Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

16 червня 2022 року до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська звернулася представник позивача [PERSON] [PERSON] з позовом до [PERSON] , в якому позивач просить суд: - розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 06 червня 1998 року у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис 264. І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 06 червня 1998 року, є батьками двох повнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Як пояснила позивач, одруження виявилося невдалим, останнім часом виникають постійні сварки, внаслідок того, що кожний має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Позивач зазначає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить її інтересам та моральним засадам суспільства, в сім`ї відсутні любов, теплі та дружні відносини. З огляду на викладене, позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд задовольнити їх повністю, обставини звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу пояснила суду таким чином, як про це зазначено вище. Відповідач у встановлений судом строк на виконання ухвали суду від 19.09.2022 року не надав відзиву на позов. Водночас під час судового засідання він зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог та не визнає їх. Також зазначив, що розірвання шлюбу негативно вплине на розвиток дітей, з дружиною спілкуються. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 17.06.2022 року на виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання осіб, у відповідь на який 06.07.2022 року надійшла інформація з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС щодо місця проживання відповідача [PERSON] , який значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Цивільний позов не відповідав вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, тому ухвалою суду від 07.07.2022 року був залишений без руху з наданням позивачу п`ятиденного строку для усунення недоліків позовної заяви. 05.09.2022 року позивач усунула недоліки позовної заяви. Ухвалою суду від 19.09.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) учасників справи. Ухвалою суду від 09.11.2022 року було частково задоволено клопотання відповідача та надано сторонам строк для примирення у три місяці, зупинене провадження у справі до 09.02.2023 року. Ухвалою суду від 09.02.2023 року було поновлено провадження у справі, продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначене судове засідання на 12:00 годин 09.02.2023 року. 09.02.2023 року представником позивача [PERSON] засобами електронного зв`язку подано до суду заяву, в якій повідомляє суд, що примирення не відбулося, просить суд задовольнити позовні вимоги та справу розглядати за відсутності позивача та її представника. Під час судового засідання судом були заслухані пояснення представника позивача, відповідача, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. 09.02.2023 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 06 червня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська був зареєстрований шлюб між громадянином України [PERSON] , [INFO] , та громадянкою України [PERSON] , [INFO] ; прізвища після одруження: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] , актовий запис № 264. Це підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 06 червня 1998 року (а.с.12). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Це підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.12.1999 року та серії [NUMBER] від 16.03.2004 року відповідно (а.с.30-31). Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу припинення шлюбно-сімейних відносин та розірвання шлюбу. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Відповідно до ч. 3\~ст.\~105\~Сімейного кодексу\~України (далі СК України), шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.\~110\~Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1\~ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з п. 10, п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також суд враховує і те, що згідно з положеннями\~ст. 9 Конституції України\~та ст.\~17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень\~Конвенції з\~прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції. Статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (заяви №№ 29381/09 та 32684/09) Суд наголосив на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів. Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя. Крім того, у пункті 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява № 56030/07) від 12 червня 2014 року Суд наголосив на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим, Суд повторно наголосив, що відповідно до статті 8 Конвенції також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в\~статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок»\~в частині 1 підпункту «с», однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Частина 1 ст. 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» Європейський суд з прав людини чітко не визначає, бо воно охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (рішення у справі «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява № 44647/98). Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до\~ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 133 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. Аналіз викладених вище норм крізь призму положень\~Загальної декларації прав людини, Конвенції з\~прав людини і основоположних свобод, судової практики Європейського суду з прав людини вказує, що шлюб носить добровільний характер, примушування жінки та чоловіка до шлюбу є неприпустимим, а рішення про розірвання шлюбу ухвалюється, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Суд, беручи до уваги те, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, дійшов висновку, що позов [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню повністю. З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Суд, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а також враховуючи, що позов [PERSON] задоволений у повному обсязі, дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн (квитанція № 0.0.2567878179.1 від 06.06.2022 року міститься в матеріалах цивільної справи № 203/1931/22).

Outcome: approved