Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

Заявники звернулись до суду з вище вказаною заявою в якій просили розірвати шлюб між ними та встановити факт самостійного виховання та утримання батьком [PERSON] малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Обґрунтовуючи заявлені вимоги вказували, що 15.11.2011 року між ними було зареєстровано шлюб під час якого у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Проте, їхнє спільне сімейне життя не склалося, в січні 2021 року [PERSON] виїхала за кордон. З того часу вона перестала брати участь у вихованні та утриманні дітей. З грудня 2022 року [PERSON] почала проживати з іншим чоловіком, з яким має намір створити сім`ю. Спільні діти заявників з січня 2021 року постійно проживають разом з батьком [PERSON] , який самостійно утримує та виховує їх. З метою добровільного вирішення питання щодо розірвання шлюбу 18.01.2023 року між ними укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей. Враховуючи викладене заявники просили розірвати укладений між ними шлюб в порядку ст.109 СК України. Окрім цього, враховуючи необхідність встановлення статусу «одинокий батько», що дасть можливість оформити соціальну допомогу на дітей, змінити місце проживання дітей та після закінчення воєнного стану виїхати разом з дітьми за кордон без документального оформлення згоди матері, [PERSON] просив встановити факт самостійного виховання ним малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні представник заявника 1 адвокат Поляк М.В. заявлені вимоги підтримала в повному об`ємі, просила їх задовольнити та зазначила, що [PERSON] з 2020 року самостійно здійснює виховання і утримання спільних з [PERSON] дітей, адже їхні сімейні відносини розпалися з вини останньої. [PERSON] в 2021 році виїхала на заробітки за кордон. З того часу долею дітей вона не цікавиться. Адвокат Поляк М.В. також зазначила, що встановлення факту самостійного виховання і утримання дітей [PERSON] необхідне для набуття статусу «одинокий батько», що згідно норм Податкового Кодексу України дасть йому підстави для отримання допомоги на утримання дітей в розмірі 150% від соціальної пільги, а також право на додаткову відпустку. В інший спосіб тримати статус «одинокий батько», аніж встановлення судом даного факту, неможливо, адже законодавчого визначення цього терміну немає. Натомість, згідно усталеної практики Верховного Суду, статус «одинока матір» є тотожним статусу «одинокий батько», адже батьки, згідно норм чинного законодавства, рівні в своїх правах. Заявниця [PERSON] та її представник адвокат Ювченко А.В. в судовому засіданні підтримали подану заяву, просили її задовольнити. При цьому, заявниця [PERSON] повідомила, що шлюбні відносини між нею та [PERSON] фактично припинилися ще з 2019 року, у зв`язку з чим вони проживають окремо. На даний час вона проживає однією сім`єю з іншим чоловіком, в м. Сокиряни, з яким має намір укласти шлюб. Стверджувала, що примирення між нею та [PERSON] неможливе, а тому вони вирішили добровільно розірвати шлюб, адже спору щодо місця проживання дітей чи поділу майна між ними немає. На даний час утримувати чи брати участь у вихованні дітей вона не може. Заявниця також підтвердила, що цілком розуміє можливі наслідки ухилення від виховання та утримання дітей, роз`яснені їй судом. Заслухавши думку учасників справи та дослідивши письмові докази суд вважає, що подана сторонами заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з огляду на таке. Згідно ч.1\~ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою\~ст. 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог\~ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.\~Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що 15.11.2011 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції за актовим записом №2114. Під час шлюбу у заявників народилось двоє дітей\~ [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами 3,4 ст.56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 3\~ст.293 ЦПК України\~передбачено, що\~у порядку окремого провадження розглядаються справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно ст.109 СК України,\~подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.\~Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК України) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що сторони з 2019 року не підтримують між собою\~шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, [PERSON] проживає з іншим чоловіком, фактично створивши нову сім`ю, а тому розірвання шлюбу дійсно відповідає волі сторін. Окрім цього судом встановлено, що розірвання шлюбу не буде порушувати права малолітніх дітей, які проживають та перебувають на утриманні батька, оскільки\~згідно договору, укладеного 18.01.2023 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Макєєвою Н.В., сторони визначили з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їх життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ними права на особисте виховання дітей. Відповідно до ч.2 ст.315\~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів встановлено, що малолітні діти [PERSON] та [PERSON] з 2021 року повністю перебувають на самостійному вихованні та утриманні батька [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються витягами з реєстру територіальної громади про місце реєстрації дітей, актом від 18.01.2023 року, договором між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, довідкою класного керівника ЗОШ №25 від 19.01.2023 року, довідкою сімейного лікаря КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги РОША» від 18.01.2023 року та визнаються сторонами. Враховуючи викладене, із врахуванням обґрунтування необхідності встановлення даного юридичного факту для заявника [PERSON] , суд вважає за необхідне задовольнити подану сторонами заяву в повному об`ємі.

Outcome: approved