Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. 14.07.2022 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд: - визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) право спільної сумісної власності на ??земельну ділянку, площею 0,07 га, кадастровий номер 5110300000:02:010:0153, що розташована за адресою: Затоківська селищна рада СТ «Янтарная гроздь», ділянка № [NUMBER] , та на ??садовий будинок загальною площею 84,5 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує зокрема тим, що 11.08.1957 року між нею - [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Під час спільного перебування у шлюбі сторонами було отримано земельну ділянку за адресою: Затоківська селищна рада СТ «Янтарная гроздь», ділянка № [NUMBER] , на підставі Рішення № 35 від 23.07.1999 року ІІ сесії ХХІІІ скликання Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області. Зазначена земельна ділянка була оформлена на відповідача - [PERSON] , про що ним був отриманий Державний акт про право власності на земельну ділянку ОД № 074818. Земельну ділянку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Також на зазначеній земельній ділянці сторони розпочали будівництво садового будинку, яке було успішно завершено. На час отримання у власність подружжям земельної ділянки № [NUMBER] за адресою: Затоківська селищна рада СТ «Янтарная гроздь» діяв Кодексу про шлюб та сім?ю України 1969 року, який втратив чинність з 01.01.2004 року. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 2-1039/11 від 27.04.2011 року за [PERSON] було визнано право власності на садовий будинок загальною площею 84,5 кв.м. за вказаною адресою. На час отримання у власність садового будинку [ADDRESS] загальною площею 84,5 кв.м. за адресою: Затоківська селищна рада СТ «Янтарная гроздь» (10.05.2011р.) діяв Сімейний кодекс України 2002 року, що вступив у чинність з 01.01.2004 року. Таким чином, позивачка вважаю, що вищезазначені об`єкти нерухомого майна були набутті подружжям спільно в шлюбі, та відповідно до чинного законодавства, вказане майно є спільною сумісною власністю сторін. На підставі вищезазначеного, позивачка просить суд задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. Процесуальні дії Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.07.2022 року було залишено позовну заяву без руху Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.09.2022 було відкрито провадження по справі, та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання призначене на 13.02.2023 року сторони не з`явились. У судове засідання позивачка [PERSON] , не з`явилась. Однак, 15.09.2022 року позивачка подала до канцелярії суду заяву, відповідно до якої просила розглядати справу без її участі. На задоволені позовних вимог наполягає, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, шляхом надіслання судових повісток про виклик до суду та оголошення про виклик, яке було розміщено на офіційному веб-порталі Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області. Таким чином суд здійснив все залежне від нього задля повідомлення відповідача. Згідно з ч. 2 ст.\~247\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, згідно\~ч.1\~ст. 223 ЦПК України, у порядку\~ст.\~ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наявності умов, передбачених\~ч.1\~ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує щодо заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з свідоцтва про шлюб виданого на російській мові серії [NUMBER] , 11.08.1957 року [PERSON] , та [PERSON] , уклали шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис № 1349. Судом встановлено, що [PERSON] , належить державний акт на право приватної власності на землю серії І-ОД № 074818 виданий 12.10.1999 року на підставі рішення 11 сесії ХХІІІ скликання Затоківської селищної ради народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області від 23.07.1999 року № 35, загальною площею 0,070 гектарів в межах згідно з планом, земельна ділянка розташована на території Затоківської селищної ради СТ «Янтарная гроздь», діл. № 138, передана для ведення садівництва, актовий запис в книзі записів державних актів на праві власності на землю № 1082. Як вбачається з витягу з державних речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності: індексний номер 20877813, дата і час формування 24.04.2014 року, номер запису про право власності 5452118, [PERSON] належить земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] . Кадастровий номер земельної ділянки 5110300000:02:010:0153. Таким чином суд приходить до висновку, що вищезазначена земельна ділянка була набута [PERSON] в шлюбі з [PERSON] . Відповідно до рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.04.2011 року по справі № 2-1039/11 було визнано за [PERSON] право власності на самочинно зведені будівлі розташовані на земельної ділянці № [NUMBER] в садівничому товаристві «Янтарная гроздь» у Лиманському районі с.м.т. Затока Одеської області, а саме: господарський блок літ «Б», душ літ. «В», вбиральню літ «Г», загальною площею 18,16 кв.м. Як вбачається з витягу з державних речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності: індексний номер 14196881, дата і час формування 19.10.2018 року, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1671135951103, [PERSON] належить садовий будинок загальною площею 84,5 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . Кадастровий номер земельної ділянки на якої розташований будинок 5110300000:02:010:0153. Вирішуючи по суті даний спір суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першоїстатті 3 ЦК України). Таким чином суд приходить до висновку, що вищезазначений садовий будинок був набутий [PERSON] в шлюбі з [PERSON] . Відповідно до ст. 368 ч. 3 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 372 ч. 2 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах даної категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Відповідно до положень ст. ст.76,77,78,80,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким, чином, враховуючи, що набуті сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства садибний будинок та земельна ділянка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя відповідачем не надано, тому суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. Згідно ч.1ст. 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися досуду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2ст. 16 ЦК Україниє визнання права.

Outcome: approved