Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-26 00:00:00

25.08.2022 до Київського районного суду м. Харкова в системі «Електронний суд» надійшла позовна заява [PERSON] , в особі представника - адвоката Кальченко Ю.О., до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особі ПН КМНО Гритчин В.І., ПН ХМНО Карташова С.І., в якій представник позивача просить: - визнати недійсною довіреність від 19.10.2021 за реєстровим № 496, посвідчену ПН КМНО Гритчиним В.І., видану від імені громадянки [PERSON] , [INFO] , на ім`я громадянки [PERSON] ; - визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 20.10.2021 за реєстровим № 10481, посвідчений ПН ХМНО Череватенко О.М., щодо відчуження квартири за адресою: [ADDRESS] ; - скасувати рішення ПН ХМНО Череватенко О.М. за індексним № 61030620 від 20.10.2021 про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] ; - припинити право власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на квартиру за адресою: [ADDRESS] ; - визнати недійсним іпотечний договір від 27.10.2021 за реєстровим № 2128, посвідчений ПН ХМНО Карташовою С.І.; - скасувати рішення ПН ХМНО Карташової С.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним № 61187099 від 27.10.2021 та індексним № 61187961 від 27.10.2021; - припинити заборону відчуження квартири за адресою: [ADDRESS] , обтяжувачем якої є [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані наступним. Позивач є власником квартири [ADDRESS] . Наприкінці жовтня 2021 року позивач дізналась, що невідомі особи шахрайським способом заволоділи належною їй квартирою, у зв`язку з позивач звернулась до органів поліції з відповідною заявою, за якою було відкрито кримінальне провадження №12021220000001609 за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, де позивач була визнана потерпілою особою. В межах кримінального провадження було встановлено, що приблизно влітку 2021 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вступили у злочинну змову, та діючи умисно, з корисливих мотивів, реалізуючи спільний намір на придбання права на майно шляхом обману, а саме права на квартиру [ADDRESS] , що належала на праві власності [PERSON] , [INFO] , замовили виготовлення та отримали від невстановлених осіб , виготовлену заздалегідь довіреність на розпорядження нерухомим майном від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гритчиним В.І. № 496 від 19.10.2021, а саме на розпорядження належною [PERSON] квартирою [ADDRESS] , яка містила завідомо неправдиві відомості, щодо волевиявлення [PERSON] , з метою її подальшого використання при шахрайському заволодінні правом на нерухоме майно. 20.10.2021 [PERSON] , продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, діючи заздалегідь розробленого плану, за попередньою змовою з [PERSON] . Та [PERSON] , виконуючи відведену їй роль, прибула до офісу приватного нотаріуса ХМНО Череватенко О.М. за адресою: [ADDRESS] , спільно з [PERSON] , де надали нотаріусу завідомо підроблену довіреність, на право розпорядження квартирою, належною [PERSON] , ввівши тим самим в оману приватного нотаріуса. Після цього, [PERSON] та [PERSON] надали приватному нотаріусу ХМНО Череватенко О.М. документи, необхідні для посвідчення нотаріусом договору купівлі- продажу квартири [ADDRESS] , який укладався від імені [PERSON] , в інтересах якої діяла [PERSON] , як продавця, та [PERSON] , як покупця, а саме завідомо підроблену довіреність на розпорядження нерухомим майном від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідчену приватним нотаріусом Гритчиним В.І. за № 496 від 19.10.2021, яка містила завідомо неправдиві відомості щодо волевиявлення [PERSON] , та правовстановлюючі документи на зазначене нерухоме майно, та переконали нотаріуса щодо наявності у [PERSON] волевиявлення на відчуження нерухомого майна. В результаті спільних дій [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , поєднаних із використанням зазначеного підробленого документу, приватний нотаріус Череватенко О.М., яка є особою, уповноваженою державною на вчинення юридично значущих дій стосовно майна, будучи введеною в оману та не будучи обізнаною про справжні злочинні наміри вищевказаних осіб, 20.10.2021 приблизно о 17.00 год. склала та посвідчила за № 10481 договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений від імені [PERSON] , в інтересах якої діяла [PERSON] , як продавця та [PERSON] , як покупця. Використавши завідомо підроблену довіреність та набувши незаконно право власності на належну позивачці квартиру (вартість якої згідно висновку про оцінку майна б/н від 28.10.2021, що міститься в матеріалах кримінального провадження № 12021220000001609 від 21.10.2021, становить 1 754 967 грн.) [PERSON] розпорядилась нею на власний розсуд, уклавши з громадянкою [PERSON] договір позики, зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 2126 від 27.10.2021, посвідчений приватним нотаріусом ХНМО Карташовою С.І. та іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій за №2128 та 2129 від 27.10.2021, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Карташовою С.І. Станом на даний час громадянка [PERSON] є іпотекодержателем належної позивачці квартири, і в її інтересах щодо квартири встановлене обтяження у вигляді заборони відчуження квартири за адресою: [ADDRESS] . 28.10.2021 [PERSON] було пред`явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. 28.07.2022 до Київського районного суду м. Харкова з Харківської обласної прокуратури надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 12021220000001609 від 21.10.2021 за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, [PERSON] , [INFO] , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 190 КК України. В даному випадку діями [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було порушене та продовжується порушуватися конституційне право [PERSON] на вільне володіння своїм майном, оскільки шахрайським способом, з використанням підроблених документів та введенням в оману приватних нотаріусів (які виконували функції державних реєстраторів) [PERSON] та [PERSON] позбавили позивачку права власності на належну їй квартиру, а [PERSON] є іпотекодержателем і в будь-який час може звернути на неї стягнення у разі невиконання [PERSON] свого обов`язку з повернення грошових коштів за договором позики від 27.10.2021, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористались. Представник позивача адвокат Кальченко Ю.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила їх задовольнити. Відповідачі та треті особи в судове засідання не з`явились, повідомлялись у встановленому законом порядку, в числі і на сайті Судової влади України, причину неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надходило. Від відповідача [PERSON] надійшла до суду заява про розгляд справи за її відсутністю, та вказала, що іпотека за укладеним договором іпотеки є припиненою та знято заборону на предмет іпотеки. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008р. у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03) вказує, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідачів та третіх осіб за наявними в справі доказами. 25.08.2022 вказана позовна заява надійшла до суду, та розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 07.09.2022 прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою суду від 12.10.2022 задоволено клопотання представника позивача про проведення судового засідання у режимі відео-конференції. Протокольною ухвалою суду від 03.11.2022 до участі в справі в якості третьої особи залучено приватного нотаріуса ХМНО Череватенко О.М. Ухвалою суду від 21.11.2022 закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду. Протокольною ухвалою суду від 12.12.2022 задоволено клопотання представника позивача про виклик відповідачів на сайті Судової влади України. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить [ADDRESS] . 20 жовтня 2021 року між позивачем [PERSON] , від імені якої на підставі довіреності від 19.10.2021, посвідченої приватним нотаріусом Київського МНО Гритчиним В.І., діяла відповідач [PERSON] , та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, що був посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Череватенко О.М. за реєстр. №10481, за умовами якого позивач продала, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . ГУ НП в Харківській області за зверненням позивачки було відкрито кримінальне провадження № 12021220000001609\~від 21.10.2021\~за ознаками\~злочину,\~передбаченого ч.4\~ст.\~190\~КК України,\~де позивач\~була визнана\~потерпілою,\~ та в ході якого встановлено, що довіреність від 19.10.2021, посвідчена приватним нотаріусом КМНО Гритчиним В.І. підписана не [PERSON] . Відповідно до висновку експерта №38/21 від 10.01.2022 по кримінальному провадженню № 12021220000001609 від 21.10.2021 , складеного Українським НДІ спеціальної техніки та судових експертиз СБУ, підпис та рукописний текст у графі «підпис» у довіреності від 19.10.2021, яка зареєстрована в реєстрі за №496 виконані не [PERSON] , а іншою особою. В подальшому між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 2126 від 27.10.2021, посвідчений приватним нотаріусом ХНМО Карташовою С.І. та іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій за №2128 та 2129 від 27.10.2021, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Карташовою С.І., тобто відповідач [PERSON] за вказаним договором стала іпотекодержателем належної позивачці квартири, і в її інтересах щодо квартири було встановлене обтяження у вигляді заборони відчуження квартири за адресою: [ADDRESS] . 28.10.2021 [PERSON] було пред`явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. 28.07.2022 до Київського районного суду м. Харкова з Харківської обласної прокуратури надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 12021220000001609 від 21.10.2021 за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, [PERSON] , [INFO] , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 190 КК України. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203\~ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. За частиною першою статті 205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207\~ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627\~ЦК України і відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 244\~ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Позивач звернулась з вимогами про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу квартири, іпотечного договору посилаючись на те, що не підписувала довіреність. Так, дійсно, судом встановлено на підставі належних і допустимих доказів, що позивач не підписувала оспорювану довіреність від 19.10.2021 на ім`я [PERSON] , на підставі якої від її імені був укладений договір купівлі-продажу спірної квартири. В постанові Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі № 624/945/16-ц (провадження № 61-2869св20) вказано, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Встановивши, що позивач особисто не підписував договір оренди земельної ділянки та додатки до нього, що підтверджується висновком призначеної у справі судово-почеркознавчої експертизи, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірний договір є недійсним, у зв`язку з відсутністю волевиявлення позивача на його укладення, оскільки він цей договір не підписував. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що спірна довіреність та спірний договір купівлі-продажу квартири вчинені між відповідачами у зв`язку з відсутністю волевиявлення позивача на їх укладення, а тому підлягають визнанню недійсними. Позовні вимоги в частині припинення права власності [PERSON] на спірну квартиру не підлягають задоволенню, оскільки\~правова мета визнання правочину недійсним полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах. Отже, звернення особи до суду з позовними вимогами про припинення права власності не є необхідним для ефективного відновлення її права, оскільки державний реєстратор може відновити право власності за позивачем на підставі судового рішення про визнання правочинів недійсними. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (у редакції, чинній на момент ухвалення судового рішення) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року в справі № 545/1883/20 (провадження № 61-5728св21) вказано, що на підставі статті 412 ЦПК України підлягають скасуванню оскаржувані судові рішення і в частині вирішення позовних вимог про скасування запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно та поновлення становища, що існувало до порушення, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог, оскільки задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за позивачем призведе до відновлення порушених прав позивача, і не потребує для застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності та скасування запису про реєстрацію права власності, який є неналежним способом захисту порушеного права . З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовної вимоги про скасування рішення ПН ХМНО Череватенко О.М. за індексним №61030620 від 20.10.2021, в зв`язку з обранням позивачкою неефективного способу захисту. Що стосується вимоги позивача стосовно визнання іпотечного договору від 27.10.2021 за реєстр. №2128 недійсним, скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію, та припинення заборони відчуження спірної квартири, обтяжувачем якої є [PERSON] , то слід зазначити наступне. Відповідачем [PERSON] надані до суду Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки та реєстрацію обтяження станом на 18.10.2022, відповідно до яких іпотека спірної квартири за договором іпотеки припинена 18.10.2022 за заявою [PERSON] , та знято заборону на відчуження спірної квартири. Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України\~зобов`язання буде вважатися виконане належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться. Юридичним наслідком належного виконання зобов`язання відповідно до статей 598, 599 ЦК України є припинення зобов`язання. Таким чином, звернення особи до суду з позовом про визнання договору іпотеки недійсним не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. А спір відповідно до заяви відповідача, у даному випадку відсутній. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні та достовірні докази як кожний окремо так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгялду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання довіренності та договору купівлі-продажу квартири недійсними підлягають задоволенню, а в іншій частині позову слід відмовити за наведених вище обставин. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд стягує з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача судові витрати пропорційно до частини задоволених позовних вимог.

Outcome: partial