Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 08.03.2022 р. № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Деснянського районного суду м. Чернігова та Новозаводського районного суду м. Чернігова на Яготинський районний суд Київської області. У квітні 2022 року [PERSON] звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 04.05.2022 р. № 27/0/9-22 «Про відновлення територіальної підсудності судових справ судів Чернігівської області» відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ураховуючи наявність належних умов здійснення правосуддя судами Чернігівської області з 05.05.2022 р. відновлено їх територіальну підсудність. Разом з тим відповідно до пункту 2 цього розпорядження, судам, яким відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 08 березня 2022 року № 2/0/9-22 визначено територіальну підсудність справ судів, указаних у пункті 1 цього розпорядження, необхідно забезпечити розгляд справ (проваджень), які надійшли на розгляд до 04 травня 2022 року включно. Позов мотивований тим, що сторони перебувають у шлюбі з 15 червня 2021 року. Шлюб зареєстровано Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Спільних неповнолітніх дітей у них немає. У позивача стосунки з дружиною розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Кожен із сторін живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. Він з відповідачкою сімейного життя не ведуть з вересня 2021 року, шлюбних стосунків не підтримують, а отже збереження шлюбу неможливе. На жаль, спільної згоди щодо розірвання шлюбу досягнути не вдалось. Ухвалою від 17.05.2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від представника відповідачки надійшло клопотання про направлення справи за підсудністю до Пустомитівського районного суду Львівської області, оскільки відповідачка на даний час не має реєстрації свого місця проживання або реєстрації перебування у м.Чернігові, а фактично проживала за адресою [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження від 09.09.2022 року. Судом відмовлено в задоволенні клопотання про направлення справи за підсудністю, з огляду на таке. Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. (ч. 1 ст. 27 ЦПК України). Після звернення у відповідності до ч. 6 ст. 187 ЦПК України до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи, щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідачки, судом неодноразово отримано інформацію про те, що [PERSON] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , яка є останнім відомим зареєстрованим її місцем проживання. Частиною 9 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Відповідно до позовної заяви та долучених до неї документів, останнім відомим місцем реєстрації відповідачки [PERSON] є адреса: [ADDRESS] , що за територіальною юрисдикцією відноситься до Деснянського районного суду м. Чернігова. Як зазначалося раніше, розпорядженням Голови Верховного Суду від 08.03.2022 р. № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Деснянського районного суду м. Чернігова та Новозаводського районного суду м. Чернігова на Яготинський районний суд Київської області. Стороною відповідачки не надано суду належних та допустимих доказів саме реєстрації її іншого місця проживання або реєстрації її перебування як станом не день подання позову, так і на цей час. Таким чином, подаючи у квітні 2022 року позовну заяву, позивачем дотримано правил підсудності, а клопотання відповідачки про її передачу іншому суду не підлягає задоволенню. Представник відповідачки заявила також клопотання про надання сторонам строку для примирення (дев`ять місяців), посилаючись на існування реальної можливості зберегти шлюб. Ухвалою від 27.09.2022 року клопотання представника відповідачки про надання строку для примирення задоволено частково. Надано сторонам строк для примирення тривалістю два місяці. Провадження у справі № 382/270/22 зупинено до закінчення строку для примирення. 27.12.2022 року від представника позивача через систему "Електронний суд" надійшло клопотання про поновлення провадження у справі. Ухвалою від 03.01.2023 року поновлено провадження у справі № 382/270/22. Призначено судове засідання з повідомленням учасників справи. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує, просить шлюб розірвати. Із поданих стороною позивача заяв та клопотань вбачається, що позивач заперечує проти надання строку для примирення сторін. Представник відповідачки в судовому засіданні просила надати додатковий строк для примирення сторін, проти задоволення позову заперечила. Суд не вбачає підстав для повторного надання строку для примирення, оскільки такий строк судом вже надавався, що не призвело до примирення сторін, а сторона позивача наполягає на розірванні шлюбу. Заслухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 15.06.2021 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіанального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про що складено актовий запис № 1304, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони дітей не мають, проживають окремо та не підтримують сімейних відносин; між ними втрачено взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки, кожен із сторін живе окремим життям та своїми інтересами, фактично сім`я припинила своє існування, тож примирення та подальше спільне життя неможливе. Враховуючи ті обставини, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд вважає, що сім`я розпалася остаточно, шлюб носить формальний характер і його необхідно розірвати. В порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача кошти на відшкодування судового збору, сплаченого при подачі позову у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved