Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

25.11.2022 [PERSON] звернулась з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та просить стягнути аліменти на утримання сина, який продовжує навчання у розмірі 5 000,00 грн., починаючи з дня звернення до суду. Свої вимоги мотивує тим, що 23.07.2004 між нею та відповідачем був укладений шлюб Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Запоріжжя, від даного шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] . Син [PERSON] з 01.09.2021 є студентом денної форми навчання Одеського Національного технологічного університету, за спеціальністю інноваційних технологій харчування та ресторанного готельного бізнесу на держзамовлення, що підтверджується довідкою від 14.09.2022 №69-Ф2та перебуває на її утриманні. Позивач зазначає, що відповідач матеріальної допомоги, необхідної для забезпечення потреб сина під час навчання, не надає, у зв`язку із чим вона звернулась до суду із вказаним позовом. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 06.12.2022 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи, призначено судове засідання на 12.01.2023 року, яке було відкладено на 13.02.2023 у зв`язку із першою неявкою відповідача у судове засідання. Позивач належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася, однак поштою надіслала заяву про розгляд справи за її відсутністі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення судового засідання, про розгляд справи у його відсутність або клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції на адресу суду не надходило, правом на подання відзиву на позовну не скористався. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст.247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.10.2004 року, актовий запис №616, відповідач по справі [PERSON] , є батьком [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно роз`яснень у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених ст. 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 20 серпня 2018 року по справі № 559/379/17-ц. Таким чином, однією із обов`язкових умов надання батьками утримання повнолітнім дочці чи сину є можливість надання дітям матеріальної допомоги, якої вони потребують саме у зв`язку з навчанням. Також суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18 (провадження № 61-16005св20), відповідно до якої стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення, одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Враховуючи викладене, виходячи з рівності обов`язку батьків утримувати дитину, оцінюючи в сукупності зібрані докази, з урахуванням факту недоведеності розміру щомісячного доходу відповідача та наявності у нього матеріальної можливості сплачувати аліменти у розмірі по 5 000,00 грн. щомісячно, матеріального становища сторін, зокрема суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, потребу в матеріальній допомозі повнолітнього сина, що продовжує навчання на денній формі, суд вважає за необхідним, позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до закінчення навчання, але не довше ніж досягнення ним 23-х років. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» ,суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн. Доказів понесення позивачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, суду не надано.

Outcome: partial