Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій зазначив, що [INFO] померла його баба [PERSON] ; [INFO] померла його мати [PERSON] . Заявник вказав, що після смерті матері він звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак отримав відмову у зв`язку з тим, що обставини у своїй сукупності не дозволяють одночасно ідентифікувати [PERSON] в якості спадкоємця за законом, а саме: як дочку померлої [PERSON] , котра в свою чергу не може бути ідентифікована як власник права на майно, що є предметом спадкування. У зв`язку з наведеним, заявник просить суд: - встановити факт родинних відносин, що померла [PERSON] , 1913 року народження, є матір`ю [PERSON] , 1937 року народження, та бабою [PERSON] , 1968 року народження; - встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу, а саме: сертифікату на права на земельну частку (пай) серії ЖТ № 02265695 від 13.05.1997 року; - визнати за [PERSON] , 1968 року народження право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , 1937 року народження, на земельну частку (пай) в розмірі 1,84 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Левківське», розташоване в с. Калинівка Житомирського району Житомирської області. У засідання належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи учасники справи або їхні представники не з`явились, у зв`язку з чим розгляд здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Представник заявника подав заяву про розгляд справи за його відсутності; заявлені вимоги підтримав; просив судовий збір за результатами розгляду справи не покладати на відповідача (а.с. 94). Глибочицька сільська рада Житомирського району Житомирської області подала заяву про проведення розгляду за відсутності її представника; при вирішенні справи покладаються на розсуд суду (а.с. 92). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 9) « [PERSON] » (так в документі) народилася [INFO] . Згідно сертифікату на право на земельну частку серії ЖТ №0226695 від 13.05.1997 року, виданого на ім`я [PERSON] «так в документі», за яким їй належить право на земельну частку (пай) в розмірі 1,84 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Левківське», що розташоване в с. Калинівка Житомирського району Житомирської області (а.с. 10). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 8), після смерті якої спадкова справа не заводилась, що підтверджується довідкою Державного нотаріального архіву від 24.03.2022 за № 721 (а.с. 12). Відповідно до довідки Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області № 573 від 07.06.2022 року (а.с. 11) земельна частка (пай) в розмірі 1,84 в умовних кадастрових гектарах згідно сертифікату серії ЖТ №0226695 від 13.05.1997 року, на ім`я [PERSON] ( [PERSON] ), яка померла [INFO] , в натурі (на місцевості) не виділялася. Згідно довідки Глибочицької сільської ради № 86 від 19.01.2022 року (а.с. 13) померла [PERSON] , [INFO] , на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . З архівної довідки Державного архіву Житомирської області № Ц-18/04 від 12.01.2022 року вбачається, що у книзі реєстрації актових записів про народження по Калинівській сільраді Житомирського району за 1937 рік (а.с. 15-17) зазначено, що [PERSON] «так у документі» [PERSON] народилася [INFO] ; запис реєстрації № 12 від 02.04.1937 року; батьки: [PERSON] «так у документі» [PERSON] «так у документі», 36 років, росіянин, та [PERSON] «так у документі», 26 років, українка (а.с. 14). Відповідно до довідки відділу РАЦС Житомирського районного управління юстиції № 557/02-3-60 від 24.10.2008 року (а.с. 18) 21.10.1954 року виконкомом Калинівської сільської ради Житомирського району Житомирської області зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 6; 01.08.1966 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Житомирського районного управління юстиції зареєстровано розірвання зазначеного шлюбу, запис акта № 118; після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: йому [PERSON] , їй [PERSON] . 15.03.1966 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб; після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 19); від шлюбу [INFO] народилась спільна дитина: [PERSON] (а.с. 20). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 21). Відповідно до довідки приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Доброльожи В. В. № 282/01-16 від 15.07.2022 року (а.с. 22) згідно спадкової справи № 44/2016, яка була заведена 06.12.2016 року приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Павленко П. П. та передана [PERSON] у тимчасове користування, [PERSON] , [INFO] , дійсно є спадкоємцем за законом після смерті [INFO] своєї матері [PERSON] , 1937 року народження, яка на день смерті проживала в с. Калинівка Житомирського району Житомирської області; інформація щодо інших спадкоємців померлої в спадковій справі № 44/2016 відсутня. Зазначене також підтверджується копією спадкової справи № 44/2016 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 64-90). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.07.2022 року приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Доброльожи В. В. (а.с. 23) відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне спадкове майно, оскільки обставини у своїй сукупності не дозволяють одночасно ідентифікувати [PERSON] в якості спадкоємця за законом, а саме: як дочку померлої [PERSON] , котра в свою чергу не може бути ідентифікована як власник права на майно, що є предметом спадкування. Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п.п. 1, 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення родинних відносин між фізичними особами та встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. З огляду\~на наведене,\~суд дійшов\~висновку про\~доведеність того\~факту,\~що [PERSON] \~є матір`ю\~ [PERSON] \~та бабою\~ [PERSON] ,\~а також\~того,\~що останній\~належав сертифікат на\~право на\~земельну частку\~серії ЖТ\~№0226695\~від 13.05.1997\~року, у зв`язку з чим суд вважає за потрібне задовольнити заяву в цій частині та встановити відповідні юридичні факти. Щодо визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року, яка діяла на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з моменту її відкриття, у спадкоємця, який прийняв спадщину, право на спадкове майно виникає з моменту відкриття спадщини, а не з дня одержання свідоцтва про право на неї. Відповідно до ст. 549 вказаного Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальними правилами спадкування до складу спадщини входять усі права та обов`язки, а також майно, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п.7 Указу Президента України № 720 /95 від 08.08.1995 р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» /далі - Указ №720/95/, має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифікату, виділення паю в натурі, можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Відповідно до пункту 2 Указу № 720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювати в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994 р. №666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»). За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу №720/95 особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: - перебування в членах КСП на час паювання; - включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; - одержання КСП цього акта. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); а також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документами, що підтверджують право особи-спадкоємця на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) державною адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Відповідно до приписів ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1 ст. 1296 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1 ст. 1296 ЦК України). Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), районною державною адміністрацією. Такими документами, також є: \~ \~ \~ \~- свідоцтво про право на спадщину; \~ \~ \~ \~- рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно п. 23 Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України №\~7\~від 30.05.2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.\~6 Європейської Конвенції\~з прав\~людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13, зазначеної Конвенції, на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. З огляду\~на наведене,\~враховуючи те,\~що позивач\~є спадкоємцем\~померлої [PERSON] ,\~яка відповідно\~до ст.\~549\~ЦКУ РСР\~(1963\~рік)\~вважається такою,\~що прийняла\~спадщину після\~смерті [PERSON] ,\~однак за\~життя не\~встигла оформити\~правовстановлюючі документи;\~зважаючи на\~відсутність у\~позивача можливості\~отримати свідоцтво\~про право\~на спадщину\~на майно\~у нотаріуса\~або в\~уповноваженої на\~це посадової\~особи відповідного\~органу місцевого\~самоврядування,\~суд вважає\~за потрібне\~задовольнити позовну\~заяву в\~цій частині\~та визнати\~за позивачем\~право власності\~на спадкове\~майно за\~законом після його матері [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved