Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги з урахуванням уточненої позовної заяви тим, що відповідно до медичних документів вона має великі проблеми зі здоров`ям, останній діагноз: компресійна невропатія серединного нерва на рівні карального каналу двох сторін, невроліз середнього нерву у каральному каналі справа, та 21 липня 2021 року їй була проведена операція. Зазначає, що вона є інвалідом ІІІ групи, а всі витрати на проходження лікування сплачує самостійно і отримує пенсію у розмірі 2 200 грн., та інших джерел доходу не має. Вказує, що її становище є вкрай нужденним, проживає сама та не отримує ніякої допомоги крім пенсії, а її син не спілкується з нею тривалий час та не підтримує ніяких відносин, підставою чого стали проблеми з її здоров`ям та небажання їй допомогти будь-яким чином, при цьому має можливість надавати їй матеріальну допомогу, але відмовляється це робити. На підставі викладеного вона звернулась до суду з цим позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 3 500 грн. в твердій грошовій сумі щомісячно. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 15 вересня 2022 року у судовому засіданні суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвали про задоволення клопотання представника відповідача про допит свідків та відмовив у задоволенні клопотання відповідача про перехід у загальне позовне провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2022 року задоволено клопотання представника позивача про витребування у військової частини [NUMBER] відомостей про нараховану фінансову допомогу, а саме: забезпечення солдата [PERSON] за період з 26 травня 2022 року по 01 листопада 2022 року. 13 січня 2023 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська виправлено описку по тексту ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2021 року та замінено в тексті ухвали прізвище позивача - « [PERSON] » на вірне « [PERSON] ». Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про зупинення провадження у цивільній справі. 13 лютого 2023 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська відмовлено у задоволенні клопотання представників відповідача [PERSON] та [PERSON] про витребування доказів. Позивач надала заяву суду про розгляд справи за її відсутності у зв`язку зі станом здоров`я, позовну заяву підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог та просили відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Заслухавши учасників справи, вивчивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення свідків, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи встановлено, що у період з 06 березня 2017 року по 04 квітня 2017 року [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні після проведеної 17 березня 2017 року операції з тотального видалення менінгіоми лівого мосто-мозжечкового угла (субтенторіальної частини і частково супраселлярної) ретросігмоідним доступом з використанням УЗ-аспіратора, мікрохірургічною технікою, нейромоніторингом функції лицевого нерву, після чого зазначено патогістологічний висновок №19367 від 20 березня 2017 року - фіброзна менінгіома, з призначенням необхідного лікування і трудовими рекомендаціями щодо спостереження у невропатолога та уникнення фізичних, психоемоційних перенавантажень, що підтверджується виписним епікризом з історії хвороби 4300 відділення церебральної нейрохірургії №2 КЗ «Обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» (а. с. 11). Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №303/141 КП «Дніпропетровська обласна реабілітаційна лікарня» ДОР» у період з 03 березня 2021 року по 19 березня 2021 року [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з повним діагнозом: петро-клінвальна менінгіома справа з ростом у середню черпну ямку (продовжений ріст); з анамнезом захворювання: хворіє з 2017 року, коли була діагностована менінгіома в ділянці піраміди скроневої кістки справа. Прооперована в ОКЛМ - 17 березня 2017 року з видаленням менінгіоми; 18 березня 2017 року - встановлення вентрикуло-перитонеального шунта; проходила курси ДГТ за графіком. Стан поступово погіршувався, посилювалась хиткість при ході. На МРТ г/м від 10 лютого 2021 року - МР-картина СПО петро-клівальної області справа з prolongation morbi (без негативної динаміки). Направлена на лікування у зв`язку з погіршенням стану; переліком проведених обстежень 06 лютого 2020 року, 10 лютого 2021 року, 22 лютого 2021 року, 04 березня 2021 року; з наступними рекомендаціями: нагляд у невропатолога та сімейного лікаря за місцем мешкання, ЛФК та вестибулярна гімнастика, контроль МРТ г/м через 6-8 місяців з наступною консультацією нейрохірурга, консультація ендокринолога, контроль АТ, призначенням переліку необхідних ліків, уникати фізичних, психоемоційних перенавантажень, та рекомендовано також стаціонарне лікування 1-2 рази на рік (а. с. 15). Також судом встановлено, що у період по 20 липня 2021 року по 02 серпня 2021 року [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з клінічним діагнозом: компресійна нейропатія серединного нерва на рівні карпального каналу з двох сторін, після проведеної 21 липня 2021 року операції з невролізу серединного нерву в каральному каналі справа, з ЕМГ-заключенням: ЕМГ ознаки карпального тунельного синдрому справа з наростанням блоку проведення справа та зліва, з продовженням лікування у невролога і медичної терапії, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №6755 відділення нейрохірургії №2 КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» ДОР» (а. с. 12). Матеріалами справи підтверджено, що згідно довідок до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №231807 від 27 жовтня 2020 року та серії 12 ААВ №570571 від 27 жовтня 2022 року, [PERSON] має ІІІ групу інвалідності з зазначенням причин інвалідності - загальне захворювання (а. с. 13, 115). Крім того, [PERSON] є пенсіонером по інвалідності, про що свідчать пенсійні посвідчення № [NUMBER] від 26 листопада 2019 року, 05 січня 2021 року та 14 грудня 2021 року (а. с. 93). В матеріалах справи наявні індивідуальні програми інваліда №972 від 27 жовтня 2020 року та №1035 від 28 жовтня 2021 року, видані Міжрайонною Правобережною МСЕК №2, [PERSON] , яка працювала на той час, із зазначенням про ІІІ групу інвалідності з причиною інвалідності: загальне захворювання, а також зазначенням обмежень життєдіяльності, і реабілітаційних заходів та їх реалізації (а. с. 14, 94). Зі змісту довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №570571 від 27 жовтня 2022 року [PERSON] потребує лікування у невропатолога і сімейного лікаря, в прийомі ліків, про що свідчать наявні в матеріалах справи призначення лікарів із зазначенням необхідних для лікування медичних препаратів (а. с. 105-107, 115). Відповідно до консультаційного висновку лікаря-консультанта - нейрохірурга [PERSON] від 16 вересня 2022 року, виданого для направлення пацієнта [PERSON] на МСЕК, надано висновок (встановлений діагноз): пухлина мозкових оболонок (менінгіома) петро-клівальної області з ростом в середню мозкову ямку справа, та рекомендовано продовжити лікування у невропатолога за місцем проживання та контрольне МРТ головного мозку раз на рік (а. с. 114). З наявної в матеріалах справи виписки з медичної карти стаціонарного хворого №ЕА265 КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» ДОР» судом встановлено, що у період з 10 січня 2023 року по 06 лютого 2023 року [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з клінічним діагнозом: петро-кливальна менінгіома справа з ростом у середню черпну ямку, та супутнім діагнозом: компресійно-ішемічна нейропатія серединного нерву у каральному каналі з обох боків, стан після операції 11 січня 2023 року: невроліз та декомпресія серединного нерву в каральному каналі зліва, та наступними рекомендаціями: продовження лікування під наглядом невролога за місцем проживання, контроль температури та тиску, обмеженням фізичних та психічних перенавантажень, МРТ головного мозку, контроль через 12 місяців, консультація нейрохірурга. Також [PERSON] на підтвердження стану свого здоров`я та наявності витрат на лікування надано до суду направлення від лікаря на здачу аналізів, МРТ, рекомендації щодо прийняття медичних препаратів, а також чеки на їх придбання (а. с. 105-108, 110-113, 117-126). Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] має проблеми зі здоров`ям, які в свою чергу потребують періодичного медичного обстеження, хірургічного втручання, тривалого лікування, проходження пов`язаних з цим реабілітаційних заходів, у зв`язку з чим МСЕК було встановлено позивачу ІІІ групу інвалідності, а вищезазначені обставини підтверджують необхідність [PERSON] здійснювати пов`язані з цим грошові витрати. Крім того, як вбачається з довідок про доходи №5700 3266 3377 4718 та №3114 1317 0432 0122, виданих відділом обслуговування громадян №3 Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, за період з 01 лютого 2021 року по 31 липня 2021 року [PERSON] отримувала пенсію по інвалідності у розмірах 2 100 гривень на місяць та 2 200 гривень на місяць, а за період з 01 травня 2022 року по 31 жовтня 2022 року - у розмірі 2 300 гривень на місяць (а. с. 8, 109). Матеріалами справи підтверджено, що згідно довідки №8736 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 03 серпня 2021 року відділом обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована лише [PERSON] з 21 листопада 2016 року (а. с. 17). Також згідно довідок про доходи №267 за 2021 рік та №268 за 2022 рік, виданих 04 листопада 2022 року КП «Теплоенерго», загальна сума нарахованого [PERSON] доходу за період з листопада 2021 року по грудень 2021 року включно складала 15 611,50 грн., а за період з січня 2022 року по березень 2022 року включно складала 28 103,54 грн. (а. с. 139, 140). Судом також встановлено, що [PERSON] по 31 березня 2022 року була працевлаштована та на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України була звільнена за закінченням строку трудового договору, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] (а. с. 138). Відповідно до довідки №2250 від 26 вересня 2022 року, виданої Дніпровським міським центром зайнятості, [PERSON] перебувала на обліку як безробітна з 06 квітня 2022 року, але згодом було припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.п. 1 п. 10 ст. 31 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а. с. 116). За час перебування на обліку у центрі зайнятості у період з 06 квітня 2022 року по 15 жовтня 2022 року [PERSON] отримала допомогу по безробіттю у розмірі 23 439,40 грн., а 15 жовтня 2022 року їй було припинено реєстрацію у зв`язку з поданням письмової заяви про зняття з реєстрації як безробітного, що підтверджується відповіддю Дніпровської філії Дніпропетровського обласного центру занятості за №152 від 17 лютого 2023 року на запит адвоката [PERSON] . Крім того, судом також встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю відповідача - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого 17 лютого 2003 року виконавчим комітетом Новоолександрівської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний запис №38 (а. с. 9). Як вбачається з долученої до матеріалів справи довідки №1493 від 16 травня 2022 року, виданої командиром військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України полковником [PERSON] , солдат [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] м. Новомосковську Дніпропетровської області. Матеріалами справи також підтверджено, що згідно довідки про доходи №10 від 23 листопада 2022 року військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України, відповідач [PERSON] працює у військовій частині [NUMBER] та займає посаду стрільця, а його доходи за період з червеня 2022 року по жовтень 2022 року включно, складають: нарахована заробітна плата в розмірі 72 272,11 грн. та грошове забезпечення і інші нарахування у розмірі 163 268,70 грн., на загальну суму 235 540,81 грн., а до травня 2022 року включно грошове забезпечення військовослужбовцям виплачувалось військовою частиною [NUMBER] (а. с. 136). Також з матеріалів справи вбачається, що 01 березня 2008 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний актовий запис №05 (а. с. 88). Від шлюбу у відповідача [PERSON] та його дружини - [PERSON] є малолітні діти: дочка - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Дніпропетровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис №56, та син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Сурсько-Литовської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний актовий запис №36 (а. с. 81, 82). Матеріалами справи підтверджено, що згідно довідки про склад сім`ї та проживання №6689 від 21 грудня 2021 року, виданої Новоолександрівською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області, за адресою: [ADDRESS] , фактично проживають але не зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а. с. 75). Судом встановлено, що згідно довідки №24 від 27 січня 2022 року [PERSON] , [INFO] , виховується в КДНЗ «Світлячок» Новоолександрівської сільської ради (а. с. 70), а довідки №363 від 09 грудня 2021 року підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , навчався у 6-Б класі Новоолександрівського ліцею Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (а. с. 72). Крім того, як вбачається з довідки КНП «Центр первинної медичної допомоги» Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області [PERSON] , [INFO] , знаходиться на «Д» обліку у невролога з діагнозом - генералізована ідіопатична епілепсія та епілептичні синдроми, без згадки про фармакорезистентну епілепсію (а. с. 71). Також судом встановлено, що згідно довідки №1661 від 08 грудня 2021 року ДЗ «СБЛ №1 МОЗ України» [PERSON] працює з 09 липня 2009 року на посаді сестри медичної приймального відділення допоміжних лікувально-діагностичних підрозділів ДЗ «СБЛ №1 МОЗ України», а згідно довідки про доходи №151 від 06 грудня 2021 року ДЗ «СБЛ №1 МОЗ України» за період з грудня 2020 року по листопад 2021 року включно загальна сума доходів [PERSON] склала 142 760,22 грн. (а. с. 69,76). Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Частиною 8 статті 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 172 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Частиною 1 ст. 202 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз вказаної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав, таких як непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Як роз`яснено у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України). Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, а якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Стаття 202 СК України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги. При цьому відповідно до ч. 1 ст. 10 СК України якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). За положеннями ч. ч. 2, 4 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. У судовій практиці при визначенні осіб, що є непрацездатними, найчастіше використовують за аналогією ч. 3 ст. 75 СК України, яка регулює право одного з подружжя на утримання й передбачає, що такими є особи, які досягли пенсійного віку, встановленого законом, або особи з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи. Зважаючи на все вищезазначене, позивачем були надані належні та достатні докази того, що [PERSON] має інвалідність ІІІ групи та на час постановлення рішення суду позивач отримує лише пенсію за інвалідністю, отже, з урахуванням судової практики та чинного законодавства, вона вважається непрацездатною. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Відповідно до рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 19 липня 2017 року у справі № 756/620/16-ц, матеріальна допомога визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги належить брати факти отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утриманнястан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Потреба у матеріальній допомозі означає брак коштів, необхідних для підтримки нормальної життєдіяльності особи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 вересня 2018 року справа № 494/1682/15-ц. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18 дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Отже, обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Враховуючи вищезазначене, судом встановлено наявність усіх підстав складу юридичних фактів, які свідчать про обов`язок повнолітнього сина утримувати його матір. Відповідно до Законів України Про державний бюджет на 2021 рік, 2022 рік та 2023 рік, у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність визначено у розмірі: з 1 січня 2021 року - 1 769 грн., з 1 липня 2021 року - 1 854 грн., з 1 грудня 2021 року - 1 934 грн.; у 2022 році: з 1 січня 2022 року - 1 934 грн., з 1 липня 2022 року - 2 027 грн., з 1 грудня 2022 року - 2 093грн.; у 2023 році: з 01 січня 2023 року - 2 093 грн. Як було встановлено судом, [PERSON] на цей час має статус особи з інвалідністю, яка відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №570571 від 27 жовтня 2022 року, має третю групу інвалідності загального захворювання, в довідці також наявні висновки про умови і характер праці, в яких зазначено, що [PERSON] може працювати черговою, вахтером, диспетчером, але їй протипоказані додаткові навантаження. Разом з тим, згідно із положеннями ч. 3 ст. 75 СК України, позивач вважається непрацездатною особою та на цей час отримує лише пенсію у розмірі 2 300 грн., а на час розгляду справи, прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить 2093 грн. У постанові від 05 вересня 2019 року Верховний Суд у справі № 212/1055/18-ц зробив висновок про застосування норм права та зазначив, що отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. При цьому вказав, що не відступає від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 16.04.2018 р. у справі № 759/1315/17, оскільки в ній колегія суддів враховувала прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, який отримує позивачка як один із доводів у сукупності з іншими доказами для вирішення спору, а тому не посилалася на положення статті 75 СК України. Верховний Суд в інших справах неодноразово дублював вказану позицію (постанови від 26.02.2020 р. у справі № 233/4252/18, від 02.10.2019 р. у справі № 301/1359/16-ц). Про необхідність врахування можливості одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, також зазначав Верховний Суд. Крім того, під час розгляду справи судом не встановлено обставин щодо звільнення відповідача від обов`язку утримувати свою матір з підстав, викладених у ст. 204 СК України, покази свідків не підтвердили доводи сторони відповідача про наявність таких обставин і суду не було надано належних, достатніх та допустимих доказів їх існування. Також судом не встановлено обставин, на які посилається захист відповідача, що [PERSON] як матеріально, так і фізично допомагав своїй матері на її прохання, оскільки жодних належних доказів зазначеного суду надано не було, крім того, допитані з приводу цих обставин свідки також не змогли надати свідчення з приводу того, коли саме останній раз відповідач матеріально або будь-яким іншим способом допомагав своїй матері. Більш того, суд зазначає, що за тривалий час розгляду справи відповідач також не вчинив жодних дій, направлених на здійснення матеріальної допомоги матері, зокрема жодним чином матеріально не приймав участь у здійсненні витрат на її лікування за час розгляду справи. Отже, суд приймає до уваги, що оскільки позивач має інвалідність ІІІ групи, отримує пенсію по інвалідності, перебуває на лікарняному обліку, постійно проходить обстеження і лікування, не ухилялася від виконання батьківських обов`язків та потребує матеріальної допомоги, а син фактично не допомагає матері матеріально, не забезпечує її всім необхідним для нормального проживання, з відповідача, який є сином позивача [PERSON] , слід стягнути аліменти на її утримання. Крім того, суд зазначає, що показаннями допитаних у судовому засіданні свідків не було спростовано наведені вище обставини та не надано пояснень, що дають підстави вважати позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Посилання представників відповідача на те, що позивач не позбавлена можливості у працевлаштуванні, лише з урахуванням стану її здоров`я має обмеження в характері праці, але вона не погоджувалася на запропоновані в центрі зайнятості варіанти працевлаштування, також не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки така згода на працевлаштування є не обов`язком, а правом позивача, при цьому суду також не надано доказів на підтвердження вищезазначених обставин, на які посилались представники відповідача. Також суд бере до уваги те, що у [PERSON] є загалом три повнолітніх сина: відповідач [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а з позовом вона звернулась лише до одного свого повнолітнього сина. Як вбачається зі змісту ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Крім того, майновий стан повнолітніх дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Враховуючи вищезазначене, проаналізувавши позовні вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з підстав того, що позивач має ще двох повнолітніх синів, які також мають можливість надавати матеріальну допомогу своїй матері, але до них позивачем не було заявлено позовні вимоги зі стягнення аліментів на її утримання, також судом було враховано матеріальний стан відповідача, наявність у нього на утриманні двох неповнолітніх дітей, один з яких перебуває на «Д» обліку у лікаря-спеціаліста, які також потребують матеріального забезпечення, а тому за наявності вищезазначених обставин, з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1 200 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908,00 грн.

Outcome: partial