливість перетинати кордон України, на що, фактично, прямо вказано у позовній заяві. На підтвердження наведеного вказує і той факт, що позивач, стверджуючи про те, що вона нібито не бере участь у вихованні дитини вже понад 10 років, звернувся до суду із даним позовом лише зараз, після введення воєнного стану та коли сину вже виповнилось 17 років. За вказаних обставин просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Завацький В.М. у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити. Вказали, що ще однією з підстав звернення до суду є й те, що син сторін бажає продовжити навчання за кордоном у Республіці Польща, одна йому лише 17 років, тому позивач має намір поїхати разом із ним, однак не може це наразі здійснити. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Костова Н.З. у судовому засіданні заперечили проти позовних вимог та просили відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника, згідно якої повністю підтримали висновок органу опіки та піклування, який прийнятий з урахуванням найкращих інтересів дитини. Судом установлено: Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 03 серпня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, актовий запис №1501.(а.с.8) Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 листопада 2009 року, ухваленим у цивільній справі №2-7664/09 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 5 вересня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №1220. (а.с.10). У Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №676 від 23 листопада 2009 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Вказане стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 23 листопада 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. (а.с. 11). [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з батьком позивачем [PERSON] , що стверджується довідкою про реєстрацію місця проживання № 44917/28-03 виданою 12 вересня 2019 року Відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради та Актом обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 06 травня 2022 року. (а.с.20, 22) Як убачається із характеристики ТОВ «Дейліс-Бус» від 29 серпня 2022 року, [PERSON] , 1974 р.н. працює у ТОВ «Дейліс-Бус» з 02.08.2022 на посаді водія автотранспортних засобів, яка передбачає, в тому числі, і неодноразовий перетин державного кордону. За характером спокійний та врівноважений. Працює старанно та відповідально підходить до виконання завдань, дотримується термінів виконання. Працює продуктивно, відзначається загальною культурою та високими моральними якостями. Жодної скарги від клієнтів не надходило. (а.с. 44). Згідно відповіді №619 КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» від 10 серпня 2022 року, вбачається що дитина [PERSON] , [INFO] має заключну декларацію на медичне обслуговування між батьком [PERSON] та лікарем педіатром поліклініки комунального некомерційного підприємства «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» Пасічник Г.М. З рапорту лікаря Пасічник Г.М. відомо, що в поліклініку, при потребі, з дитиною звертався батько дитини [PERSON] , який завжди вчасно виконує всі приписи лікаря, оскільки дитина знаходиться на диспансерному обліку з приводу соматичного захворювання. Мати дитини, [PERSON] , на прийом до лікаря-педіатра з дитиною не зверталася, станом здоров`я дитини не цікавилася. (а.с.50) Відповідно до довідки №02-04/91 виданої 18 серпня 2022 року Тернопільською загальноосвітньою школою І-ІІІ ст. №23 ТМР Тернопільської області, адміністрація Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №23 Тернопільської міської ради Тернопільської області інформує, що а період навчання [PERSON] ( [INFO] ) з 1 по 6 клас учень проживав з батьком [PERSON] . Батько відвідував шкільні збори, цікавився успішністю сина. (а.с.51) Як убачається із пояснень сусідів (які містяться в матеріалах справи) [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з 2012 року по 2022 рік, мати дитини [PERSON] не з`являлась до свого сина, якого батько виховує сам особисто без жодної допомоги матері. (а.с.45-47) 17 листопада 2011 року відповідачка вступила у зареєстрований шлюб із [PERSON] , змінивши прізвище із [PERSON] на [PERSON] . Вказане стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 17 листопада 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. (а.с. 38) Суд не приймає до уваги довідку про участь матері у вихованні дитини №02-12/176 видану 02.09.2022 Тернопільською класичною гімназією Тернопільської міської ради Тернопільської області, оскільки така спростовується листом-відповідю на запит на отримання інформації №02-12/182 виданою 13.09.2022 Тернопільською класичною гімназією Тернопільської міської ради Тернопільської області. Як убачається із характеристики №1/158 виданої 25 серпня 2022 року ТОВ «Тернопільхлібпром», [PERSON] працює на ТОВ «Тернопільхлібпром» на посаді начальника відділу кадрів з 01.04.2022. За період роботи [PERSON] зарекомендувала себе як грамотний і відповідальний працівник, висококваліфікований спеціаліст. За період роботи, [PERSON] не має дисциплінарних стягнень, проявляє власну ініціативу при виконанні своїх обов`язків, користується авторитетом у колег. [PERSON] на роботі характеризується як відповідальна людина, цілеспрямована, трудолюбива і комунікабельна. (а.с.73) На підтвердження своїх доводів щодо безпідставності позовних вимог позивача, відповідачка [PERSON] долучила скрін-копії листування із сином у соціальній мережі, з яких убачається, що відповідачка цікавиться життям сина [PERSON] , та періодично із ним зустрічається, цікавиться його справами та успіхами. (а.с. 74-78, 97-99) Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , дружина брата відповідачки, суду пояснила, що є внутрішньо переміщеною особою, з травня 2022 проживала на квартирі по [ADDRESS] , де зареєстрована відповідачка та проживає її мати, бачила, як [PERSON] із сином приходили в гості та спілкувались по телефону. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з 2014 року була класним керівником [PERSON] у 23-тій школі і півтора роки вела його клас. [PERSON] був відповідальним та хорошим учнем. За час, коли вона була класним керівником [PERSON] , мати хлопця декілька разів приходила до школи, на перервах прагнула бачитись з сином, цікавилась його успіхами. Надалі відповідач була вагітна, після того як в неї народилася дитина вона почала рідше приходити до школи. Свідку було відомо про тривалі конфліктні відносин між батьками [PERSON] . На батьківські збори завжди приходив батько [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що є рідною сестрою відповідача [PERSON] , хрещеною [PERSON] . На її думку [PERSON] є хорошою мамою яка цікавиться життям [PERSON] . [INFO] року вони святкували день народження [PERSON] на Співочому полі, на якому були присутні [PERSON] , [PERSON] , вона та бабуся [PERSON] , їх з [PERSON] мати. Судом було заслухано дитину [PERSON] , який суду пояснив, що він не спілкується із матір`ю впродовж тривалого періоду часу, мати не бере участі в його житті, а тому вважає, що її необхідно позбавити батьківських прав відносно нього. При цьому вказав, що мати не цікавиться його життям, не приходить, не дарує подарунків на день народження, хрещена також ніколи ним не цікавилась. Фактично і завжди ним опікується батько. На даний час він дійсно хотів би навчатись у Польщі, однак, ще є неповнолітнім, навчання платне, батько з ним виїхати не може через війну.. Згідно висновку органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] , беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] [INFO] . Одночасно, у вказаному висновку вказано, що орган опіки та піклування вважає за необхідне попередити [PERSON] змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання сина [PERSON] [INFO] . Працівниками управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей проведено бесіду з дитиною [PERSON] [INFO] та встановлено, що хлопчик є достатньо спокійним. Також дитина [PERSON] повідомив, що він не заперечує, щодо позбавлення батьківських прав матері для того, щоб у майбутньому не мати зобов`язань перед нею. Мати дитини, [PERSON] , на засіданні комісії повідомила, про те що, обставини викладені позивачем є викривленими, оскільки вона регулярно цікавилась станом здоров`я сина, навчанням, фізичним та духовним розвитком дитини. Відповідачем зазначено, що вони з сином підтримують спілкування, тому вона заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Також з матеріалів справи з`ясовано, що [PERSON] 02.06.2010 року було подано заяву до Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області, в якій вона просить прийняти міри до її колишнього чоловіка [PERSON] , який забрав у неї їх спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Внаслідок даної ситуації 05.06.2010 року між батьками дитини укладено Договір про виховання та утримання дитини. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно із п. 16 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК ( 2947-14 ). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС в складі Верховного Суду від 14 лютого 2018 року по справі № 209/2821/15-ц. Згідно ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає до суду письмові висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інші документів, які стосуються справи. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем [PERSON] не надано суду безспірних доказів, які свідчать про умисне ухилення відповідачки [PERSON] від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини [PERSON] , [INFO] , не зазначено у чому полягає винна поведінка відповідачки у свідомому нехтуванні своїми обов`язками, чи вживались щодо неї заходи реагування за заявами позивача в органи міліції, органу опіки та піклування. Разом із цим, відповідачка заперечує проти позовних вимог позивача та стверджує, що вона старається добросовісно виконувати свої батьківські обов`язки відносно сина [PERSON] , бажає проводити час із дитиною та піклуватися про сина, натомість позивач чинить їй перешкоди у побаченнях із дитиною. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. У справі відсутні докази застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Таким чином, позивачем не доведено, що поведінка відповідачки відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками та наявність в її діях вини. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна. Разом із тим, відмовляючи у позові, суд зазначає, що участь матері [PERSON] у вихованні сина [PERSON] не є достатньою, тому вважає за необхідне попередити відповідачку [PERSON] про необхідність змінити своє ставлення до виховання сина [PERSON] , [INFO] , поклавши на Службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. Також, оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed