Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до відповідача про стягнення коштів. В обґрунтування позову зазначив , що 15.09.2020 року між ним та [PERSON] був укладений Договір завдатку в письмовій формі, на виконання якого нею відповідачу було сплачено в рахунок договору купівлі - продажу квартири завдаток в розмірі 42000 грн., що еквівалентно 1500 доларів США. Згідно договору завдатку позивач та відповідач зобов`язалися укласти 30.11.2020 року договір купівлі-продажу належної відповідачу квартири, яка розташована за адресою : [ADDRESS] , за ціною 1036000, що еквівалентно 37000 доларів США. 26.11.2020 року позивач направив відповідачу листа про неможливість придбання квартири у строк, визначений у Договорі завдатку через карантинні обмеження. Через декілька днів позивач зателефонував відповідачу з метою погодження додаткового строку укладення основного договору, проте остання повідомила, що за таких обставин залишає завдаток собі, після чого перестала відповідати на телефонні дзвінки. 08.07.2021 року позивачем направлено відповідачу листа про повернення переданої грошової суми, у зв`язку з тим, у зв`язку з тим , що договір-купівлі продажу укладено не було, даний лист відповідачем отримано, проте кошти повернуто не було. Також вказує, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати поняття «аванс», а не «завдаток», сторони не уклали та не оформили договір чи попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна за формою, передбаченою ст. 657 ЦК України, відмовилися від майбутнього укладення договору, однак особа, що отримала грошову суму відмовляється від повернення безпідставно отриманого, а тому такі кошти, незалежно від поведінки та вини будь-якої із сторін, повинні бути повернуті власнику в тому розмірі, в якому вони надавалися. \~ \~ \~ \~Прохає суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 42000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 09.09.2021 року відкрито провадження по справі , призначено підготовче судове засідання. \~ \~ \~ \~Від представника відповідача адвоката Омелай Н.М. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому вона проти його задоволення заперечувала . вказала, що карантинні обмеження не були такими, які могли перешкодити укладенню договору купівлі-продажу, про який сторони домовились. Крім того вказала, що відповідач направляла на адресу позивача в грудні 2020 року та в квітні 2021 року вимогу щодо розірвання договору, у зв`язку з її недобросовісними діями, що виявилися в ухиленні від укладення договору купівлі-продажу квартири. Укладений між сторонами договір завдатку за своєю правовою природою є попереднім договором, у ньому досягнуто згоди щодо усіх істотних умов майбутнього договору купівлі-продажу квартири. Вказала, що недоліком укладеного договору є те, що його не було посвідчено нотаріально та в ньому не врахований той факт, що співвласником квартири є донька відповідача, а тому остання не могла самостійно укладати відповідний договір, що в свою чергу призводить до його нікчемності . Вказала, що умови укладеного договору були порушені саме позивачем, а тому завдаток згідно п. 4.2 Договору залишається у відповідача. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 23.06.2022 року підготовче засідання по справі закрито, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Від представника позивача адвоката Белей В.М. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та прохають задовольнити. Від представника відповідача адвоката Омелай Д.В. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі відповідача, проти задоволення позовних вимог заперечував. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Судом встановлено , що 15.09.2020 року між позивачем та відповідачем укладено договір завдатку. Як вбачається з вказаного Договору сторони констатують намір «Продавця» продати квартиру, що розташована за адресою : [ADDRESS] , та намір «Покупця» її придбати (купити) . Згідно п. 1.1 укладеного Договору, потенційний покупець передав потенційному продавцю завдаток в сумі 42000 грн. , що еквівалентно 1500 доларів США в рахунок належних за договором платежів та забезпечення укладення виконання договору купівлі-продажу квартири, належної потенційному продавцю. Сторони встановили, що продаж квартири буде вчинено за ціною 1036000 грн., що еквівалентно 37000 доларів США , договір купівлі-продажу буде укладено 30.11.2020 року. Термін дії Договору встановлюється з моменту його підписання сторонами і вважається таким, що втратив силу в день підписання договору купівлі-продажу квартири. Вказаний Договір про завдаток від 15.09.2020 року був укладений між сторонами у простій письмовій формі і за своєю правовою природою є Договором про наміри на укладення 30.11.2020 року договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою : [ADDRESS] , за 37000 дол. США. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч. 1 ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Згідно ч. 4 ст. 635 ЦК України договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо у ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Отже враховуючи, що вищевказаний Договір від 15.09.2020 року не укладений сторонами у формі встановленій для основного договору, що свідчить про відсутність волевиявлення у сторін щодо надання йому сили попереднього договору, останній таким не вважається, а є договором про наміри. Також судом встановлено, що на виконання вищевказаного договору, позивачем передано відповідачу грошові кошти в розмірі 42000 грн., що еквівалентно 1500 доларів США. Факт передачі позивачем грошових коштів відповідачу сторонами не оскаржується та підтверджується матеріалами справи. Таким чином зміст вищевказаного Договору свідчить про наявність між сторонами договірних відносин щодо купівлі-продажу в майбутньому, а саме 30.11.2020 року квартири [ADDRESS] , яка належить відповідачу, за ціною 37000 дол. США . Згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу\~статті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої\~статті 546 ЦК України\~виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі\~статтею 570 ЦК України\~завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Правила\~статті 570 ЦК України\~поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. З аналізу зазначеної норми матеріального права вбачається, що завдаток видається кредиторові боржником у разі укладення договору, а тому гроші, передані майбутнім покупцем потенційному продавцю за усною чи письмовою домовленістю, але до укладення основного договору, ще не є завдатком, не виконують забезпечувальної функції, а відтак їх видача не має правових наслідків для продавця, відповідно до норми ч. 1 ст. 571 ЦК України. Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Другим критерієм відмінності завдатку від авансу є умова обов`язкового дотримання сторонами форми укладення договору, встановленої законом. Викладені положення закону є підставою для обґрунтованого висновку про те, що основними критеріями відмінності завдатку, як одного із засобів забезпечення виконання зобов`язань від авансу, як однієї з форм розрахунків є: забезпечення завдатком тільки дійсного, тобто укладеного сторонами цивільно-правового зобов`язання; обов`язкове дотримання сторонами встановленої законом форми укладення договору, який забезпечений завдатком. За умови відсутності хоча б одного із вищевказаних критеріїв, передані однією стороною другій стороні грошові суми є не завдатком, а авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння. Умовами Договору від 15.09.2020 року, який укладений між [PERSON] та [PERSON] , визначено строк укладення Договору щодо продажу квартири 30.11.2020 року, однак такий договір укладений не був. Судом встановлено, що в рахунок оплати вартості квартири позивачем передані грошові кошти відповідачу в розмірі 42000 грн. А тому, враховуючи вищевикладене, а також те, що Договір купівлі-продажу квартири між сторонами у справі не був укладений, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передані позивачем відповідачу грошові кошти в розмірі 42000 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу . \~ \~ \~ \~Вищевикладене узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом України у постановах : від 25.09.2012 року у справі № 6-82цс13, від 13.02.2013 року у справі № 6-176цс12, та Верховним Судом у постановах : від 30.01.2019 року у справі № 461/5297/16-ц, від 17.06.2021 року у справі № 711/5065/15-ц. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів підлягають до задоволення. При вирішенні питання про відшкодування позивачеві понесених витрат на правову допомогу суд приходить до наступного висновку. За змістом статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Тому суд, враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерій розумності їх розміру, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, її складність , обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, приходить до висновку, що витрати [PERSON] на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved