Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

АТ «Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз"» звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за послуги розподілу природного газу посилаючись на те, що відповідач є споживачем послуг з постачання природного газу. АТ «Оператор газорозподільної системи Вінницягаз» є суб`єктом господарювання, що здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу на території м. Вінниця і Вінницької області, та має статус Оператора ГРМ. Зазначає, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу. Відповідач є споживачем послуг з розподілу природного газу (особовий рахунок № [NUMBER] ), які надаються позивачем. Позивач звертає увагу, що фактом приєднання відповідача до умов договору розподілу природного газу (акцептуванням договору) є документальне підтвердження споживання природного газу (помісячні показання лічильника газу відображені в виписці з фінансового стану по особовому рахунку відповідача). За умовами договору розподілу природного газу Оператор ГРМ зобов`язався надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язався прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором. Свої зобов`язання за договором позивач виконує належним чином та в повному обсязі, однак, відповідач уникає від виконання своїх зобов`язань по оплаті послуг своєчасно та в повному обсязі, у зв`язку з чим має заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 2647,79 грн. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 2647,79 грн, що виникла за період з січня 2020 року по вересень 2022 року та судові витрати з оплати судового збору у розмірі 2270 грн. В судове засідання представник позивача за довіреністю № 007Др-193-1221 від 20.12.2021 [PERSON] (а.с.36, 36 зворот) не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності за наявними у справі документами та письмові пояснення\~ (а.с.75, 77-79). Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Мовчан В.В., який діє на підставі ордера серії ВН № 201885 у судове засідання не з`явились будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час проведення судового засідання. Заяви та клопотання від останніх про відкладення судового засідання на адресу суду не надходили. 06.02.2023 від представника відповідача надійшли документи про часткове погашення заборгованості відповідачем у розмірі 503,19 грн, з наданням копії квитанції та заяви від 23.12.2022 про зарахування вказаної суми на особистий рахунок відповідача (а.с.64-66). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядились своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до такого висновку. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Приписами частини 1 статті 77 вказаного нормативно правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до п. 1.3 типового договору, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2498 (а.с.12-16) даний договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням положень статей 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною в додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Відповідно до п. 6.1 типового договору, оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільчих систем. За п. 6.2., 6.3., 6.4, 6.6. до встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживання відповідно до Кодексу газорозподільних систем, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта споживання на тариф, встановлений регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць. Оплата вартості послуги з розподілу природного газу здійснюється побутовим споживачем до 20 числа місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунку оператора ГРМ. Представником позивача в обґрунтування позовних вимог надано довідку про фінансовий стан розрахунків за послугу з розподілу природного газу позивачкою за особовим рахунком № [NUMBER] за період з січня\~ 2020 року по вересень 2022 року, яка становить 2647,79 грн. (а.с.8); довідки про фактичний обсяг споживання природного газу (а.с.9-11) за особовим рахунком № [NUMBER] відповідно до яких за період з жовтня\~ 2019 року по вересень 2020 року позивачем спожито природного газу 1110,84 м.куб., а з\~ 10.2020 по 09.2021 року спожито природного газу 395,54 м.куб., що підтверджує факт споживання природного газу за вказані періоди. Також, представником позивача 16.02.2023 були надіслані на адресу суду письмові пояснення із змісту яких вбачається оплата послуг відповідачем в розмірі 503,19 грн, яка бура перерахована на рахунок відповідача у грудні 2022 (а.с.77-79).\~ Відповідно до вимог частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частина 1, пункт 1 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно ч. 1, 2 ст. 40 ЗУ «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 19 червня 2017 року № 811 про видачу ліцензії на розподіл природного АТ «Вінницягаз» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Вінницької області (крім сіл Якушинці і Зарванці Вінницького району, смт Кирнасівка, сіл Одая, Нестерварка, Федьківка, Дранка, Тиманівка, Клебань, Копіївка, хутір Марково Тульчинського району, сіл Пилипи-Борівські, Калинка Томашпільського району, сіл Сокіл, Моївка, Борівка, хутір Грабовець Чернівецького району, села Махаринці Козятинського району, сіл Бухни, Морозівка Погребищенського району), а також території м. Гайворон Кіровоградської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Акціонерного товариства «Оператор газорозподільчої системи «Вінницягаз». Відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України, укладання договору, шляхом вчинення виключно конкретних дій або мовчання можливе, якщо для певного договору не передбачена обов`язкова письмова форма або якщо таке укладення договору передбачено законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як встановлено судом, відповідно до п. 1.3 Типового договору, договір розподілу природного газу є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною в додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Згідно з п. 4 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494 (далі Кодексу газорозподільних систем), договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. Згідно п. 4 ч. 2 р. 3 глави VI Кодексу ГРМ визначено, що укладення Договору розподілу природного газу між Оператором ГРМ та Споживачем не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. Таким чином, для приєднання до умов договору розподілу та фактичного укладення договору споживачу необов`язково мати підписану заяву приєднання, а достатньо здійснити одну із передбачених законодавством дій, а саме: сплатити за послуги Оператора ГРМ; мати документально підтверджене споживання природного газу. Як встановлено матеріалами справи відповідач щомісячно споживає природний газ, із заявою до оператора ГРМ про припинення розподілу природного газу не звертався. За викладених обставин, суд приходить до висновку про наявність між сторонами договірних відносин, адже АТ «Оператор газорозподільчої системи «Вінницягаз» надавав послуги з розподілу (доставки) природного газу до помешкання відповідача, а останній прийняв ці послуги, користуючись природнім газом. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з абз. 1 п. 2 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою. За змістом ст. 162 ЖК України, плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Плата за комунальні послуги має вноситись своєчасно. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 та ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що до комунальних послуг належать в тому числі послуги з постачання та розподілу природного газу. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом. Про наявність обов`язку споживача оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними при відсутності підписаного договору про надання таких послуг, неодноразово зазначалось у правових позиціях сформованих у постановах ВСУ від 26.04.2016 року у справі № 6-2951цс15 та у постанові ВС від 06.11.2019 року у справі № 642/2858/16 (провадження № 61-26204св18). Згідно з частинами 1, 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представником відповідача та представником позивача (а.с.64-66, 77-79) доведено, що відповідачем було здійснено часткове погашення заборгованості у розмірі 503,19 грн. Судом встановлено, що відповідно до підтвердженої сторонами інформації про часткове погашення заборгованості відповідачем у розмірі 503,19 грн, заборгованість останнього за період з січня 2020 по вересень 2022 складає, 2144,60 грн. Отже, відповідно до встановлених обставин, відповідач частково погасив заборгованість в розмірі 503,19 грн, що підтверджується копією квитанції 0.0.2606143506.1 від 13.07.2022, однак оскільки проведений платіж був здійснений на рахунок позивача, який наприкінці 2020 року втратив актуальність, кошти у грудні 2022 року були перераховані на належний рахунок відповідно до особистої заяви відповідача від 23.12.2022. Дослідивши докази у справі, судом встановлено, що письмового договору про надання послуг розподілу природного газу між сторонами укладено не було, однак факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати житлово-комунальних послуг в повному обсязі. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 14.02.2018 у справі № 639/10591/14-ц та від 17.01.2019 року у справі № 486/156/17. Судом встановлено, що відповідач споживав природний газ, який постачав постачальник, про що свідчить обсяг споживання газу, зазначений у довідках наданих позивачем, а тому суд вважає, що між сторонами, виконувались умови договору та відповідно типовий договір є належним доказом існування між сторонами договірних правовідносин, у зв`язку з чим відповідач повинен оплатити заборгованість за надану позивачем послугу розподілу природного газу. З огляду на викладені встановлені обставини справи та наведені норми закону, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за послуги розподілу природного газу в розмірі 2144,60 грн, що утворилась за період з\~ січня 2020 по вересень 2022. Аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про існування правових підстав для задоволення позовних вимог та про обґрунтованість позовних вимог представника позивача. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору у розмірі 2009,51 грн, відповідно до задоволених позовних вимог та платіжного доручення (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial