Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 11 лютого 1992 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від спільного проживання дітей немає. Причиною розірвання шлюбу є те, що відносини які існують між ними унеможливлюють збереження шлюбу, сторони проживають окремо. Стосунки фактично припинені з 2006 року. У зв`язку з наведеним просить розірвати шлюб. Позивач у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні вказав, що проти розірвання шлюбу не заперечує, просить щоб позивачці суд змінив прізвище. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 11 лютого 1992 року, сторони зареєстрували шлюб 11 лютого 1992\~ року у відділі ЗАГС Івано-Франківського міськвиконкому, актовий запис № 163. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх фактично припинено, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому такий шлюб зберігати не доцільно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач\~ не просила суд про відновлення дошлюбного прізвища. За змістом цивільно-процесуального закону суд розглядає справи виключно в межах заявлених позовних вимог, зміна прізвища є правом позивачки, тому в цій частині прохання відповідача не обґрунтовані належними правовими підставами. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved