Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 22 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., який зареєстрований в реєстрі за №\~198709, про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінпром Маркет (далі ТОВ\~Фінпром Маркет) суми заборгованості за кредитним договором №\~001-12522-090913 від 09 вересня 2013 року в розмірі 23794 грн. 49 коп. та витрат за вчинення цього виконавчого напису в розмірі 50 грн. В обґрунтування позову зазначав, що 22 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №\~198709, про стягнення з нього на користь ТОВ\~Фінпром Маркет заборгованості за кредитним договором №\~001-12522-090913 від 09 вересня 2013 року за період з 06 травня 2020 року по 22 червня 2021 року в розмірі 23794 грн. 49 коп. та витрат за вчинення нотаріусом даного виконавчого напису в розмірі 50 грн. Вважає, що цей виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, зазначена у виконавчому написі нотаріуса сума заборгованості є необґрунтованою та безпідставною, її розмір ним не визнається та є спірним, нотаріус не перевірив безспірність суми заборгованості, оскільки заборгованості за вказаним кредитним договором №\~001-12522-090913 від 09 вересня 2013 року він не має, жодної письмової вимоги (повідомлення) від кредитора він не отримував, тому був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність суми заборгованості та можливості оспорити пред`явлені до нього вимоги. Також зазначав, що вказаний вище виконавчий напис ґрунтується на кредитному договорі №\~001-12522-090913 від 09 вересня 2013 року, укладеному між ним і Публічним акціонерним товариством Дельта Банк (далі ПАТ\~Дельта Банк або Банк), однак даний договір із Банком він не укладав, ним підписувалася лише анкета-заява про надання кредитної картки, яка нотаріально не завірена, що суперечить Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №\~1172, яким визначено, що стягнення заборгованості у безспірному порядку здійснюються за кредитними договорами посвідченими нотаріально. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Грибова І.В. у судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеному, просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач ТОВ\~Фінпром Маркет повторно у судове засідання не з`явилося, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялося належним чином за місцезнаходження, про причини неявки суд не повідомило, відзив на позов до суду не подавало. Треті особи у даній справі: приватний виконавець виконавчого округу Луганської області Лиманський В.Ю. та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., будучи повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, пояснення на позов до суду вони теж не подавали та витребувані судом документи не надали. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов. Провівши заочний розгляд справи, з`ясувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 22 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №\~198709, про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ\~Фінпром Маркет заборгованості за кредитним договором №\~001-12522-090913, укладеним 09 вересня 2013 року між [PERSON] і ПАТ\~Дельта Банк. Із змісту цього виконавчого напису вбачається, що приватним нотаріусом пропонується стягнути із [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ\~Фінпром Маркет, якому Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія управління активами на підставі договору №\~180621-ВП про відступлення прав вимоги від 18 червня 2021 року, якому в свою чергу Товариство з обмеженою відповідальністю Європейська агенція з повернення боргів на підставі договору №\~17062021 про відступлення прав вимоги від 17 червня 2021 року, якому в свою чергу ПАТ\~Дельта Банк на підставі договору №\~2242/К про відступлення прав вимоги від 07 травня 2020 року, відступило право вимоги за кредитним договором №\~001-12522-090913 від 09 вересня 2020 року, укладеним між ПАТ\~Дельта Банк та [PERSON] , у загальному розмірі 23794 грн. 49 коп. та плату за вчинення цього виконавчого напису в розмірі 50 грн. Позивач [PERSON] , звертаючись до суду з позовом, вважає, що вказаний виконавчий напис нотаріуса від 22 червня 2021 року за №\~198709 є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки він вчинений з порушенням вимог законодавства. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ЦК України, Законом України Про нотаріат від 02 вересня 1993 року №\~3425-XII, Законом України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року №\~1404-VII, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №\~296/5 (далі Порядок №\~296/5), Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №\~1172 (далі Перелік №\~1172). За змістом ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. У ч. 1 ст. 1 Закону України Про нотаріат визначено, що нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. За змістом п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України Про нотаріат виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. У ч. 1 ст. 87 Закону України Про нотаріат, п. 1.1 глави 16 розділу ІІ Порядку №\~296/5 передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно із ч. 2 ст. 87 Закону України Про нотаріат, п. 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку №\~296/5 перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України Про нотаріат нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №\~296/5, містить такі ж самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку №\~296/5). Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №\~1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені у Законі України Про нотаріат та Порядку №\~296/5. 26 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову за №\~662 Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Зазначеною постановою до вказаного Переліку внесені зміни, після розділу Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, Перелік доповнено новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, згідно із яким для одержання виконавчого напису додаються: а)\~оригінал кредитного договору; б)\~засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Внесеними до Переліку змінами нотаріусам надано право вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, укладених у простій формі, тобто які не були посвідченні нотаріально. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №\~826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року за №\~662 Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, у частині доповнення Переліку новим розділом Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №\~826/20084/14 залишено без змін постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у цій справі та вона набрала законної сили. Пленум Вищого адміністративного суду України у п. 10.2 постанови №\~7 від 20 травня 2013 року Про судове рішення в адміністративній справі роз`яснив, що визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Оспорюваний позивачем [PERSON] виконавчий напис, приватним нотаріусом Остапенком Є.М. був вчинений 22 червня 2021 року, тобто уже тоді коли діяла редакція Переліку №\~1172, яка передбачала вчинення виконавчого напису нотаріусом лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору. Відповідно до підпункту 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку №\~296/5 при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №\~1172. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у цивільній справі №\~137/1666/16-ц виклала правовий висновок і роз`яснила, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України Про нотаріат). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України Про нотаріат, захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як із підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і із підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчого напису нотаріуса може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог стягувача до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно із переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України Про нотаріат у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідачем ТОВ\~Фінпром Маркет належних і допустимих доказів на обґрунтування того, що приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенку Є.М. були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача [PERSON] за кредитним договором №\~001-12522-090913, який укладений 09 вересня 2013 року між ПАТ\~Дельта Банк і [PERSON] , суду не надано, своїм правом на спростування заявлених вимог не скористалося, доказів на спростування доводів позовних вимог, зокрема, копії документів, на підставі, яких був вчинений виконавчий напис, у тому числі, нотаріально посвідчений кредитний договір №\~001-12522-090913 від 09 вересня 2013 року, що став підставою для вчинення нотаріусом виконавчого напису, та розрахунок суми заборгованості [PERSON] не подав, що позбавляє суд можливості встановити відповідність поданих нотаріусу Остапенку Є.М. документів для вчинення виконавчого напису, відповідність заборгованості тій, що зазначена у виконавчому написі нотаріуса, та перевірити дотримання строку для її стягнення, враховуючи, що позивач [PERSON] категорично заперечує розмір заборгованості за вказаним кредитним договором. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вчинений 22 червня 2021 року приватним нотаріусом Остапенком Є.М. виконавчий напис за реєстровим №\~198709 про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ\~Фінпром Маркет суми заборгованості за кредитним договором №\~001-12522-090913 від 09 вересня 2013 року за період із 06 травня 2020 року по 22 червня 2021 року в загальному розмірі 23794 грн. 49 коп. та плати за вчинення нотаріусом виконавчого напису в розмірі 50 грн. не відповідає вимогам закону, тому зазначений виконавчий напис нотаріуса суд визнає таким, що не підлягає виконанню. Також відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі до суду заяви про забезпечення його позову судовий збір у розмірі 454 грн. За змістом ч. 3 ст. 22 Закону України Про захист прав споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, споживачі звільняються. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи з наведеного, враховуючи, що позивач [PERSON] від сплати судового збору звільнений, тому відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України із відповідача ТОВ\~Фінпром Маркет на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved