Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ "ЗЕРНЯТКО - ПІВДЕНЬ", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Дорошенко Ніна Іванівна, про скасування запису про проведення державної реєстрації, в якому просить суд скасувати запис про проведення державної реєстрації приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Дорошенко Ніною Іванівною, номер запису 19233805 від 22 лютого 2017 року, індексний номер 34066775 від 28 лютого 2017 року, договору оренди землі б/н від 27 січня 2017 року, додаткової угоди до договору оренди землі б/н від 30 липня 2018 року. Стягнути судові витрати із відповідача . Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є власником земельної ділянки, кадастровий номер 0523283800:01:001:0359, площею 2,1083 га, призначеної для видення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Яворівської сільської ради Піщанського району Вінницької області. Згідно договору оренди землі від 18 березня 2014 року вона передала у користування вказану земельну ділянку ТОВ "ЗЕРНЯТКО - ПІВДЕНЬ" строком на 5 років. Договір оренди землі зареєстрований 18 липня 2014 року, індексний номер 24417090. Таким чином строк дії договору мав закінчитися 18 липня 2019 року. Однак, після закінчення строку дії договору, маючи намір припинити право користування земельною ділянкою, їй стало відомо, що відповідачем був виготовлений, в період дії вищевказаного договору, новий договір оренди землі на спірну земельну ділянку від 27 січня 2017 року. Позивач зазначає, що вказаний договір вона не укладала і відповідно його не підписувала. А тому обгрунтовано вважала, що до 18 липня 2019 року діяв договір оренди, укладений 18 березня 2014 року. Більше того, договір оренди землі від 27 січня 2017 року був укладений в період дії договору оренди землі від 18 березня 2014 року. Крім того, 30 липня 2018 року відповідачем була виготовлена додаткова угода до договору оренди землі від 27 січня 2017 року, якою термін дії договору оренди був продовжений до 31 грудня 2043 року. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Дорошенко Н.І. прийнято рішення про державну реєстрацію права користування, індексний номер: 34066775 від 28 лютого 2017 року, а саме договору оренди землі б/н від 27 січня 2017 року, додаткової угоди до договору оренди землі б/н від 30 липня 2018 року. Однак, позивач повідомляє, що жодних дій щодо підписання чи укладення договору оренди землі від 27 січня 2017 року та додаткової угоди від 30 липня 2018 року не здійснювала, державну реєстрацію в реєстрі прав не проводила. Більше того, станом на час виготовлення додаткової угоди вона знаходилась за кордоном, що підтверджується закордонним паспортом. Тобто, договір оренди землі від 27 січня 2017 року та додаткова угода від 30 липня 2018 року є підробленими, оскільки нею не підписувались, відтак дії відповідача порушують її права вільно користуватися та розпоряджатися належною їй земельною ділянкою. Оскільки договір оренди землі від 27 січня 2017 року та додаткова угода від 30 липня 2018 року позивачем не укладалися та не підписувалися, позивач просить захистити її порушене право. 26 січня 2022 року на адресу суду від представника відповідача ТОВ "ЗЕРНЯТКО-ПІВДЕНЬ" - адвоката Ковалишина Т.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що 18 березня 2014 року між відповідачем та позивачем було підписано договір оренди землі. Відповідно до укладеного із позивачем договору відповідач отримав в орендне користування земельну ділянку 0523283800:01:001:0359, строком на 5 років. 27 січня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки від 18 березня 2014 року. В подальшому, 27 січня 2017 року між відповідачем та позивачем було підписано договір оренди землі. Відповідно до укладеного із позивачем договору відповідач отримав в орендне користування земельну ділянку 0523283800:01:001:0359, строком на 10 років. 30 липня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору оренди землі, відповідно до якої строк дії договору оренди землі було продовжено на 25 років та змінено розмір орендної плати. Представник відповідача зазначає, що підписуючи оспорюваний Договівр позивач і відповідач дійшли згоди з усіх істотних умов Договору. Факт досягнення істотних умов Договору підтверджується і фактами отримання орендної плати позивачем, а також зверненням позивача до відповідача щодо сплати наперед орендної плати. Крім того, факт досягнення позивачем і відповідачем усіх істотних умов Договору підтверддується також і наявністю у позивача оригіналів оспорюваного Договору та додаткової угоди до нього, який було надано позивачу як стороні договору. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до ТОВ "ЗЕРНЯТКО-ПІВДЕНЬ" про скасування запису про проведення державної реєстрації, є безпідставними та необгрунтованими. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду письмові пояснення, в яких просила суд розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та надані у справі докази. В судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечив, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, про що подав письмові пояснення /в порядку ст. 43 ЦПК України/. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Дорошенко Ніна Іванівна, в судове засідання не з`явилася, подала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що нею, як державним реєстратором, проводилась реєстрація речового права - довогору оренди земельної ділянки від 27 січня 2017 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ "ЗЕРНЯТКО-ПІВДЕНЬ". Однак, жодним реєстраційних дій відносно додаткової угоди до договору оренди землі від 30 липня 2018 року нею не проводилось. Після проведення державної реєстрації іншого речового права (довогору оренди земельної ділянки від 27 січня 2017 року) по день надання цих пояснень, [PERSON] зі скаргами, пропозиціями до неї не зверталась. Заслухавши представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 2,1083 га, кадастровий номер: 0523283800:01:001:0359 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Яворівської сільської ради Піщанського району Вінницької області (а.с.8). 18 березня 2014 року між [PERSON] (орендодавцем) та ТОВ "ЗЕРНЯТКО-ПІВДЕНЬ" (орендарем) було укладено договір оренди землі, згідно якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для здійснення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Яворівської сільської ради Піщанського району Вінницької області, загальною площею 2,1083 га, кадастровий номер: 0523283800:01:001:0359. Договір укладено на п`ять років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. При укладенні цього договору сторони погодили його умови, у тому числі щодо зміни умов договору і припинення його дії. Так, згідно із пунктом 12.3 дія договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема, за взаємною згодою сторін (а.с. 9-11). Право оренди за вказаним договором було зареєстровано 16 липня 2014 року, номер запису про інше речове право: 6377322 (а.с. 13). Представник відповідача наполягає на тому, що договір оренди землі від 18 березня 2014 року за взаємною згодою сторін було розірвано, а після розірвання між [PERSON] (орендодавцем) та ТОВ "ЗЕРНЯТКО-ПІВДЕНЬ" (орендарем) було укладено договір оренди землі від 27 січня 2017 року. На підтвердження своєї позиції, представником відповідача надано копію угоди про розірвання договору оренди земельної ділянки від 27 січня 2017 року, яка укладена між [PERSON] та ТОВ "ЗЕРНЯТКО-ПІВДЕНЬ", в особі генерального директора Товариства Блуділіна Євгена В`ячеславовича, що діє на підставі статуту, відповідно до якої сторони прийшли до згоди розірвати договір Б/Н від 18 березня 2014 року, який укладений на 5 років. З моменту набуття чинності даної угоди сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та зобов`язаннями. Зобов`язання, припиненні даною угодою, виконання яких уже почалося, потребують переоформлення в договірному порядку. Дану угоду складено у двох оригінальних примірниках, один примірник зберігається в Орендодавця, інші у Орендаря. Дана угода вступає в силу з моменту підписання її сторонами. Орендодавець підтверджує, що на дату укладання цієї угоди йому повернута Орендарем земельна ділянка, яка була об`єктом оренди відповідно до договору оренди Б/Н від 18 березня 2014 року. Зазначена копія угоди про розірвання договору оренди земельної ділянки місить підпис [PERSON] (а.с.122). Як вбачається з договору оренди землі від 27 січня 2017 року, укладеного між [PERSON] (орендодавцем) та ТОВ "ЗЕРНЯТКО-ПІВДЕНЬ" (орендарем), орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для здійснення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Яворівської сільської ради Піщанського району Вінницької області, загальною площею 2,1083 га, кадастровий номер: 0523283800:01:001:0359. Договір укладено на десять років. По закінченню строку на який було укладено договір оренди землі орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами (орендарями) на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) (а.с. 123-127). З Додаткової угоди до Договору оренди землі від 30 липня 2018 року, укладеної між [PERSON] (орендодавцем) та ТОВ "ЗЕРНЯТКО-ПІВДЕНЬ" (орендарем) слідує, що сторони вирішили внести зміни до договору оренди земельної ділянки б/н від 27 січня 2017 року та викласти пункт 9 та пункт 10 в новій редакції, а також зазначили, до Договір діє до 31 грудня 2043 року (а.с. 129). Судом також встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 270043336 від 11серпня 2021 року державним реєстратором приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Дорошенко Н.І. було зареєстровано право оренди земельної ділянки за ТОВ "ЗЕРНЯТКО-ПІВДЕНЬ" по укладеному між ним та [PERSON] договору оренди землі б/н від 27 січня 2017 року, додаткової угоди до договору оренди землі б/н від 30 липня 2018 року, строк дії: 31 грудня 2043 року, з правом пролонгації (а.с. 16-17). Позивач [PERSON] зазначає, що договір оренди землі від 27 січня 2017 року є недійсним, оскільки на час його реєстрації, чинним був договір оренди цієї ж землі від 18 березня 2014 року, укладений між позивачем та відповідачем. Більше того, позивач не укладала та не підписувала з ТОВ "ЗЕРНЯТКО-ПІВДЕНЬ" договору оренди землі від 27 січня 2017 року та додаткової угоди від 30 липня 2018 року, так як на час виготовлення додаткової угоди вона знаходилась за кордоном, на підтвердження надала копію закордонного паспорту № [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , з якого слідує, що з 02 липня 2018 року по 01 серпня 2018 року [PERSON] перебувала за межами України (а.с. 18). У процесі розгляду справи сторони не надали і суд не здобув належних доказів укладення договору оренди землі без номера землі від 27 січня 2017 року та додаткової угоди від 30 липня 2018 року між [PERSON] , як орендодавцем, та ТОВ "ЗЕРНЯТКО-ПІВДЕНЬ", як орендарем, щодо земельної ділянки з кадастровим номером: 0523283800:01:001:0359. На підтвердження чи спростування дійсності підпису [PERSON] у договорі оренди землі від 27 січня 2017 року та додатковій угоді від 30 липня 2018 року сторони належних доказів не надали. Представником позивача у підготовчому судовому засіданні було заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, однак в ході розгляду справи представник позивача таке клопотання не підтримав. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Дослідивши копію угоди про розірвання договору оренди землі від 27 січня 2017 року, суд приходить до висновку, що представником відповідача ТОВ "ЗЕРНЯТКО-ПІВДЕНЬ" не доведено факт розірвання договору оренди землі від 18 березня 2014 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ "ЗЕРНЯТКО-ПІВДЕНЬ" належними і достовірними доказами. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 270043336 від 11серпня 2021 року встановлено, що державним реєстратором не вносились відомості про припинення іншого речового права на підставі угоди про розірвання договору оренди землі від 27 січня 2017 року, укладеної між [PERSON] та ТОВ "ЗЕРНЯТКО-ПІВДЕНЬ" [PERSON]. та ТОВ "ЗЕРНЯТКО-ПІВДЕНЬ" та одразу зареєстровано нове речове право оренди ТОВ "ЗЕРНЯТКО-ПІВДЕНЬ" на підставі нового договору оренди землі тієї ж земельної ділянки, укладеного 27 січня 2017 року між [PERSON] та ТОВ "ЗЕРНЯТКО-ПІВДЕНЬ". В силу п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час реєстрації права оренди) державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Отже на час укладання оспорюваного правочину був чинний договір оренди землі від 18 березня 2014 року. Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно положень ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною першою ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В частині перші ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Частиною 5 ст. 116 Земельного кодексу України передбачено правило неможливості передачі в користування земельної ділянки без припинення права попереднього користування, в тому числі і орендаря. Верховний Суд України неодноразово висловлювали правову позицію про те, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов`язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації, і що факт чинності попередніх договорів оренди землі унеможливлює державну реєстрацію прав оренди згідно договорів оренди землі, укладених пізніше (постанови ВС України від 29 вересня 2015 року у справі № 802/37191, від 30 березня 2016 року у справі № 21-1434а15, від 15 листопада 2016 року у справі № 825/1287/15-а). Згідно з вимогами ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні, гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Законом України від 05.12.2019 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Зміст зазначеної правової норми свідчить про те, що, на відміну від частини 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи: судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав уточнено, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, оскільки з 16 січня 2020 року законодавцем виключено такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право оренди земельної ділянки за відповідачем, які не ґрунтуються на укладеному договорі оренди землі від 27 січня 2017 року та додатковій угоді до договору оренди землі від 30 липня 2018 року, порушує права та законні інтереси позивача на користування та розпорядження земельними ділянками, то ефективним способом захисту порушених прав позивача є скасування права оренди на земельні ділянки за відповідачем, що забезпечить реальне відновлення порушених прав позивача. Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 30.06.2020 року у справі № 922/3130/19. Позивачем надано належні, достовірні, допустимі та достатні докази на підтвердження обставин щодо не укладення з відповідачем спірного договору оренди землі від 27 січня 2017 року та додаткової угоди до договору оренди землі від 30 липня 2018 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а порушене право позивача захисту у обраний ним спосіб. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн., тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved