Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

Згідно з поданим позовом в останньому заявлено позовну вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтований тим, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, досить тривалий час не приймає участі в житті доньки, не піклується про її фізичний та духовний розвиток тощо. Представник позивача в окремо поданій заяві просила розглядати справу у його відсутність, просив суд повністю задовольнити поданий позов. Третя особа не скористалася правом брати участь у судових засіданнях, не надала письмовий висновок щодо розв`язання спору (ч. 5 ст. 19 СК України). В окремо наданій заяві, посвідченій нотаріально державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріально контори Гайворонської Т.О., відповідач повідомив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , правові наслідки цієї відмови, передбачені ст. 166 СК України, йому нотаріусом роз`яснені, матеріальних та моральних претензій не має та в подальшому не буде мати. В окремо наданій суду заяві від 09.01.2023 р. відповідач повідомив про визнання позову, просив суд про розгляд справи у його відсутності. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, сторони в цій справі є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с. 12). Шлюб між батьками дитини припинений в результаті його розірвання на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 21.03.2013 р. (справа №265/1164/14-ц (а.с. 9). Дитина проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач є платником аліментів на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття, що підтверджується відповідним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 21.03.2014 р. (справа №265/1165/14-ц (а.с. 10). Відповідач позов визнав. Правовідносини між учасниками справи виникли із захисту прав неповнолітньої дитини у зв`язку з невиконанням батьком дитини батьківських обов`язків та регулюються ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3, 7 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7, ч.ч. 1-4 ст. 150, ст. 155, п. 2 ч. 1 ст. 164, ст. 165 СК України, ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2 ст. 150, ч. 1 та ч. 2 ст. 155, ч. 1 ст. 179, ч. 2 ст. 179, ст. 182, ч. 1 ст. 183, ч. 1 ст. 191, ст. 242, ч. 1 ст. 243, ч. 1 ст. 247 СК України. Суд, дослідив докази, надані у порядку ст. 76 - 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України в межах заявлених вимог, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 7 Конвенції про права дитини дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Згідно ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. У відповідності з ч. 1 та ч. 2 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Підстави позбавлення батьківських прав визначені ст. 164 СК України; згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як встановлено судом відповідач позов визнав. Оскільки обов`язок щодо виховання кожної дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, суд, безпосередньо дослідивши зібрані докази, оцінивши їх на предмет належності і допустимості, достатності та достовірності кожний окремо та в сукупності і логічному взаємозв`язку, приходить до висновку, враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи встановлення судом обставин того, що відповідач, будучи батьком дитини, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує зі свого боку необхідного харчування, одягу, лікування і медичного нагляду, не спілкується з дитиною, що з урахуванням віку дитини вкрай негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, суд зазначені обставини в своїй сукупності розцінює, як умисне ухилення від виховання дитини, зважаючи на свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини - [PERSON] , [INFO] . За умов зміни (виключення) обставин, які стали підставою позбавлення батьківських прав, та при додержанні порядку, встановленого ст. 169 СК України, відповідач має право звернутися з позовом про поновлення його батьківських прав. Щодо розподілу судових витрат, то судові витрати мають бути компенсовані позивачу за рахунок відповідача (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Outcome: approved