Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

08 січня 2020 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича (відповідач 1), до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (відповідач 2), треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Кравець Вадим Валентинович (третя особа 1), Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮРФАКТОР СЕРВІС» (третя особа 2) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивовані тим, що з постанови Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кравця В.В. від 11.06.2019 року про звернення стягнення на доходи боржника по виконавчому провадженню № 59337897, позивач дізналася про примусове стягнення з неї на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», заборгованості в сумі 105 924,77 доларів США за виконавчим написом Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. № 7848 від 30.03.2016 року. Позивач вважає, що виконавчий напис № 7848 від 30.03.2016 року вчинено Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. і повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню з підстав порушення ст.ст. 88,89 Закону України «Про нотаріат», 3.1, 3.2., 3.4 Глави 16 Порядку вчинення нотаріусами України - умов безспірності заборгованості та сплив строку на його вчинення з дня виникнення права вимоги, а також невірно зазначено період стягення. 18 вересня 2020 року від відповідача 1 - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. на адресу суду надійшли пояснення, в яких просив розглядати без його участі та в задоволенні позову відмовити. 05 жовтня 2020 року від представника позивача надійшла заява на адресу суду, в якій просили провести судове засідання без їх участі, позов підтримали в повному обсязі, не заперечували проти заочного рішення. 06 жовтня 2020 від третьої особи 2 - Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮРФАКТОР СЕРВІС» на адресу суду надійшла заява, в якій просили застосувати наслідки спливу позовної давності та в задоволенні позову відмовити. 12 жовтня 2020 року від відповідача 1 - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. на адресу суду надійшли пояснення, в яких просив розглядати без його участі та в задоволенні позову відмовити. Заочним рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05.05.2020 року позов [PERSON] до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Кравець Вадим Валентинович, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮРФАКТОР СЕРВІС» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити повністю. Визнано виконавчий напис № 7848 від 30.03.2016 року, вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем про стягнення з [PERSON] заборгованості, таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 1 261,20 грн.(Т.1 а.с. 200-205). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.01.2021 року заяву Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про перегляд заочного рішення від 05 жовтня 2020 року у справі за позовом [PERSON] , до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Кравець Вадим Валентинович, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮРФАКТОР СЕРВІС» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - залишено без задоволення (Т.1 а.с. 243-244). Постановою Київського апеляційного суду від 24.05.2021 залишено без задоволення апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Альфа Банк» - Лашка Ігоря Івановича на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року, а заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року - залишено без змін (Т. 2 а.с. 62-64). Постановою Верховного Суду від 13.07.2022 року касаційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа Банк», яка підписана представником Луньовою Анною Генадіївною, задоволено частково. Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 травня 2021 року скасовано. В задоволенні позовної вимоги [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відмовлено. В частині позовної вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню направити на новий розгляд до суду першої інстанції (Т. 2 а.с. 150-157). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.08.2022 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Кравець Вадим Валентинович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Юрфактор Сервіс», про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, розгляд якої вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.10.2022 року закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. 29.11.2022 року до суду надійшли пояснення позивача [PERSON] , щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В судовому засіданні представника третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Юрфактор Сервіс» просив відмовити в задоволенні позову, в повному обсязі. Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Кравець Вадим Валентинович в судове засідання не з`явилвся, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 30.03.2016 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] заборгованості в загальній сумі 105 924,77 доларів США. Як вбачається з виконавчого напису, заборгованість виникла за кредитним договором № 2606/0808/55-010 від 19.08.2008 року у відповідності до якого ВАТ «Сведбанк» видав позивачу кредит на строк по 19 серпня 2018 року включно та в подальшому відступив ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ще раз відступив АТ «Альфа-Банк». За змістом виконавчого напису, до загальної суми, що підлягає стягненню, входить загальна сума заборгованості, що складає 105 924,77 доларів США, в тому числі: заборгованість за кредитом 70 471,20 доларів США, заборгованість за відсотками за користування кредитом 35 453,57 доларів США, а також пропонується додатково стягнути 3000,00 грн. у якості витрат на вчинення виконавчого напису. 18.05.2016 року державним виконавцем Святошинського районного відділу ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві Євпатовою Тетяною Григорівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51110381 за вказаним виконавчим написом. Стан ВП : Завершено. Також 11.06.2019 року Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Кравцем В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59337897 за вказаним виконавчим написом. Стан ВП : Зупинено. Також 11.06.2019 року Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Кравцем В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59337897 за вказаним виконавчим написом. Стан ВП : Зупинено. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. У відповідності до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Статтею 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В постанові Верховного Суду від 11.07.2019 р. у справі №461/4609/16-ц зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України Про нотаріат ). Але характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Сам по собі цей факт (поданнястягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України Про нотаріат захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Крім цього, як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 р. При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017р. у справі №826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р., визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Згідно з пунктом 10.2. Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, пп. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі Порядок), містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису нотаріуса як і в Переліку. Пунктом 1 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріуси відмовляють у вчиненні виконавчого напису у випадках, коли витребовується майно, звернення стягнення на яке забороняється законодавством України або здійснюється виключно на підставі рішення суду. Виконавчий напис вчинюється нотаріусом незалежно від місця виконання вимоги, місцезнаходження боржника або стягувача. Згідно підпункту 2.1 п. 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені:відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника;дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи;номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи;строк, за який має провадитися стягнення;інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У відповідності до п.п. 3.1, 3.2, 3.4 глави 16 розділу ІІ Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи:якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідного оригіналу нотаріально посвідченої угоди має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У своїй постанові від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16 Велика Палата Верховного Суду, посилаючись на приписи статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» зазначила, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Також у зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. За змістом пунктів 9.2, 9.3 Кредитного договору №2606/0808/55-010, укладеного 19 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] , вимога про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним направляється позичальникові у письмові вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 календарних днів з моменту надіслання банком за адресою позичальника … У випадку невиконання позичальником зазначеної у пункті 9.2 цього договору письмової вимоги банку про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним в строк, визначений у пункті 9.2 договору, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом за власним вибором банку, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса…(т. 1 арк. спр.46-50); Разом із тим, в даному випадку, в оспорюваному виконавчому написі запропоновано не звернути стягнення на предмет іпотеки, а стягнути на користь ПАТ "Альфа-Банк" кредитну заборгованість по Кредитному договору №2606/0808/55-010, включаюси тіло кредиту та заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 10.04.2013 по 10.01.2016. в загальній сумі 105924,70 доларів США. При цьому, матеріали справи не містять доказів щодо наявності іншої суми заборгованості на дату вчинення нотаріусом виконавчого напису. 14 cічня 2013 року банк направив [PERSON] повідомлення про усунення порушень, за яким вимагав достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом і нараховані штрафні санкції (т. 1 арк.спр.38), що також встановлено постановою Верховного суду від 13.07.2022 у справі №761/825/20. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором. Аналіз змісту статей 1054, 1050 і 559 ЦК України свідчить, що у разі, якщо кредитор за кредитним договором, у якому згідно із його умовами позичальник зобов`язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також сплатити неустойку (пеню, штраф) за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, змінив строк виконання основного зобов`язання (дострокове виконання основного зобов`язання), направивши повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту, при цьому договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, то відповідний строк для пред`явлення вимоги як до боржника, так і поручителів обчислюється з наступного дня, зазначеного кредитором у повідомленні (вимозі) про дострокове повернення кредиту як дата дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або після закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення. Повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яка направляється позичальнику та/або поручителю є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору, вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання й встановлює обов`язок кредитора пред`явити позов до боржника протягом трьох років, якщо інше не визначено кредитним договором (статті 257, 259 ЦК України). Аналогічний висновок викладений постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц. Так, згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 2 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, що норми ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на час вчинення спірних виконавчих написів) слід застосовувати разом із нормами ч. 2 ст. 88 цього Закону та ст. 257 ЦК України, які передбачають трирічний строк від дня виникнення права вимоги, в межах якого вчиняється виконавчий напис. Оскаржуваний виконавчий напис № 7848 було вчинено Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. 30.03.2016 року, тобто після пропуску трирічний строк від дня виникнення права вимоги в межах якого вчиняється виконавчий напис, відлік якого розпочався з 14 січня 2013 року направлення позивачу повідомлення про усунення порушень, за яким відповідач (АТ «Альфа-Банк) вимагав достроково повернути кредит. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку. При цьому, до вчинення виконавчого напису нотаріуса, у справі №759/3627/13-ц, Святошинським районним судом м. Києва 02.04.2014 р. було прийнято рішення про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2606/0808/55-010 від 19.08.2008 р., яка станом на 10.12.2012 року складає 616159,73 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS] , , що належить іпотекодавцю - [PERSON] . Наявність вищевказаного судового рішення прямо вказує на спірність заборгованості, на яку звернуто стягнення за виконавчим написом, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки може призвести до подвійного стягнення. Разом із тим, слід звернути увагу, на висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якому, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Оскільки судом встановлено, що кредитний договір не був нотаріально посвідчений, то зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 7848 від 30.03.2016 року такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічна позиція викладена у постанові ВП ВС від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідачем під час розгляду справи не було надано жодних доказів на спростування доводів позивача. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що на час вчинення виконавчого напису у розпорядженні нотаріуса були всі необхідні документи, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, тобто докази, які мають підтверджувати, що нотаріус мав, передбачені законом,підстави для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором, крім того оскаржуваний виконавчий напис вчинено поза межами строк давності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Щодо заяви представника третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Юрфактор Сервіс» про застосування строків позовної давності, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У постанові Касаційного цивільного суду у складі ВС №509/3589/16-ц від 21.10.2020 зроблено висновок, що тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується. Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони. Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Згідно із ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач У зв`язку із викладеним, суд не може застосувати строк позовної давності за заявою поданою третьою особою у справі. При цьому відповідач з відповідною заявою до суду не зверталася. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 261,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved