Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до Київської міської ради (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просила визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] терміном в три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили. Позиція позивача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер батько позивача. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS] . Квартира була приватизована батьком 20.09.2002 під час перебування у шлюбі з матір`ю позивача. Шлюб між батьками було розірвано 24.10.2002, після чого у спірній квартирі проживали дідусь та бабуся, а батько позивача почав проживати з іншою жінкою в її квартирі. Після смерті дідуся та бабусі, квартиру батько здавав в оренду, сам не проживав в ній. Крім того, позивач стверджував, що батько страждав на алкоголізм. Через це позивач з батьком посварилась та наприкінці 2011 року батько припинив спілкування з нею. Зв`язатись з батьком позивач більше не могла. У подальшому позивач одружилась та у 2014 році переїхала у Нідерланди. Про те, що батько помер позивачу стало відомо після отримання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 01.06.2021 про відкриття провадження у справі № 761/18466/21 про визнання спадщини відумерлою. Так позивач є єдиним спадкоємцем після померлого [PERSON] , інших спадкоємців немає. Позивач стверджує, що своєчасно не звернулась із заявою про прийняття спадщини з поважних причин, що пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами на вчинення таких дій. Так, жінка, яка проживала разом з батьком, приховала від неї його смерть, хоча отримувала свідоцтво про смерть останнього. Крім того, позивач вважає, що квартира після смерті її батька продовжувала здаватись в оренду, від чого іншими особами отримувався дохід, про що свідчить та обставина, що за вказаною адресою надавались комунальні послуги, які оплачувались. Саме з цих підстав, на думку позивача, законних спадкоємців і не повідомляли про смерть батька. Крім того, зазначила, що була волонтером у ВБГ «Надія для сиріт» у 2012 році, працювала за межами м. Києва, а відтак також була позбавлена можливості приїхати до Києва. Коли позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, останній було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивачем пропущено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. У зв`язку з наведеними обставинами позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Позиція відповідача. Представник відповідача у своєму відзиві проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні з підстав недоведеності та необґрунтованості. Зазначив, що неспілкування із спадкодавцем внаслідок неприязних відносин між ними, а також необізнаність спадкоємця про смерть батька не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Зазначив також, що позивачем пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини на 10 років, що є занадто тривалим строком для нереалізації своїх спадкових прав. 11.11.2021 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва по справі відкрито провадження у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, встановлено сторонам строки для надання заяв по суті справи. 28.01.2022 від представника відповідача надійшов відзив. 22.06.2022 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва задоволено заяву представника позивача про допит свідків [PERSON] , [PERSON] 22.06.2022 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні у повному обсязі. Суд, заслухавши сторону позивача, сторону відповідача, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, положеннями ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальним правилом, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 23.08.2017 № 6-1320цс17, правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 01.04.2019 у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Подібна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11.07.2018 у справі № 381/4482/16-ц (провадження № 61-12844св18), від 11.11.2020 у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20). Згідно ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з вимогами п. 1- 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про смерть Серія [NUMBER] , актовий запис № 718). Так спадкодавець доводився позивачу рідним батьком, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] . Також з матеріалів справи вбачається, що з матір`ю позивача [PERSON] спадкодавець, [PERSON] , перебував у шлюбі до 24.10.2002. Судом встановлено, що за життя спадкодавцю належала квартира [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданим 20.09.2002 згідно з розпорядженням від 20.09.2002 № 31643. 29.09.2021 позивач звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] батька [PERSON] , тобто з пропуском встановленого шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. 04.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисляк Т.С. своєю постановою відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану вище квартиру після померлого [INFO] батька [PERSON] у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Так позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначає, що наприкінці 2011 року посварилась з батьком через залежність останнього від алкоголю та припинила спілкуватись з ним, через що не мала можливості встановити його місце проживання та зв`язок з ним. Вказує, що несвоєчасно звернулась із заявою про прийняття спадщини з поважних причин, що пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами на вчинення таких дій, оскільки жінка, яка проживала разом з батьком, приховала від неї його смерть, хоча отримувала свідоцтво про смерть останнього. Крім того, позивач вважає, що квартира після смерті її батька здавалась в оренду, від чого іншими особами отримувався дохід, про що свідчить та обставина, що за вказаною адресою надавались комунальні послуги, які оплачувались. Також позивач зазначає, що одружилась та з 2014 року проживає за кордоном, в Нідерландах. Коли позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, останній було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивачем пропущено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. На підтвердження зазначених обставин, позивачем надано лист Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 14.05.2021 № 02/2834, з якого вбачається наявність заборгованості за особовим рахунком, відкритим на [PERSON] станом на 01.05.2021 та відсутність оплати за комунальні послуги з 2015 року. Також з матеріалів справи вбачається, що позивач в 2014 року одружилась з іноземцем, має трьох дітей, що підтверджується відповідними свідоцтвами, виданими компетентними органами Королівства Нідерландів. Судом досліджено і Довідку, видану Всеукраїнською благодійною організацією «Надія для сиріт» за вих. № 2 від 25.10.2021 про те, що позивач безперервно перебувала в якості волонтера ВБО «Надія для сиріт» з 10.01.2012 по 14.07.2012 за місцем діяльності Організації (Кіровоградська обл., Чернігівська обл., м. Кривий Ріг). Водночас зазначені докази у своїй сукупності не свідчать про поважність причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] також не підтвердили поважність причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини на 10 років. Отже, вищевказані докази не підтверджують поважних причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця, що унеможливили звернення до нотаріуса у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк. Крім того, неспілкування позивача зі спадкодавцем внаслідок неприязних відносини між ними, а також необізнаність спадкоємця про факт смерті батька не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Разом з тим саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини також не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Також безпідставним є посилання позивача на недобросовісність поведінки жінки, з якою проживав батько на момент смерті, щодо ненадання відомостей про відкриття спадщини, оскільки вказані обставини також не свідчать про поважність причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини, так як не є перешкодою на вчинення спадкоємцем дій по прийняттю спадщини відповідно до норм цивільного права. Не приймає суд до уваги і тієї обставини, що посилання позивача на ту обставину, що остання проживала за кордоном з 2014 року, оскільки матеріали справи не містять належним та допустимих доказів того, що остання, перебуваючи за кордоном, була позбавлена з об`єктивних причин можливості звернутись через консульські установи із заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк. Інших доказів позивачем у розумінні ст. 12, 81 ЦПК України, позивачем не надано. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed