Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить суд ухвалити рішення, яким: визнати за [PERSON] право власності на частину квартири житловою площею 51,9 кв.м та загальною площею квартири 81,4 кв.м, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та стягнути на її користь судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що 15 вересня 2001 року вона уклала шлюб з [PERSON] . На даний час шлюбні відносини з відповідачем повністю припинено, хоча вони зареєстровані за однією адресою. В період шлюбу було придбано квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Квартира придбана на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Зміївською ДНК 31.01.2004 року та зареєстрованого КП «Зміївське БТІ» 04.02.2004 року. Вказана квартира складається із чотирьох кімнат, житловою площею 51,9 кв.м, кухні площею 8,9 кв.м, ванної кімнати та вбиральні площею 4,2 кв.м, вбудованної шафи 1,9 кв.м, передпокою 4,8 кв.м. Квартира обладнана двома лоджиями площею 7,6 кв.м. Загальна площа квартири 81,4 кв.м, інвентарізаційна вартість квартири станом на 22.09.2022 року становить 326424 грн. Позивачка зазначає, що на даний час постало питання про розірвання шлюбу, а й відповідно і про поділ майна, але відповідач в добровільному порядку не бажає вирішити це питання. Тому враховуючи, що угоди про порядок користування спільним майном не досягнуто, вона змушена звернутись з цим позовом до суду. 17 жовтня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 04 січня 2023 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила його задовольнити з підстав наведених у ньому. Відповідач заперечував проти задоволення позову та пояснив, що спірна квартира була придбана за його особисті кошти. У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] .. Так свідок [PERSON] пояснила, що відповідач є її сином. Син до укладення шлюбу допомагав їм з утриманням господарства, а вона відкладала його частку грошей для придбання квартири. У них були три корови, індики, кури. В день укладення договору купівлі-продажу квартири, вона принесла відкладені гроші та віддала їх синові. Свідок [PERSON] пояснила, що відповідач є її братом. Коли сторони по справі уклали шлюб, то у них не було свого житла. Батьки утримували домашнє господарство і відкладали гроші відповідачу для придбання квартири. В день укладення договору купівлі-продажу квартири, мати принесла заощаджені особисті кошти та віддала їх синові, щоб він розрахувався за купівлю квартири. Суд, вислухавши позивача, відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 15 вересня 2001 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження. (а.с.8) Відповідно договору купівлі-продажу від 31 січня 2004 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . (а.с.9) Зазначений договір посвідчено Зміївською ДНК 31.01.2004 року та зареєстровано в КП «Зміївське БТІ» 04.02.2004 року. (а.с.10,13) Вказана квартира складається із чотирьох кімнат, житловою площею 51,9 кв.м, кухні площею 8,9 кв.м, ванної кімнати та вбиральні площею 4,2 кв.м, вбудованної шафи 1,9 кв.м, передпокою 4,8 кв.м. Квартира обладнана двома лоджиями площею 7,6 кв.м. Загальна площа квартири 81,4 кв.м(а.с.12) Згідно довідки КП «Зміївське БТІЗМА» №1406 від 22.09.2022 року інвентаризаційна вартість квартири станом на 22.09.2022 року становить 326 424 грн.(а.с.11) За адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] (а.с.16-17) Відповідно до\~ст. 60 СК України\~майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно\~ст. 69 СК України\~дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно\~ст. 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частини у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на квартиру, допускається за його згодою, крім випадків передбачених\~ЦК України. Щодо показань свідків про належність коштів, за які була придбана спірна квартира, особисто відповідачу, суд зазначає наступне. За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Приписами ст.ст. 79, 80 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Проте, суд зазначає, що лише показання свідків, які є родичами відповідача, не можуть вважатись достовірним та достатнім джерелом доказу за відсутності інших доказів, які б підтверджували факт придбання спірної квартири за особисті кошти відповідача. Отже, відповідачем не спростовано презумпцію спільного сумісного майна подружжя. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вказана спірна квартира була придбана за спільні кошти, коли сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбу та по взаємній згоді сторін по справі була зареєстрована на ім`я відповідача, тому вона є спільним сумісним майном подружжя. Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що після укладення договору купівлі - продажу спірної квартири, вказане майно належить сторонам в рівних частках, тобто по 1\\2 частці квартири кожному. Згідно п.п. 25, 30\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, судам необхідно застосовувати положення ч.ч. 4, 5\~ст. 71 СК України, щодо обов`язкової згоди на отримання одним із подружжя грошової компенсації та попереднього внесення на депозитний рахунок суду другим із подружжя відповідної грошової суми. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визначає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ч. 1\~ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 2\~ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2\~ст. 369 ЦК України, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 та 2\~ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Приймаючи до уваги наведене, а також те, що відповідач не надав обов`язкову згоду на отримання ним грошової компенсації, а позивач попередньо не внесла на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми та навпаки, а також те, що сторони не наполягають на розподілі спірної квартири в натурі, суд вважає необхідним визнати за сторонами ідеальні частки в цьому майні без його реального поділу та залишити майно - спірну квартиру у їх спільній частковій власності, в розмірі 1\\2 частини вказаного майна кожному з них. Отже, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позову, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути 1633 грн витрат зі сплати судового збору. Щодо витрат на оплату інформації про вартість квартири у розмірі 1167 грн. 60 коп., суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст.\~140\~ЦПК України,\~особа,\~яка надала\~доказ на\~вимогу суду,\~має право\~вимагати виплати\~грошової компенсації\~своїх витрат,\~пов`язаних із\~наданням такого\~доказу.\~Розмір грошової\~компенсації визначає\~суд на\~підставі поданих\~такою особою\~доказів здійснення\~відповідних витрат. Розмір\~витрат,\~пов`язаних з\~проведенням огляду\~доказів за\~місцем їх\~знаходження,\~забезпеченням доказів\~та вчиненням\~інших дій,\~пов`язаних з\~розглядом справи\~чи підготовкою\~до її\~розгляду,\~встановлюється судом\~на підставі\~договорів,\~рахунків та\~інших доказів. У випадках, коли сума витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. Оскільки, по-перше, позивач по справі самостійно (не на вимогу суду) надала інформаційну довідку про вартість квартири, по-друге, надання цього документу не пов`язано з вирішенням по суті предмету позову та з підготовкою справи до розгляду, то, в розумінні положень ст. 140 ЦПК України, ці витрати не пов`язані з вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, у зв`язку з чим вони не можуть на підставі ст. 141 ЦПК України враховуватись при розподілі.

Outcome: approved