Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

Представник позивача адвокат Головкін Р.В. 08.11.2022 звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 25 694,67 грн та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від спільного проживання вони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26.09.2017 стягнуто із відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1 500,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття з відповідною індексацією. Аліменти на утримання дитини відповідач сплачував нерегулярно, він нехтує своїми обов`язками щодо участі у додаткових витратах на утримання дитини та добровільної участі у додаткових витратах не приймає. [PERSON] несе додаткові витрати на утримання дитини, а саме: ультразвукове обстеження та лабораторні дослідження за період з 06.04.2017 по 07.03.2018; стоматологічні послуги за період з 20.06.2018 по 15.07.2022; дерматологічні лабораторні дослідження від 09.11.2020 та 10.11.2020; ПЛР дослідження від 12.08.2021; туристичні послуги надані ФОП [PERSON] на організацію поїздки в с. Залізний Порт (Україна), що підтверджується квитанціями від 14.07.2017 та 15.07.2017; туристичні послуги по організації подорожі до Турецької Республіки, що включають авіапереліт та проживання в готелі Nova Park Hotel категорії 5* з 14.08.2021 по 19.08.2021. З урахуванням викладеного представник позивача зазначає, що відповідач зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину у рівній мірі з позивачем, а тому просить суд стягнути із відповідача на її користь додаткові витрати на дитину у розмірі 25 694,67 грн. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 2 400,00 грн, що підтвердив договором про надання правової допомоги № 1 від 16.09.2022 та актами приймання наданих послуг № 1 від 18.09.2033 та № 6 від 12.10.2022. Ухвалою суду від 29.11.2022 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. У встановлений судом строк відповідачем 19.12.2022 на адресу суду направлено відзив на позов. Відповідач позов не визнав, просить відмовити в його задоволенні, оскільки позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі та не підтверджуються належними доказами. Зазначив, що позивачем не обґрунтовано та не надано доказів, що дитину необхідно оздоровлювати за межами України, а тому туристична поїздка не може вважатись додатковими витратами на дитину. Окрім того, відповідачем зазначено, що позивач посилається на обставини та докази понесення додаткових витрат, термін позовної давності яких сплив. Заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини на даний час він не має. Відповідач 12.01.2023 також направив на адресу суду заяву про зупинення провадження у справі мотивуючи тим, що він проходить військову службу у лавах Збройних Сил України, в підтвердження чого надав витяг із наказу № 113 від 06.05.2022 командира військової частини [NUMBER] про його зарахування до списків особового складу військової частини [NUMBER] на посаду майстра акумуляторника відділення ремонту та зарядки акумуляторних батарей взводу спеціальних робіт ремонтної роти. Ухвалою суду від 31.01.2023 відмовлено у задоволенні такої заяви, з огляду на те, що відповідачем 22.12.2022 подано до суду відзив на позов; зазначений спір є малозначним, а також в матеріалах справи відсутні клопотання сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні. Також суд враховував таку обставину, що військова частина, де перебуває на військовій службі відповідач, знаходиться на території, що відноситься до юрисдикції Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області. В зв`язку із збройною агресією російської федерації, зазначена військова частина переведена на воєнний стан, але підрозділ, де проходить службу відповідач на час вирішення спору не залучений до воєнних дій чи проведення антитерористичної операції, на що також вказує займана відповідачем у складі Збройних Сил України посада. Також судом враховано, що зупинення провадження в даній справі може призвести до порушення права позивача на очікувану грошову вимогу, розмір якої з плином часу не зміниться, але призведе до зменшення купівельної спроможності суми позовної вимоги. Окрім того, відповідач подав до суду відзив на позов, що дає суду можливість вирішити спір по суті. Зважаючи на вказані обставини, відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, з?ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, встановив таке. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, яка полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони по справі з 21.07.2007 по 08.08.2017 перебували у зареєстрованому шлюбі, що вбачається із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 21.07.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області та рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27.07.2017 по справі № 373/1000/17 про розірвання шлюбу. Сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 17.03.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26.09.2017 (справа № 373/1382/17) з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дочки у розмірі 1 500,00 грн з наступною індексацією зазначеної суми аліментів відповідно до закону щомісячно, починаючи з 26.07.2017, до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду про стягнення аліментів виконується у примусовому порядку. Позивач працює медичною сестрою КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» та отримує відповідні доходи, що підтверджено довідкою про доходи № 35 від 05.10.2022, виданою зазначеним підприємством. Відповідач проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] , що підтверджено витягом із наказу № 113 від 06.05.2022 командира військової частини [NUMBER] та довідкою № 1962 від 06.12.2022. Доказів про його доходи справа не містить. Позивачем надано докази про понесені нею витрати на лікування та оздоровлення дочки [PERSON] , а саме: ультразвукове обстеження та лабораторні дослідження за період з 06.04.2017 по 07.03.2018; стоматологічні послуги за період з 20.06.2018 по 15.07.2022; дерматологічні лабораторні дослідження від 09.11.2020 та 10.11.2020; ПЛР-тест (дослідження) від 12.08.2021; туристичні послуги надані ФОП [PERSON] на організацію поїздки в с. Залізний Порт (Україна), що підтверджується квитанціями від 14.07.2017 та 15.07.2017; туристичні послуги по організації подорожі до Турецької Республіки, що включають авіапереліт та проживання в готелі Nova Park Hotel категорії 5* з 14.08.2021 по 19.08.2021. Відповідно до вимог ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За правилами, що викладені у ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Так, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування, виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Така ж позиція висловлена у рішенні Верховного Суду України, яка висловлена 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15. За правилами ст. 177 ЦК України об`єктом цивільних прав позивача в даному спорі є гроші, які вона витратила на дитину для її лікування та оздоровлення, тому такі витрати позивача не тотожні аліментам, що сплачуються відповідачем. Отже, норма ст. 191 СК України в частині часу з якого присуджуються аліменти, в тому числі і за минулий час в даному випадку не підлягає застосуванню. До цього спору також не можуть бути застосовані положення ст. 268 ЦК України, а тому з урахуванням ст. 257, 261 ЦК України та заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, що охоплюють період до 29 жовтня 2019 року. Починаючи з 29.10.2019 позивачем понесені витрати на дочку [PERSON] на дерматологічні лабораторні дослідження, що підтверджено випискою-направленням від 01.07.2019 КНП «Переяслав-Хмельницький центр первинної медико-санітарної допомоги», замовленням та результатами досліджень медичної лабораторії «Niko Lab» від 09.11.2020 та 10.11.2020, квитанцією ФОП «Матюк Н.П.» від 09.11.2020 про сплату 690,00 грн; на стоматологічні послуги, що підтверджується актами здачі-приймання наданих послуг/квитанціями про оплату виданими «Studio Dent» 08.07.2022 на загальну суму 570,00 грн та 15.07.2022 на загальну суму 1 970,00 грн; лабораторне дослідження визначення РНК коронавірусу SARS-CoV-2 COVID-19, що підтверджується замовленням на дослідження в медичній лабораторії «Niko Lab» від 12.08.2021 та співпадає з датою туристичної подорожі до Турецької Республіки, а також квитанцією ФОП « [PERSON] » від 12.08.2021 на загальну суму 670,00 грн. Тобто, позивачем з 29.10.2019 по день звернення до суду з позовом понесено витрати на утримання дочки [PERSON] на лікування у загальному розмірі 3 900,00 грн (690,00 + 570,00 + 1 970,00 + 670,00). Позивачем не доведено необхідність та наявність особливих обставин понесення нею додаткових витрат, відповідно до положень ст. 185 СК України, пов`язаних із організацією туристичної подорожі до Турецької Республіки, що включає авіапереліт та проживання в готелі Nova Park Hotel категорії 5* з 14.08.2021 по 19.08.2021. У Постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19 зазначено, що відшкодування одним із батьків половини вартості витрат на лікування не є додатковими витратами в розумінні вимог СК Украі?ни та охоплюються розміром аліментів, що стягуються з нього на утримання дитини на користь іншого з батьків. З огляду на зміст цього судового рішення вбачається, що ВС дійшов висновку про те що у справі, яка переглядалася встановлено, що одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення, тобто позивач. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження № 61-17663св21) викладено правові висновки про те, що положення статті 185 СК України стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається у зазначеній статті. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19). Звертаючись до суду з позовом позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини, які обумовлені наданням медичних послуг (стоматологія, дерматологія) та оздоровленням (туристичні послуги на морському узбережжі в Україні та Турецькій Республіці), відшкодувавши половину їх вартості, які вона вже понесла. Позивач надала до суду докази на підтвердження понесених нею витрат на утримання неповнолітньої доньки, а саме: вищезазначені витрати на стоматологічні, дерматологічні послуги та відпочинку поблизу моря. Однак, не надала суду доказів того, що дитина потребувала оздоровлення та відпочинку біля моря чи мала необхідність в дерматологічних чи стоматологічних послугах за приписами (рекомендаціями) лікарів, а не на власний батьківський розсуд без узгодження одного з батьків з іншим. Згідно із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 14.02.2020, виданого Переяслав-Хмельницьким міськрайонним відділом Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального. управління Міністерства юстиції (м. Київ) відповідач мав заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 17 706 грн 27 коп., але станом на 14.10.2020 (!), що ставить під сумнів її достовірність з огляду на невідповідність дати видачі довідки кінцевій даті заборгованості, яка на вісім (!) місяців є більшою. Тобто, довідка засвідчила факт боргу у майбутньому, що свідчить про недопустимість та недостовірність такого доказу. Окрім того, заперечення відповідача щодо наявності заборгованості на день вирішення спору в суді також нічим не доведено. Суд виходить з того, що відповідно до приписів ст. 185 СК України, а також висновків, викладених у Постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19 половина вартості витрат на лікування та відпочинок дитини на морі без відповідного медичного висновку про необхідність їх здійснення не є додатковими витратами у розумінні вимог СК України та охоплюються розміром аліментів, що стягуються з батька на утримання дитини на користь матері. Згідно вимог ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного вище, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову в зв`язку з їх недоведеністю. Позивачем при звернення до суду з даним позовом понесено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 400,00 грн, що підтверджено договором про надання правової допомоги № 1 від 16.09.2022, укладеного між позивачем та адвокатом Головкіним Р.В.; актами приймання наданих послуг № 1 від 18.09.2022, № 6 від 12.10.2022. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України такі витрати покладаються на позивача в зв`язку з відмовою в задоволенні позову.

Outcome: dismissed