Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

Виклад позиції позивача, відповідачів, третіх осіб. Процесуальні дії. Представник позивача звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з вказаною позовною заявою, яку мотивує тим, що 10.07.2012 до Позивача звернувся [PERSON] з проханням надати йому в борг 60000 доларів США. Враховуючи, що Позивач добре знав [PERSON] і на той час в його наявності була така сума грошей, він погодився надати йому в борг 60000 доларів США, за умови повернення зазначеної вище суми до 01.01.2015. Саме на цих умовах вони уклали договір позики. На підтвердження отримання коштів [PERSON] було надано особисту письмову розписку від 10.07.2012 із зазначенням умов їх повернення. [PERSON] частково виконано умови договору позики, а саме: 25.06.2015 [PERSON] повернуто 5000 доларів США; 12.06.2018 повернуто ще 5000 доларів США. Але, незважаючи на досить тривалий час користування позикою [PERSON] не повернув йому отримані кошти. На неодноразові звернення в усному порядку, з проханням дотримуватися взятого зобов`язання щодо повернення залишку боргу, [PERSON] ігноруються. У зв`язку із тим, що [PERSON] , незважаючи на встановлений та погоджений порядок і умови повернення грошових коштів уникає виконання зобов`язання, він вимушений звернутися за захистом порушеного права до суду. 12.05.2021 Ковпаківським районним судом м. Суми позовні вимоги було задоволено та вирішено стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики від 10.07.2012 в розмірі 1391920 грн. 00 коп. та стягнуто судовий збір з [PERSON] у розмірі 11350 грн. 00 коп. Під час дій, спрямованих на виявлення майна [PERSON] , позивачем було встановлено, що за час існування боргу, [PERSON] 15.12.2016 подарував 2/3 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] своїй дружині [PERSON] та своїй доньці [PERSON] , та також 2/3 частини земельної ділянки, що також знаходиться за цією адресою та має кадастровий номер 5910191500:01:006:0002. Розпорядженням Голови Сумської обласної державної адміністрації №252-ОД від 19.05.2016 «Про перейменування об`єктів топоніміки в містах області» в [ADDRESS] . Відтак, відповідно до пункту 1 Договору дарування 2/3 часток житлового будинку дарувальник подарував у власність обдаровуваним належну йому на праві приватної власності 2/3 частки житлового будинку. Аналогічний пункт визначений в договорі дарування земельної ділянки. [PERSON] , відчужуючи за безвідплатним договором належне на праві власності нерухоме майно своїй дружині - [PERSON] та своїй доньці [PERSON] , будучи обізнаним про наявність заборгованості перед позивачем у розмірі на той час 55 000 доларів США, міг передбачити негативні наслідки для себе, у випадку не виконання умов договору позики та подальшого судового рішення про стягнення боргу, шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, що с предметом оспорюваного договору дарування, та переслідував єдину мету ухилитися від виконання грошового зобов`язання за рахунок відчужуваного майна та його подальшого збереження від примусової реалізації в рахунок погашення заборгованості за можливим рішенням суду про стягнення з нього боргу за договором позики. Укладений Відповідачами договір дарування не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, у зв`язку з чим, є фіктивним на підставі ст. 234 ЦК України. Водночас зазначає, що законним представником [PERSON] , [INFO] , тобто Відповідача 3 у цій справі, є її мати - [PERSON] , тобто Відповідач 2 у цій справі, яка діяла від себе особисто та як законний представник від імені та в інтересах малолітньої доньки при укладанні оскаржуваних договорів дарування. Таким чином [PERSON] є законним представником [PERSON] у відповідній справі. У пункті 4 Договору дарування 2/3 часток житлового будинку зазначено, що дарувальник гарантує, що житло, яке є предметом цього договору на момент укладення цього договору нікому іншому не продано, не подаровано, іншим способом не відчужене, - відносно нього не укладено будь-яких договорів щодо користування з іншими особами, як юридичний адрес воно не використовується, під заставою, забороною (арештом) не перебуває, судового спору щодо нього, а також прав у третіх осіб як у межах, так і за межами України немає, як внесок до статутного фонду інших юридичних осіб не внесений, внаслідок дарування будинку не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, які знаходились на утриманні дарувальника або зареєстрованих у будинку. У пункті 3.2. Договору дарування 2/3 часток земельної ділянки зазначено, що дарувальник стверджує, що земельна ділянка на момент укладення цього договору нікому іншому не продана, не подарована, іншим способом не відчужена, під заставою, забороною (арештом) не перебуває, судового спору щодо неї, а також прав у третіх осіб як у межах, так і за межами України немає. Як внесок до статутного фонду інших юридичних осіб не внесена. Обмеження та сервітути на земельну ділянку не зареєстровані, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданим Управлінням Держгеокадастру у Сумському районі Сумської області від 28.11.2016 за №НВ-5903998402016. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 15.12.2016 за [PERSON] було зареєстровано право власності на нерухоме майно - на 1/3 частки житлового будинку (загальна площа 312,8 кв.м., житлова площа 64,4 кв.м.), який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 15.12.2016 за [PERSON] було зареєстровано право власності на нерухоме майно - на 1/3 частки житлового будинку (загальна площа 312,8 кв.м., житлова площа 64,4 кв.м.), який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 15.12.2016 за [PERSON] було зареєстровано право власності на нерухоме майно - на 1/3 частки житлового будинку (загальна площа 312,8 кв.м., житлова площа 64,4 кв.м.), який розташований за адресою: [ADDRESS] . Саме після укладення договору позики грошових коштів у сумі 60 000 доларів США, який було укладено 10.07.2012 між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) та невиконання позичальником умов договору позики щодо повернення позикодавцю займаної грошової суми, між Відповідачами, які між собою є родичами, а саме: чоловіком та дружиною, а також батьком та донькою, був укладений спірний договір дарування житлового будинку та земельної ділянки. Оскільки за цим договором позики позичальник зобов`язувався повернути позичені кошти до 01.01.2015, але на цей момент ним було повернуто лише 5 000 доларів США, що свідчить про наявне зобов`язання у останнього сплатити ще 55 000 доларів США, тож з дій [PERSON] вбачається, що укладені 15.12.2016 договори дарування житлового будинку та земельної ділянки були спрямовані на убезпечення себе від примусового стягнення з останнього грошових коштів, які він винен [PERSON] за договором позики від 10.07.2012. Згідно із експертним висновком за результатами проведення комплексної оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельної-технічної експертизи №98/1441/40 від 29.12.2020 вартість будинку по [ADDRESS] , що визначена порівняльним підходом, з округленням менше 0,01%, складає 2 076 000 гривень. Відповідна сума стала основою для визначенням суми судового збору за подання цієї позовної заяви відповідно до встановлених чинним законодавством вимог. Таким чином, дії [PERSON] свідчать про порушення виконання зобов`язань перед [PERSON] за договором позики від 10.07.2012 та недобросовісне і фіктивне укладення договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки від 15.12.2016, які укладені з метою приховання наявного у своїй власності майна, яке може стати забезпеченням виконання зобов`язань [PERSON] перед [PERSON] . Просить суд визнати договір дарування 2/3 часток житлового будинку від 15.12.2016, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нанкою Т.І. - недійсним; визнати договір дарування 2/3 часток земельної ділянки від 15.12.2016, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нанкою Т.І. - недійсним; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про проведену державну реєстрацію права власності: запис про право власності № 18060580 від 15.12.2016 на 1/3 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та внесений на підставі рішення приватного нотаріусу Сумського міського нотаріального округу Нанка Т.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32952722 від 15.12.2016; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про проведену державну реєстрацію права власності: запис про право власності № 18060449 від 15.12.2016 на 1/3 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та внесений на підставі рішення приватного нотаріусу Сумського міського нотаріального округу Нанка Т.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32952722 від 15.12.2016; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про проведену державну реєстрацію права власності: запис про право власності №18060915 від 15.12.2016 на 1/3 земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та внесений на підставі рішення приватного нотаріусу Сумського міського нотаріального округу Нанка Т.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32952722 від 15.12.2016; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про проведену державну реєстрацію права власності: запис про право власності №18060854 від 15.12.2016 на 1/3 земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та внесений на підставі рішення приватного нотаріусу Сумського міського нотаріального округу Нанка Т.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32952722 від 15.122016. 21.12.2021 від відповідача [PERSON] , яка діє самостійно та в інтересах неповнолітньої [PERSON] надійшов Відзив на позовну заяву, згідно якого вважає позов необґрунтованим. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 234 ЦК України повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на фіктивність правочину, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Відповідно до Договору дарування 2/3 часток житлового будинку від 15.12.2016, [PERSON] та її дочці [PERSON] , в інтересах якої діє, як законний представник [PERSON] належить на праві власності 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що складається із житлового будинку літ. «В-1», загальна площа якого 312,0 м , житловою площею 64,4 м , підвал літ. «п/д», мансарда літ. «м/с», веранда літ. «в1», ганок літ. «кр1», яма вигрібна «І», ворота, огорожа, хвіртка літ. 1-5, що підтверджується Договором дарування 2/3 часток житлового будинку від 15.12.2016, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та технічним паспортом на вищевказане будинок із господарськими будівлями. Згідно Договору дарування 2/3 часток земельної ділянки від 15.12.2016, [PERSON] та її дочці [PERSON] , також належить на праві власності 2/3 часток земельної ділянки від загальної площі 0,2374 га, кадастровий номер земельної ділянки - 5910191500:01:006:0002, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруді (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , що у свою чергу підтверджується Договором дарування 2/3 часток земельної ділянки від 15.12.2016. Дані Договори були укладені задовго до рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.05.2021, і нікого вони не носили характеру із метою уникнення сплати заборгованості перед Позивачем, оскільки про наявність боргу [PERSON] , який існує на підставі розписок перед Позивачем, [PERSON] нічого не знала, та дізналася про наявність таких обставин, лише із моменту отримання із суду позовної заяви по даній справі, і вважає, що даний позов та борг виник при змові Позивача, та [PERSON] , який таким чином намагається не допустити реального розподілу спірного будинку в натурі, а сам він не може оспорити вищевказані договори дарування, у зв`язку із пропущеними строками позовної давності. Доводи Позивача щодо недійсності Договору дарування 2/3 часток житлового будинку від 15.12.2016 та Договору дарування 2/3 часток земельної ділянки від 15.12.2016, із підстав їх фіктивності не підтверджено жодними допустимими доказами, а є лише певною фантазією Позивача, враховуючи ті обставини, за яких позичалися кошти [PERSON] у такій сумі, і чи не є це спроба через суд легалізувати грошові кошти, які походять не відомо із яких джерел. Ст. 213 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання В момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Якщо навіть припустити отримання такої позики [PERSON] , то дані кошти ніяким чином не витрачалися на інтереси сім`ї, та таких правочин не укладався точно в інтересах сім`ї, оскільки, в поданих самим [PERSON] щорічних декларацій за період 2015-2020 року у графі «Фінансові зобов`язання» відсутні будь-які відомості, щодо наявності у нього боргу на таку велику суму, яка становить 50 000 дол. США. За таких обставин, Договір дарування 2/3 часток житлового будинку від 15.12.2016 та Договір дарування 2/3 часток земельної ділянки від 15.12.2016, складені у відповідності із вимогами чинного законодавства України, та підстав для визнання їх недійсним не має, що є підставою для відмови у задоволені позову Позивача. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.08.2021 позовну заяву було залишено без руху на надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.09.2021 позовну заяву було повторно залишено без руху на надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 28.10.2021 позовну заяву було повторно залишено без руху на надано строк для усунення недоліків. 23.11.2021 [PERSON] подано заяву про усунення недоліків позовної заяви відповідно до ухвали суду від 28.10.2021. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.12.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання 03.01.2022. Ухвалою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.01.2022 заяву [PERSON] про забезпечення позову - задоволено частково. Забезпечено позов шляхом накладення заборони на вчинення реєстраційних дій щодо 2/3 житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та 2/3 земельної ділянки, що також знаходиться за цією адресою та має кадастровий номер 5910191500:01:006:0002, що належать [PERSON] , [PERSON] , до набрання законної сили рішенням суду по справі. В іншій частині вимог заяви - відмовлено. Постановою Сумського апеляційного суду від 03.03.2022 апеляційну скаргу [PERSON] , діючої і в інтересах неповнолітньої [PERSON] , залишено без задоволення. Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.01.2022 залишено без змін. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.02.2022 залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.02.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Позиції учасників судового провадження. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні з посиланням на ст. 3 Цивільного кодексу України. Зазначив, що [PERSON] було укладено договори дарування з метою уникнення відповідальності за договором позики, відбулась зміна власника нерухомого майна. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Зазначив, що вартість нерухомого майна була значно відмінною у договорах дарування та відповідно до експертного висновку. Підстави укладення договору дарування було не сплачувати податок за землю та житлову нерухомість. Були боргові зобов`язання перед позивачем, є відповідне рішення суду. Саме ним утримувався та утримується будинок у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Титор Р.М. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у відзиві. Зазначив, що [PERSON] та його довірителька укладаючи договори дарування в повному обсязі усвідомлювали (розуміли), що вони не є удаваними та фіктивними, [PERSON] не входила у змову з [PERSON] . На даний час на розгляді Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває цивільна справа, щодо поділу майна між [PERSON] та [PERSON] . Третя особа - Приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Нанка Т.І. у судові засідання не з`явилась, у письмових заявах просила суд розглядати справу без її участі, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Представник третьої особи - Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради у судове засідання не з`явився, у листі від 14.11.2022 зазначили, що участь органу опіки та піклування при розгляді позовної заяви про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації права власності не обов`язковою. Враховуючи вищевикладене, просять суд розглядати справу без участі представника згідно з чинним законодавством, не порушуючи прав та законних інтересів дитини. Фактичні обставини, встановлені судом. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Дослідивши та вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Судом встановлено, що на підставі договору дарування 2/3 часток житлового будинку, укладеного 15.12.2016 між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] , яка діє від себе особисто та як законний представник від імені та в інтересах малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , зі згоди батька малолітньої доньки [PERSON] та згідно витягу з рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 18.10.2016 № 559 «Про надання дозволу на укладення майнових угод за участю малолітніх та неповнолітніх, що проживають у місті Суми» (обдаровані), які попередньо ознайомлені з правовими наслідками недодержання при вчиненні правочинів вимог закону, з вимогами чинного законодавства щодо виникнення права власності, а також з вимогами Податкового кодексу України, усвідомлюючи природу цього правочину та значення своїх дій, уклали договір про таке: [PERSON] (чоловік і батько) подарував 2/3 частки, а Обдаровувані [PERSON] (дружина), [PERSON] (донька), прийняли у дар по даному договору у спільну часткову власність по 1/3 частці кожна, житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розташований на приватизованій земельній ділянці, загальною площею 0,2374 га, кадастровий номер 5910191500:01:006:0002, надані для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Житловий будинок, належить [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нанкою Т.І. 03.07.2015 за № 4901. Згідно звіту про незалежну оцінку відчужуваного майна від 08.12.2016 оціночна вартість 2/3 часток житлового будинку становить 160924 грн. 00 коп., цей дар сторони оцінюють у 160924 грн. 00 коп. Особи, які уклали договір повною мірою розуміють умови і значення цього правочину, його правові наслідки, цей правочин не містить характеру фіктивного та удаваного. Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нанкою Т.І. за № 4963 (т. 2 а.с.164, 165). На підставі договору дарування 2/3 часток земельної ділянки, укладеного 15.12.2016 між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] , яка діє від себе особисто та як законний представник від імені та в інтересах малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , зі згоди батька малолітньої доньки [PERSON] та згідно витягу з рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 18.10.2016 № 559 «Про надання дозволу на укладення майнових угод за участю малолітніх та неповнолітніх, що проживають у місті Суми» (обдаровані), які попередньо ознайомлені з правовими наслідками недодержання при вчиненні правочинів вимог закону, з вимогами чинного законодавства щодо виникнення права власності, а також з вимогами Податкового кодексу України, усвідомлюючи природу цього правочину та значення своїх дій, уклали договір про таке: [PERSON] (чоловік і батько) подарував 2/3 частки, а Обдаровувані [PERSON] (дружина), [PERSON] (донька), прийняли у дар по даному договору у спільну часткову власність по 1/3 частці кожна, земельну ділянку, загальною площею 0,2374 га, кадастровий номер 5910191500:01:006:0002, надані для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Земельна ділянка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно звіту про незалежну оцінку відчужуваного майна від 08.12.2016 експертна грошова оцінка земельної ділянки, що відчужується, складає 42764 грн. 00 коп., цей дар сторони оцінюють у 42764 грн. 00 коп. Земельна ділянка належить Дарувальнику на підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нанкою Т.І. 03.07.2015 за № 4902. Особи, які уклали договір повною мірою розуміють умови і значення цього правочину, його правові наслідки, цей правочин не містить характеру фіктивного та удаваного. Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нанкою Т.І. за № 4964 (т. 2 а.с.161-163). Розпорядженням Голови Сумської обласної державної адміністрації №252-ОД від 19.05.2016 «Про перейменування об`єктів топоніміки в містах області» в [ADDRESS] (т. 2 а.с. 144, 145). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення для справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09.10.2019 у справі № 592/9635/16, яке набрало законної сили 15.11.2019 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, розірвано шлюб між [PERSON] (місце проживання - [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ) та [PERSON] (місце проживання - [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ), зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області 13.10.2012 року, актовий запис №1259. Стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.05.2021 у справі № 592/4211/21, яке набрало законної сили 14.06.2021 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів задоволено. Стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) суму заборгованості за договором позики від 10.07.2012 року в розмірі 50000 доларів США, що еквівалентно 1391920 грн. 00 коп. Стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) судовий збір у розмірі 11350 грн. 00 коп. Згідно мотивувальної частини рішення, 10.07.2012, на підставі власноруч написаної письмової розписки, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , отримав від [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , готівковим способом у борг грошову суму в розмірі 60000 доларів США, яку зобов`язався повернути позикодавцю у повному обсязі до 01.01.2015. 25.06.2015 і 12.06.2018 [PERSON] частково виконав умови договору позики від 10.07.2012, відшкодувавши [PERSON] борг на суму 10000 доларів США (двома платежами по 5000 доларів США). Згідно письмової розписки від 12.06.2018, [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] залишок боргу в розмірі 50000 доларів США у строк до 01.01.2021. Проте, станом на 12.05.2021, позичальник отримані грошові кошти [PERSON] у повному обсязі не повернув (т. 2 а.с. 143) Згідно копії висновку експертів № 98/1441/40 за результатами проведення комплексної оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 592/7692/20, провадження № 2/592/2427/20 від 29.12.2020: дійсна ринкова вартість нерухомого майна житлового будинку із прибудовами та господарськими будівлями та спорудами розташованого по [ADDRESS] складає 2076000 грн. 00 коп. (т. 2 а.с. 128-141). 08.02.2022 Постановою про відкриття виконавчого провадження (ВП№68562282) приватного виконавця Пересадько О.Б., відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 592/4211/21, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми 18.06.2021, про стягнення з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) суму заборгованості за договором позики від 10.07.2012 року в розмірі 50000 доларів США, що еквівалентно 1391920 грн. 00 коп. Стягнення з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) судовий збір у розмірі 11350 грн. 00 коп. (т. 3 а.с. 20). 08.02.2022 Постановою приватного виконавця Пересадько О.Б. (ВП№68562282) при примусовому виконанні виконавчого листа № 592/4211/21, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми 18.06.2021 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, що належать боржнику [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) (т. 3 а.с. 21). Як вже зазначалось, ухвалою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.01.2022 заяву [PERSON] про забезпечення позову - задоволено частково. Забезпечено позов шляхом накладення заборони на вчинення реєстраційних дій щодо 2/3 житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та 2/3 земельної ділянки, що також знаходиться за цією адресою та має кадастровий номер 5910191500:01:006:0002, що належать [PERSON] , [PERSON] , до набрання законної сили рішенням суду по справі. В іншій частині вимог заяви - відмовлено. Постановою Сумського апеляційного суду від 03.03.2022 апеляційну скаргу [PERSON] , діючої і в інтересах неповнолітньої [PERSON] , залишено без задоволення. Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.01.2022 залишено без змін. Заборона на вчинення реєстраційних дій щодо 1/3 житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та 1/3 земельної ділянки, що також знаходиться за цією адресою та має кадастровий номер 5910191500:01:006:0002, що належать [PERSON] відсутня (т. 1 а.с. 53, 54, 88-90). Відповідачем [PERSON] надано довідку-виписку транзакцій по картці/рахунку, належного йому за період 2016-2020 роки на підтвердження сплати сум на утримання будинку [ADDRESS] (т. 3). Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.10.2022 (справа № 592/7692/20) у справі за позовом [PERSON] , яка діє самостійно, та в інтересах неповнолітньої [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про поділ майна, що перебуває в спільній частковій власності зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням в цивільній справі № 592/9968/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якої діє відповідач [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Нанка Тетяна Іванівна про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації права власності до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 лютого 2021 року у справі справа N 638/13880/17 провадження N 61-10398св20. Згідно з частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України). Рішенням Конституційного Суду України від 28.04.2021 № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що ч. 3 ст. 13, ч. 3 ст. 16 ЦК України не суперечать ч. 2 ст. 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису ч. 3 ст. 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису ч. 1 ст. 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у ч. 3 ст. 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що ч. 3 ст. 13 та ч. 3 ст. 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)». Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). Під час розгляду справи суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України). Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, Верховний Суд врахував, що: 1) відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича; 4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. На переконання Верховного Суду, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника. Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в законодавстві України регулюються тільки в певних сферах (зокрема: у банкрутстві (стаття 20 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом»); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»). У постанові КЦС ВС від 13 квітня 2022 року у справі № 757/62043/18-ц вказано про те, що договір як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин і має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватноправовий інструментарій (зокрема, вчинення договору не для регулювання цивільних відносин і не для встановлення, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків, звільнення майна з-під арешту в публічних відносинах або уникнення арешту та/або можливої конфіскації. Договір, який укладений з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання та завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто, кредитора. У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 зроблено висновок, що договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника). Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначено: «Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Реалізуючи право на судовий захист та звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01 червня 2016 у справі № 920/1771/14, від 30 листопада 2016 року у справі № 910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину потрібно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду. ВС зауважив, що за умови встановлення факту наявності у боржника іншого майна, за рахунок якого кредитор не позбавляється можливості задовольнити свої вимоги, не можна стверджувати, що його права порушені укладенням угод про відчуження майна, що не матимуть наслідком неплатоспроможність боржника (постанова від 22.12.2021 у справі № 370/2489/20). Під час розгляду справи позивач не надав належних та допустимих доказів, що при укладення оспорюваних договорів був відсутній намір створити юридичні наслідки у вигляді відчуження майна [PERSON] на користь своєї дружини та малолітньої доньки та набуття майна [PERSON] та [PERSON] , а також не наведено фактичних даних на спростування встановленої законом презумпції правомірності правочину. Передбачені оспорюваним договором дарування частки будинку та земельної ділянки правові наслідки настали, сторони вказаного договору вчинили всі передбачені цим договором дії для їх виконання, а саме передали майно від дарувальника обдарованим, які прийняли дарунок. При цьому мотиви, з яких [PERSON] вчинив дії по відчуженню майна шляхом його дарування, не мають правового значення. Підтвердженням даного факту є також наявність спору між [PERSON] та [PERSON] , який розглядається у Ковпаківському районному суді м. Суми - справа № 592/7692/20 за позовом [PERSON] , яка діє самостійно, та в інтересах неповнолітньої [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про поділ майна, що перебуває в спільній частковій власності, провадження у якій зупинено до набрання судовим рішення у справі №592/9968/21, від якого залежить вирішення справи про поділ майна. Більше того, право власності [PERSON] на земельну ділянку та розташований на ній житловий будинок першопочатково виникло на підставі договорів дарування, посвідчених приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нанкою Т.І. 03.07.2015 за №4902 та №4901 відповідно, тобто майже через три роки після укладення договору позики з [PERSON] (10.07.2012) та через пів року після кінцевої дати повернення позики, зазначеної в розписці від 10.07.2012 (01.01.2015). Крім того у власності [PERSON] перебуває 1/3 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та 1/3 частки земельної ділянки загальною площею 0,2374 га, кадастровий номер 5910191500:01:006:0002, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Земельна ділянка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Які не перебувають під обтяженням (не накладена заборона на вчинення реєстраційних дій на належну йому частку судом та відсутній відповідний арешт, який накладено в рамках виконавчого провадження (ВП№68562282) приватним виконавцем, яке відкрито постановою приватного виконавця при примусовому виконанні виконавчого листа № 592/4211/21, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми 18.06.2021 лише 08.02.2022, а позовна заява [PERSON] про визнання договорів недійсними надійшла до суду ще 10.08.2021). Суд не приймає, як належний доказ посилання позивача про те, що відповідачі уклали спірні договори дарування для унеможливлення стягнення заборгованості по договору позики, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цього. Таким чином, аналізуючи докази у їх сукупності, суд зазначає, що матеріали цивільної справи не містять належних та допустимих доказів на обґрунтування тих обставин, що при укладенні оспорюваних договорів дарування відповідачі [PERSON] , [PERSON] самостійно та в інтересах малолітньої дитини діяли недобросовісно та нерозумно, відповідач [PERSON] мав намір, реалізуючи власні повноваження, завдати шкоди іншій особі, зокрема, стягувачу [PERSON] , свідомо безоплатно відчуживши вартісне майно, за рахунок якого могло бути виконане боргове зобов`язання відповідача [PERSON] перед кредитором [PERSON] . При цьому, суд не приймає визнання позову відповідачем [PERSON] , оскільки таке визнання суперечить закону. Вимоги позивача про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про проведену реєстрацію прав власності є похідними від вимог про визнання договорів дарування недійсними у задоволенні яких відмовлено, таким чином, не підлягають задоволенню і позовні вимоги про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про проведену реєстрацію прав власності. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10.02.2010). Судові витрати. Пунктом 12 статті 2 ЦПК України встановлено, що одним з основних принципів цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору необхідно залишити за позивачем.

Outcome: dismissed