Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~У серпні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. \~ \~ \~ \~В обгрунтування своїх позовних вимог зазначала, що вона перебуває з відповідачем в шлюбі з 13 липня 1985 року, що зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис №175. Подружнє життя з відповідачем не склалося в зв?язку з чим вона подала до Васильківського міськрайонного суду Київської області позовну заяву про розірвання шлюбу (справа № 362/3881/21). За час перебування в шлюбі сторонами було набуто у власність трикімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 66,1 кв. м, житловою площею 41,1 кв. м. (далі-спірна квартира). Вказувала, що не дивлячись на те, що спірна квартира набута сторонами в шлюбі, відповідач вважає, що він є одноособовим власником, оскільки право власності на спірну квартиру оформлено на відповідача. Разом з цим, як вбачається з договору купівлі-продажу спірна квартира набута сторонами у власність 06 грудня 2000 року, тобто під час перебування сторін в шлюбі. Спільної згоди щодо поділу спірної квартири вона та відповідач дійти не можуть, тому вона змушена вирішувати даний спір в судовому порядку щоб захистити свої права. Оскільки між сторонами немає ніякої домовленості щодо поділу спірної квартири, вважає, що її власність має бути виділено частину квартири, та залишено за відповідачем відповідно також її частину. Отже, вважає, що за нею в порядку поділу спільного майна подружжя має бути визнано право власності на частину спірної квартири. Посилаючись на викладені обставини та положення ст.16 ЦК України, ст. ст. 69, 70, СК України, позивач просила: - визнати об?єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 66,1 кв. м, житловою площею 41,1 кв. м.; - провести поділ спільного майна подружжя та визначити за [PERSON] право власності на частину трикімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 66,1 кв. м, житловою площею 41,1 кв. м.; вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі (а.с.24). Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10.11.2022 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті (а.с.42). Представник позивача Шумило Н.М. подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без участі позивача та її представника, зазначала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с. 46). Відповідач подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі,зазначав, що позов не визнає та проти його задоволення (а.с.47). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин цієї справи, на які позивач посилалася як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності відзиву відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, Серія [NUMBER] , виданого 15 червня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 13 липня 1985 р. про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №175. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини [PERSON] (а.с. 8). Згідно з Договором купівлі-продажу квартири, укладеного 06.12.2000 року між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець), посвідченого державним нотаріусом Другої Васильківської нотаріальної контори Київської області Пясецькою Л.М., зареєстрованого в реєстрі за №2519, Продавець продала, а покупець купив квартиру [ADDRESS] . Квартира трикімнатна жилою площею 41,1 кв. м, загальною площею 66,1 кв. м (а.с. 9) На підставі вказаного Договору купівлі-продажу квартири 21.12.2000 року за [PERSON] зареєстровано на праві власності квартиру [ADDRESS] , запис № 57 реєстр 5630 (а.с. 9 на звороті). Відповідно до\~ч.1,\~п.1\~ч.2\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так\~і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно з положеннями ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення ( ч.1 ст. 71 СК України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує, поки не спростована. Презумпція спільності майна подружжя поширюється у тому числі і на майно, яке було нажите у період шлюбу, але оформлене і зареєстроване на ім?я одного з подружжя. Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Як встановлено судом, спірна квартира придбана під час шлюбу позивача та відповідача. Презумпція спільності права власності подружжя на спірне майно не спростована. За таких обставин, враховуючи вищевикладені норми матеріального права, суд вважає, що спірна квартира є об?єктом спільної сумісної власності сторін, а частки цього майна позивача та відповідача є рівними. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягає задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує на підставі\~ст.141 ЦПК України. Судом встановлено, що позивачем понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1\~923 грн, що підтверджується квитанцією № 33714488 від 03 серпня 2021року (а.с.4). Відтак, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненнювитрати понесені по оплаті судового збору в розмірі 1\~923 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved