Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

22 червня 2022 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) про зміну способу стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 травня 2017 року у справі №161/2583/17 ухвалено стягувати щомісячно з [PERSON] , мешканця [ADDRESS] , на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів (заробітку), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 лютого 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що сума аліментів, які стягуються з відповідача, є недостатньою для покриття потреб дитини. Крім того, вказує, що матеріальний стан платника аліментів покращився, оскільки він є співзасновником ПП «Творча архітектурна майстерня «Балан та Стельмащук», яка постійно виграє тендери на різні роботи. Посилаючись на вищевикладені обставини та приписи ст.192 СК України, позивач просить суд змінити спосіб стягнення аліментів та присудити їх у твердій грошовій сумі у розмірі 20\~000,00 грн. щомісячно. Ухвалою суду від 7 липня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Ухвалою суду від 17 серпня 2022 року суд постановив перейти від розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом. 8 вересня 2022 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Позивач у судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила. Разом з тим, представник позивача у заяві від 11.01.2023 просила розгляд справи здійснювати без їх участі, позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача у письмовій заяві просив суд відмовити у задоволенні позову, а справу розглядати за його відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 травня 2017 року у справі №161/2583/17 ухвалено стягувати щомісячно з [PERSON] , мешканця [ADDRESS] , на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів (заробітку), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 лютого 2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4-5). Відповідно до наявних в матеріалах справи звітів про здійснення відрахування та виплат ПП ТАМ «Балан та Стельмащук», із заробітної плати відповідача регулярно відраховується аліменти у розмірі 1/4 частин його заробітку. Відрахування здійснюється починаючи з лютого 2017 року і наразі становлять близько 1\~400,00 грн. (а.с. 23-26). Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В якості підстави для зміни способу стягнення аліментів, який фактично призводить до збільшення їх розміру, відповідач посилається на зміну матеріального стану платника аліментів, а саме - отримання юридичною особою ПП ТАМ «Балан та Стельмащук», де відповідач є директором та співзасновником (володіє 50% корпоративних прав) значних доходів. Однак, вказані обставини не можуть бути підставою для зміну розміру аліментів, оскільки про факт наявності у відповідача корпоративних прав позивачу мало бути відомо ще на час ухвалення первісного рішення про стягнення аліментів, адже юридична особа була зареєстрована ще у серпні 2008 року, коли сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Тому, вважається, що ці обставини були враховані судом під час визначення розміру аліментів. Здійснення юридичною особою певної поточної господарської діяльності, на що звертає увагу позивач, не вплинуло на розмір заробітної плати відповідача. Крім того, відсутні докази того, що юридичною особою у встановленому порядку розподілялися доходи, одержані за результатом її господарської діяльності між засновниками, зокрема шляхом виплати дивідентів, надання майна в натурі тощо. Також, з матеріалів справи слідує, що у відповідача наразі народилася дитина від іншого шлюбу, тобто його сімейний та матеріальний стан змінився, але не в сторону збільшення розміру аліментів. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивач не довела наявність, передбачених у ст.192 СК України, підстав для зміни розміру аліментів.

Outcome: dismissed