Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-09 00:00:00

В серпні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на непрацездатного батька. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач є пенсіонером по інвалідності 2 групи, загальне захворювання по зору, отримує пенсію по інвалідності у розмірі 3672,68 грн, інших доходів не має. Позивач має хронічні захворювання, потребує постійного лікування, щомісяця витрачає половину своєї пенсії на ліки, через що у позивача з`явилися борги по сплаті комунальних платежів, коштів на забезпечення найменших побутових потреб весь час не вистачає. Побутовими предметами першої необхідності позивач забезпечити себе не може. Відповідач є його сином, який працездатного віку, працює, має дохід, має можливість надавати йому допомогу, але відмовляється. На підстав зазначеного просив стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1/5 частини від заробітку щомісячно, починаючи з дати подання позову довічно. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 07 вересня 2022 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.29). 09.09.2022 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому він позов не визнав, посилаючись на те, що позивачем до позовної заяви не додано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт потреби позивача у матеріальній допомозі, що виключає можливість застосування частини першої ст.202 СК України. Позивач отримує пенсію по інвалідності в розмірі 3672 грн. 68 коп., що є більшою, аніж прожитковий мінімум. Позивач є власником житлового будинку з господарськими будівлями, має у власності земельну ділянку. Відповідач не працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину, проживає разом з матір`ю, яка є пенсіонеркою. У власності свого житла не має. Окрім нього, позивач має ще і доньку [PERSON] , однак до неї вимог матеріального характеру не має. Позивач на протязі свого життя ухилявся від виконання батьківських обов`язків, не брав участь у його з сестрою утриманні, не займався їх вихованням, тримав в постійному стресі, не цікавився їх навчанням, взагалі своїми дітьми не цікавився. Просить в задоволенні позову відмовити (а.с.33-37 т.1). 14.09.2022 року від адвоката Ткаченко А.В. надійшла заява проти розгляду справи за правилами спрощеного провадження (а.с.105-107 т.1). Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 26.09.2022 року вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.159 т.1). Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 11.10.2022 року підготовче судове засідання закрито та справа призначена до розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити. При цьому зазначив, що він є пенсіонером, інвалідом ІІ групи по зору. Він дійсно отримує пенсію за віком в розмірі 3672 гривні, якої йому не вистачає, оскільки йому потрібні гроші на лікування. Лише для того, щоб нагодувати свою собаку, йому потрібно в місяць 1000 грн. Він не спілкується зі своїми дітьми, тому не знає чи працює відповідач. Крім відповідача у нього ще є повнолітня донька, яка мешкає десь в Європі, але з нею він не спілкується, тому конкретне місце її знаходження йому не відомо, тому з вимогами матеріального характеру до своєї доньки він не звертався. Відповідач мешкає близько до його міста мешкання, тому він і вирішив звернутися з позовом до відповідача. Представник позивача - адвокат Гальченко Н.Г. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача - адвокат Ткаченко А.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. В задоволенні позову просить відмовити. Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на таке. У пред`явленому позові [PERSON] посилається на тяжкий матеріальний стан, а також на те, що відповідач уникає обов`язку з його утримання, тоді як він цього потребує, оскільки позивач є пенсіонером, а пенсія, яку він отримує, не покриває необхідних для проживання витрат. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтава Північно -Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 28 червня 2022 року. [PERSON] є непрацездатним за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] , виданим Пенсійним фондом України серії [NUMBER] ( а.с.4 т.1). Відповідно до довідки про доходи № 2913 6099 4093 1164 від 12.08.2022 року, виданої Головним управлінням ПФУ в Полтавській області, [PERSON] отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період з 01 січня 2022 року по 31 серпня 2022 року склала 28470,24 грн. (а.с.6). Довідкою управління соціального захисту населення №01.3-47/9930 від 31.10.2022 року підтверджено призначення та виплата [PERSON] житлової субсидії, загальна сума якої за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 року склала 12827,32 грн., загальна сума за період з 01.01.2021 по 31.10.2021 року склала 10000, 26 грн. (а.с.193 зворот, 215 т.1). Відповідно до довідки №01-16-03.9-05/90 від 19.08.2022 рок [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , є єдиним власником житлового будинку з господарськими спорудами загальною площею 127,1 кв.м, житловою площею 64,1 кв.м. та власником земельної ділянки загальною площею 1500 кв.м. (а.с.5). Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. За положеннями частини 1 та 3 ст. 172 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Непрацездатними є особи, визнані установленим законом порядком інвалідами, що встановлюється медико-соціальними експертними комісіями МСЕК. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Верховний Суд у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі №301/160/17 (провадження №61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18 дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. У разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. Тобто при розгляді справи по суті суд враховує положення про те, що за змістом ст.202 СК України обов`язок дочки, сина щодо утримання батьків не пов`язується лише з непрацездатністю останніх, а одним із критеріїв визнання обґрунтованості позову є також доведеність потреби батьків в матеріальній допомозі. Відповідно до частини першої статті 76, статті 89 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Так, судом встановлено, що відповідач є рідним сином позивача, який є інвалідом 2 групи по зору. Розглядаючи докази потреби позивача в матеріальній допомозі суд приймає до уваги, що позивач отримує щомісячно пенсію за віком у розмірі 3672 грн. Крім того, позивач [PERSON] має на праві власності житловий будинок з господарськими спорудами житловою площею 64,1 кв.м, площа земельної ділянки складає 1500 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.85). Згідно довідки управління соціального захисту населення №01.3-47/9930 від 31.10.2022 року, відповідно до Програми соціального забезпечення та соціального захисту населення Полтавської міської територіальної громади «Турбота» [PERSON] була виплачена матеріальна допомога: у 2021 році в розмірі 1000 грн., як особі з інвалідністю по зору 2 групи та в розмірі 1000 грн. до Міжнародного дня людей з інвалідністю, у 2022 році у розмірі 1000 грн., як особі з інвалідністю по зору 2 групи (а.с.192 т.1). Крім того, [PERSON] призначена та виплачується житлова субсидія. Відповідно до довідки №1245 від 27.10.2022 року загальна сума доходу за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 року склала 12827,32 грн. (а.с.193,214 т.1). Відповідно до довідки №1244 від 27.10.2022 року загальна сума доходу за період з 01.01.2021 по 31.10.2021 року склала 10000, 26 грн. (а.с.193 зворот, 215 т.1). ПАТ КБ «Приватбанк» надано суду інформацію по головній карті: [NUMBER] , яка належить позивачу [PERSON] , за період з 01.01.2020 року по 28.10.2022 року (а.с.221 зворот-228 т.1) Так, з вказаної виписки вбачається, що позивач купував техніку, а саме 30.11.2020 року сплатив 1499 грн., 05.05.2021 року сплатив 4035 грн., 18.02.2022 року сплатив першій платіж за покупку на суму 12999 грн. у сумі 2166,50 грн. (а.с.221 зворот-222 т.1), 13.03.2022 року електроніка-магазин « Фокстрот » в сумі 599 грн., 20.03.2022 року техніка в сумі 3199 грн. (а.с.226 зворот т.1), 26.05.2022 року придбання техніки на суму 15999 грн. ( а.с.235 зворот т.1). Сплачує за заняття спортом, а саме: спортивний клуб Фітнес клуб Спортлайф 12.05.2021 року в сумі 2570 грн. (а.с.221 зворот-222 т.1), 12.05.2022 року заняття спортом (спорт клуб) 5990 грн. (а.с.226 зворот т.1). Крім того, сплачує карткою за алкоголь, а саме: 09.12.2021 року, 11.12.2021 року, 22.12.2021 року, 28.12.2021 року, 13.01.2022 року, 23.01.2022 року, 20.02.2022 року (а.с.226 т.1) Крім того, позивач зняв зі свого рахунку 24.01.2022 року 100000 ( сто тисяч) грн. (а.с. 234 зворот т.1), 12.10.2022 року зняв 30000 грн. (а.с.236 т.1). З наданої виписки Приватбанку вбачається, що позивач може дозволити собі робити покупки в магазині алкогольних напоїв, придбавати електроніку та техніку, придбавати абонементі у фітнес клуб «Спортлайф», поповнювати депозитний рахунок, користуватися послугами кур`єра тощо. Позивачем не надано медичних документів, які б свідчили про потребу в значних витратах на лікування та неможливість їх сплати. Суд приходить до висновку, що позивач не надав суду беззаперечних доказів потреби позивача в матеріальній допомозі. Суд критично ставить до викладених в позовній заяві обґрунтувань позивача та пояснень позивача в судовому засіданні в тій частині, що позивач інших доходів, крім пенсії, не має, що коштів на забезпечення найменших побутових потреб весь час не вистачає та побутовими предметами першої необхідності позивач забезпечити себе не може, оскільки такі обґрунтування позивача повністю спростовуються наданою інформацією ПАТ КБ «Приватбанк» по головній карті: [NUMBER] , яка належить позивачу, довідкою управління соціального захисту населення №01.3-47/9930 від 31.10.2022 року про отримання позивачем соціальних виплат та нарахування субсидії. При цьому суд приймає до уваги, що відповідач [PERSON] має на утриманні малолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції від 29.01.2016 року (а.с.42 т.1), на праві власності житла не має (а.с.43 т.1), проживає разом з матір`ю [PERSON] , яка є пенсіонеркою (а.с.48 т.1). З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують те, що він потребує матеріальної допомоги, що відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України свідчить про недоведеність позовних вимог. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки позивач [PERSON] не довів факту потреби матеріальної допомоги, у відповідача [PERSON] обов`язок утримувати батька не виник, а тому ч.1 ст. 204 Сімейного кодексу України у даному випадку застосуванню не підлягає. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed