Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору : Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, в якій просив визначити спосіб його участі у вихованні малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення періодів систематичних побачень: кожної середи з 10:00 год. до 18:00 год. та кожної п`ятниці з 17:00 год. до 15:00 год. суботи. Позов мотивований тим, що позивач перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. [INFO] під час спільного подружнього життя у сторін народився син [PERSON] . Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2020 року шлюб розірвано. Позивач вказує, що після розлучення малолітня дитина залишилася проживати разом з матір`ю, проте більшість часу дитина знаходилася у позивача. Сторони добровільно встановили графік проживання спільної дитини по черзі, кожні 5 днів з одним з батьків. Посилаючись на те, що на теперішній час відповідач перешкоджає побаченням позивача з дитиною, створює перепони у спілкуванні, намагається відвернути сина від батька, вирішити питання про участь позивача у вихованні сина в добровільному порядку неможливо, позивач просив встановити графік побачень та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, причини неявки не повідомили. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. В судове засідання представник третьої особи - Суворовської районної адміністрації, як органу опіки та піклування не з`явилася, при цьому в матеріалах наявна заява про розгляд справи у її відсутність, рішення просила прийняти з урахуванням прав та інтересів дитини. Разом з заявою направлений висновок органу опіки та піклування. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено: Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] виданим 20 квітня 2018 року (а.с.14). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2020 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.15-16). Як вбачається із матеріалів справи, позивач звертався: - до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради , як органу опіки та піклування, з заявою в якій просив зобов`язати [PERSON] надавати малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , батьку [PERSON] для сумісного спілкування та побачень. (а.с.24-26). -до Служби у справах дітей Одеської міської ради з заявою в якій просив запросити [PERSON] до Служби у справах дітей Одеської міської ради для проведення бесіди з метою роз`яснення, зокрема, недопустимості обмеження з боку матері - [PERSON] у спілкування батька та сина (а.с. 27-31). Відповідно до висновку про доцільність визначення способів участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради вважає доцільними визначити способи участі батька [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення спілкування, враховуючи стан здоров`я та розпорядок дня дитини: кожної середи з 10:00 год. до 18:00 год. та кожної п`ятниці з 17:00 год. до 15:00 год. суботи. Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із сином, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, судом не встановлено. Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини(періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Тлумачення зазначених норм дозволяє зробити висновок, що будь-хто із батьків може звернутися до органу опіки та піклування для визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. У разі наявності спору про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, зокрема, якщо орган опіки та піклування не визначив способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не виключається вирішення такого спору в судовому порядку незалежно від того, хто з батьків звертається з позовом (той, хто проживає з дитиною, чи той, хто проживає окремо) і визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, що є ефективним способом захисту. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція), яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції). Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Беручи до уваги вищевикладене, суд задовольняє позов в частині визначення способу участі батька у вихованні дитини, в повному обсязі враховуючи найвищі інтереси дитини. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд прийшов до наступного. В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 10 908,00 грн. понесених судових витрат, з яких 908,00 грн. - витрати по сплаті судового збору та 10 000,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу. За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц. Враховую, що отримання позивачем правничих послуг не підтверджується документально, у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат з відповідача. При цьому, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 908,00 грн. сплоченого судового збору при подачі до суду позовної заяви немайнового характеру.

Outcome: partial