Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування збитків, зазначивши, що 08.02.2012 між позивачем та відповідачем укладено договір про користування електричною енергією для населення № 6821085. Так, 30.10.2021 під час технічної перевірки стану електричних приладів обліку і електроустановок у відповідача за адресою: [ADDRESS] , згідно з п. п. 2.3.3, 8.4.2 ПРРЕЕ було виявлено розкрадання електричної енергії та складено Акт про порушення № 30732, яким зафіксовано: "самовільне підключення електропроводки до електричної мережі, що не є власністю AT «ДТЕК Дніпровські електромережі» з порушенням схеми обліку. Самовільне підключення виконано дротом в розріз ввідного проводу на горищі будинку приховано, виявити яке при контрольному огляді приладу обліку можливості не було. Для виявлення місця підключення були використані спеціальні технічні засоби зокрема клещі токовимірюючі РК-120 № 2418 до 19.02.2023. Підключенні виконано на окрему розетку. При включенні навантаження імпульси відсутні, спожита електрична енергія споживається, приладом обліку не враховується. Порушення продемонстровано споживачу». В акті про порушення № 30732 вказані всі необхідні дані для проведення розрахунку спричинених збитків, а саме місце підключення, переріз дротів, що були задіяні у схемі підключення та їх тип та провід. Акт про порушення було складено в присутності відповідача який зареєстрований за адресою виявлення порушення ПРРЕЕ, є споживачем електричної енергії, користується електричною енергії на власні побутові потреби. Відповідач підписав даний Акт про порушення без зауважень. 30.10.2021 також був складений Акт про усунення порушення, який також був підписаний відповідачем без зауважень. 09.11.2021 відбулося засідання комісії з розгляду актів про порушення, на якому прийнято рішення про нарахування вартості недоврахованої електричної енергії в сумі 85128,46 грн. та складено протокол № 83/21. Відповідач на засідання комісії з`явилися, проте відмовився отримувати протокол засідання комісії та розрахунок. Тому, 12.11.2021 на адресу відповідача було направлено протокол засідання комісії про результати прийнятого рішення, розрахунок та досудову претензію. Відповідно до пункту 8.4.13 за формулою 8 ПРРЕЕ, період розрахунку складає: 30.10.2020 - 30.10.2021 (день складання акту), тобто за 365 днів. Таким чином, вартість недоврахованої електричної енергії становить 85128,46 грн., яку позивач, а також судові витрати, просить стягнути з відповідача. Відповідач не скористався правом на подачу відзиву на позов. Судом встановлено, що відповідач по справі отримує послуги з електропостачання за адресою [ADDRESS] . 08.02.2012 між позивачем та відповідачем укладено договір про користування електричною енергією для населення № 6821085. На ім`я відповідача відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . 30.10.2021 під час технічної перевірки стану електричних приладів обліку і електроустановок у відповідача за адресою: [ADDRESS] , згідно з п. п. 2.3.3, 8.4.2 ПРРЕЕ було виявлено розкрадання електричної енергії та складено Акт про порушення № 30732, яким зафіксовано: "самовільне підключення електропроводки до електричної мережі, що не є власністю AT «ДТЕК Дніпровські електромережі» з порушенням схеми обліку. Самовільне підключення виконано дротом в розріз ввідного проводу на горищі будинку приховано, виявити яке при контрольному огляді приладу обліку можливості не було. Для виявлення місця підключення були використані спеціальні технічні засоби зокрема клещі токовимірюючі РК-120 № 2418 до 19.02.2023. Підключенні виконано на окрему розетку. При включенні навантаження імпульси відсутні, спожита електрична енергія споживається, приладом обліку не враховується. Порушення продемонстровано споживачу». В акті про порушення № 30732 вказані всі необхідні дані для проведення розрахунку спричинених збитків, а саме місце підключення, переріз дротів, що були задіяні у схемі підключення та їх тип та провід. Акт про порушення було складено в присутності відповідача який зареєстрований за адресою виявлення порушення ПРРЕЕ, є споживачем електричної енергії, користується електричною енергії на власні побутові потреби. Відповідач підписав даний Акт про порушення без зауважень. 30.10.2021 також був складений Акт про усунення порушення, який також був підписаний відповідачем без зауважень. 09.11.2021 відбулося засідання комісії з розгляду актів про порушення, на якому прийнято рішення про нарахування вартості недоврахованої електричної енергії в сумі 85128,46 грн. та складено протокол № 83/21. Відповідач на засідання комісії з`явилися, проте відмовився отримувати протокол засідання комісії та розрахунок. Тому, 12.11.2021 на адресу відповідача було направлено протокол засідання комісії про результати прийнятого рішення, розрахунок та досудову претензію. Відповідно до пункту 8.4.13 за формулою 8 ПРРЕЕ, період розрахунку складає: 30.10.2020 - 30.10.2021 (день складання акту), тобто за 365 днів. Станом на час розгляду справи в суді відповідачем збитки позивачу не відшкодовані. Згідно з ч. 1 ст. 77 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом. Відповідно до п.4 ч.2 ст.77 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено відповідальність за порушення законодавства, що регулює функціонування ринку електричної енергії та визначено, що правопорушеннями на ринку електричної енергії, зокрема, є: крадіжка електричної енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики, споживання електричної енергії без приладів обліку. Згідно п. 4 п.п. 5.5.5. п. 5.5. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року №312 (далі - Правила), споживач електричної енергії зобов`язаний здійснювати оплату рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору. Відповідно до п. 20 п.п. 5.5.5. п. 5.5. Правил споживач електричної енергії зобов`язаний не допускати безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача, а також відшкодовувати збитки, завдані оператору системи та/або споживачу (основному споживачу), у разі виявлення безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача. Згідно п. 8.2.5 ПРРЕЕ, у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником оператора системи, від якого споживач одержує електричну енергію, порушень цих Правил, у тому числі фактів безоблікового споживання електричної енергії, на місці виявлення порушення у присутності споживача (представника споживача) або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи), оформлюється акт про порушення. Підпунктом 8.2.6. п. 8.2. Правил на підставі акта про порушення уповноваженими представниками оператора системи під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг необлікованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків. Частино 4 п. 2 ст. 77 Закону України «Про ринок електричної енергії», зі змінами від 01.09.2020, передбачено, що правопорушеннями на ринку електричної енергії є крадіжка електричної енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики, споживання електричної енергії без приладів обліку. Обсяг недорахованої електроенергії відповідно до розрахунку розміру відшкодувань збитків по акту № 30732 від 09.11.2021 року складає 23703 кВт*г на суму 85128,46 грн. Отже, факт порушення Правил споживачем встановлений відповідним актом позивача, який є підставою для нарахування збитків у відповідності до ПРРЕЕ. Відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана діями особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір. Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, то суд зазначає наступне. Статтею 15 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу. Згідно з вимогами ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) зазначено, що "склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення". Крім цього, у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року № 638/7748/18 (провадження № 61-13573св19) зазначено, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) також позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. З огляду на викладені обставини, встановлено, що позивачем не було доведено понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., оскільки до матеріалів справи долучено лише договір про надання правової допомоги № 210-ДЕ від 08.01.2021 року, укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням «ПЕРШИЙ РАДНИК» та Додаткову угоду № 20 до вказаного договору. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved