Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

23.11.2020 р. [PERSON] звернувся в Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області з позовом до [PERSON] , про стягнення аліментів на користь непрацездатного батька, який потребує допомоги. Позовну заяву обґрунтовує тим, що він є пенсіонером та інвалідом II групи, який наразі проживає одиноко (вдівцем) в [ADDRESS] , та намагається самостійно себе обслуговувати по мірі фізичних можливостей. \~ \~ \~ \~ Згідно довідки ГУ ПФУ в Черкаській області розмір його середньої пенсії становить 2117 грн. Жодного іншого доходу крім пенсії немає. Позивач має складні захворювання, в зв`язку з чим потребує постійного медикаментозного лікування, проходження ЛФК та інших медичних процедур. Вся пенсія йде практично на оплату комунальних послуг та придбання ліків. За опалення житлового будинку позивач отримав лише часткову субсидію (на площу до 218 кв.м.), а за користування «понаднормової площі» в 62 кв.м. позивачу доводиться сплачувати в повному обсязі. Влаштуватися на роботу [PERSON] за станом свого здоров`я та віком не має можливості, оскільки характер захворювання перешкоджає виконанню будь-яких фізичних навантажень навіть у домашній роботі. Практично вся робота по домашньому господарству та догляду за ним виконується на його прохання сусідами, знайомими. Позивач зазначає, що його син відповідач по справі не допомагає йому у догляді за домашнім господарством, не надає необхідної матеріальної та посильної допомоги (не доглядає його; не допомагає сплачувати комунальні платежі та не придбаває всіх необхідних ліків та продуктів харчування). Син являється керівником землевпорядної установи - ПП «Землемір», має дохід, вищий від середнього, тому має можливість допомагати йому в сплаті комунальних платежів, оплати оперативного медичного лікування, придбання необхідних ліків і медикаментів. Однак, відповідач жодним чином не турбується про матеріальне становище й благополуччя батька, не бере жодної участі в житті останнього, не цікавиться його потребами. На даний час позивач потребує оперативної медичної допомоги, однак не має достатніх коштів на лікування, тому змушений надалі переносити хворобу та фізичний біль, страждання. Знаходячись на межі бідності й фізичного існування, позивач як пенсіонер, інвалід II групи не отримує від сина жодної грошової підтримки, тому змушений звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на його утримання. Позивач вважає, що мінімальним розміром аліментів на його утримання повинна стати щомісячна грошова сума 2000,00 грн., починаючи з 23 листопада 2020 року і довічно. Позивач зазначає, що підстав для звільнення відповідача від обов`язку його утримувати, передбачених ст.204 СК України немає, оскільки він як батько добросовісно виконував свої батьківські обов`язки відносно сина (відповідача по справі). Ухвалою суду від 07.12.2020 р. відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 24.02.2021 р. до суду надійшов відзив від представника відповідача адвоката Зеленого Ю.В., в якому останній вказав, що відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Зазначені в позові обставини, не відповідають дійсності Позивач не вказав, що в нього є ще й донька [PERSON] , а відповідно до ч.2 ст.205 СК України, при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Також обманом являється й те, що позивач вказує, що в нього немає інших доходів та коштів для проживання. Довгий час батько відповідача займався діяльністю з надання послуг із перевезення вантажу, від цього доходу й жила сім`я. П`ять років тому, позивач продав два вантажні автомобілі з причепами, а кошти в сумі близько 20 тисяч доларів США зберігає на депозитах в банку. Позивач пропонував і відповідачу 10000,00 доларів США, але останній відмовився. Витрати по чеках, квитанціях, що надані до позову, повинні рахуватись із урахуванням субсидії. Також позивач не вказує в позовній заяві про те, що відповідач є інвалідом 3-ї групи з 2013 року та має рекомендовані заходи лікування в гастроентеролога. Стороною відповідача до відзиву додані документи про сплату комунальних послуг відповідачем за місцем свого проживання та правовстановлюючі документи на нерухомість. Відповідач вважає, що позивач повинен довести головну умову для стягнення аліментів потребу в матеріальній допомозі. 13.07.2021 р. судом було винесено ухвалу про витребування доказів: з Територіального сервісного центру № 7145 регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області щодо реєстрації транспортних засобів за позивачем; з АТ\~«Державний ощадний\~банк України», АТ КБ «Приватбанк» та ПАТ АБ «Укргазбанк» щодо розміщення коштів на рахунках позивача. Ухвалою суду від 22.06.2022 р. було залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , яка являється дочкою позивача та сестрою відповідача. У судовому засіданні 10.11.2021 р. позивач та його представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги. Представник позивача вказав, що позивач звернувся до Золотоніського місцевого центру з НБВПД як інвалід 2-ї групи, оскільки потребує матеріального забезпечення в зв`язку з незадовільним станом здоров`я. Відповідач являється сином позивача. Позивач є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги з боку повнолітнього сина, який добровільно допомогу батьку не надає. [PERSON] являється власником 1/3 частини будинку, в якому проживає, відповідачу також належить 1/3, але позивач сам повністю сплачує комунальні послуги. Заощаджень позивач не має, оскільки витратив їх на операції, тому змушений звернутися до суду з позовом. Кошти, отримані за продаж автомобілів, батько розділив порівну між собою, дочкою та відповідачем. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні 30.01.2023 р. просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач у судовому засіданні 10.11.2021 р. та 13.06.2022 р. вказав, що всі свої заощадження він витратив на операції та лікування. На момент подачі позову він заощаджень в банках не мав. Син допомоги не надає, дочка іноді допомагає. Останні три роки відповідач навіть перестав спілкуватися з ним. Позивач зазначив, що не вистачає грошей до пенсії. Син також не допомагає і фізично, тому він змушений звертатися за допомогою до сусідів, знайомих. Позивач вказав, що кошти йому позичає [PERSON] . Позивач зауважив, що син являється також співвласником будинку, в якому проживає позивач, але витрат по його утриманню не несе. Позивач сам сплачує всі комунальні платежі. З позовом до сина про відшкодування частини витрат за комунальні послуги по утриманні його частини будинку він не звертався. [PERSON] зазначив, що він виростив, вивчив сина, а тепер хоче, щоб він на старості років допомагав йому. Представник відповідача - адвокат Зелений Ю.В. у судовому засіданні 13.06.2022 р. просив відмовити в позові. Адвокат зазначив, що позивач сам користується всім будинком, тому сам і сплачує вартість отриманих комунальних послуг, крім того йому надана державна субсидія. Відповідач не проживає там, нічим не користується, тому й не платить. Представник відповідача просив врахувати, що відповідач являється інвалідом 3-ї групи, потребує також лікування; є власником домоволодіння, по утриманню якого несе витрати та сплачує вартість комунальних послуг. Позивачем не доведено, що він потребує матеріальної допомоги від відповідача. Суд, заслухавши доводи позивача, представника позивача, представника відповідача, показання свідків, дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.09.2020 р., виданого повторно. Згідно копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] отримує пенсію за віком. Копією довідки до акту огляду МСЕК серії 5ЧК №088478 стверджено, що позивач має 2-гу групу інвалідності, безстроково, загальне захворювання. Відповідно до довідки про доходи №2822814842884812 від 03.09.2020 р. [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області (Золотоніський відділ обслуговування громадян) і отримує пенсію за віком, сума пенсії за період з березня 2020 р. по серпень 2020 р. (включно) становить 12703,52 грн. Згідно копії довідки Новодмитрівської сільської ради від 07.09.2020 р. №678 [PERSON] зареєстрований та проживає один в будинку за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою зареєстрований, але не проживає [PERSON] , [INFO] . З копії листа Управління соціального захисту населення Золотоніської районної державної адміністрації Черкаської області від 27.02.2020 р. №01-10/416 вбачається, що на опалювальний період 2019-2020 р. [PERSON] було призначено субсидію на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину земельних ділянок, загальною площею 0,2495 га, що розташовані на території с. Нова Дмитрівка Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області та надані для ведення особистого підсобного господарства, копія якого міститься в матеріалах справи. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Статтею 203 СК України визначено, що дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (стаття 206 СК України). У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Такий правовий висновок викладений Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц. Судом встановлено, що позивач [PERSON] досяг встановленого законом пенсійного віку, отримує пенсію, являється особою з інвалідністю 2-ї групи, тобто є непрацездатною особою. При цьому, при розгляді справи суд враховує положення про те, що за змістом ст. 202 СК України обов`язок дочки, сина щодо утримання батьків не пов`язується лише з непрацездатністю останніх, а одним із критеріїв визнання доведеності позову є також доведеність потреби батьків в матеріальній допомозі. Відповідно до положень ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Доведення потреби в матеріальній допомозі є процесуальним обов`язком саме позивача. Потреба в матеріальній допомозі означає недостатність коштів, необхідних для підтримання нормальної життєдіяльності особи. Потреба в матеріальній допомозі має визначатися відповідно до встановленого законом прожиткового мінімуму. Тому з урахуванням закріпленого в ч. 1 ст. 10 СК України, положення про можливість застосування аналогії закону до сімейних відносин, не врегульованих цим Кодексом, при визначенні потреби у матеріальній допомозі треба виходити з критеріїв, закріплених в ч. 4 ст. 75 СК України. Критерії визначення потреби в наданні матеріальної допомоги визначені в ч. 4 ст. 75 СК України, відповідно до якої один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Отже, необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Згідно з чинним законодавством, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. За змістом ст. 12, ч.ч. 1, 5 ,6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом із тим суд зазначає, що при вирішенні даної категорії спору, врахуванню підлягають не майновий стан повнолітніх дочки, сина, а безпосередньо наявність визначених законодавством підстав, за яких такі повнолітні діти зобов`язані утримувати своїх батьків. При цьому, як зазначалось вище, доведення таких підстав покладається саме на позивача. Судом не встановлено підстав, передбачених положеннями статті 204 СК України, для звільнення відповідача від обов`язку утримувати свого непрацездатного батька, а саме фактів позбавлення позивача батьківських прав, ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо свого сина - відповідача в справі. Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень. Із наданої позивачем до позову довідки вбачається, що розмір його пенсії становить 2168,72 грн., є більшим від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. На обґрунтування позовних вимог позивач надавав рахунки на оплату комунальних послуг та квитанції про оплату, однак, аналізуючи вказані квитанції, судом встановлено, що розміри нарахованих сум за комунальні послуги (за електроенергію, газ та транспортування газу) за січень-вересень 2020 р. є помірними відносно отриманої позивачем пенсії, окрім місяців в зимовий період. А згідно копії листа Управління соціального захисту населення Золотоніської районної державної адміністрації Черкаської області від 2702.2020 р. №01-10/416 [PERSON] на опалювальний період 2019-2020 р. було призначено субсидію на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Надані стороною позивача копії медичної документації за 2002 р., 2009 р. 2017р., не є підставою для висновку, що позивач на момент звернення до суду з даним позовом потребував матеріальної допомоги. Показаннями свідків [PERSON] в судовому засіданні 05.01.2023 та [PERSON] 30.01.2023 р. не доведено факт скрутного матеріального становища позивача та факт відмови відповідача в наданні допомоги, оскільки останні вказали, що не були прямими очевидцями, про дані обставини їм відомо зі слів позивача. Свідок [PERSON] вказав, що надавав [PERSON] лише фізичну допомогу (посадити город, обробити тощо). Свідки зазначали, що вони не бачили, щоб син допомагав батькові чи провідував його, хоча батько вивчив його, піклувався про нього, дав все необхідне для життя. Суд звертає увагу на той факт, що свідок [PERSON] не вказав суду, що позивач звертався до нього з проханням позичити кошти, як це було стверджено позивачем в судовому засіданні 10.11.2021 р. Інших доказів, які б свідчили про звернення позивача до юридичних чи фізичних осіб з проханням надати позику для лікування чи інших життєво необхідних потреб, стороною позивача не надано. Надані представником позивача докази щодо проведення лікування позивачем в офтальмологічному відділенні з 28.01.2021 р. по 01.02.2021 р. та понесені витрати на це в сумі 10839,59 грн. (копія довідки №20 КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради», виписки №545 із медичної карти, товарного чеку від 28.01.2021 р., фіскальних чеків, накладної №112 від 28.01.2021), а також щодо проведення 11.03.2021 р. оперативного втручання правого кульшового суглобу та сплачених коштів за дане лікування в сумі 47686,68 грн. (копія епікрізу №1068, рахунку-фактури №32 від 05.03.2021 р., квитанції від 05.03.2021 р., чеку №27686 від 10.03.2021 р., фіскальних чеків) свідчать про той факт, що позивач після подачі позову мав змогу самостійно оплатити вказані послуги, без отримання матеріальної допомоги від сторонніх осіб. Судом під час дослідження витребуваних доказів було встановлено, що на момент подачі позову позивач мав кошти в ПАТ АБ «Укргазбанк» на загальну суму 130500,63 грн., в АТ «Державний ощадний банк України» в сумі 30,10 грн. та в АТ КБ «Приватбанк» на загальну суму 4478,69 грн., про які позивач не зазначав в позовній заяві. Також суд не бере до уваги інші документи, надані стороною позивача, оскільки вони не є доказами в розумінні ч.1 ст.76 ЦПК України. Стороною позивача не надано суду розрахунку, який би доводив, що доходи позивача на час подачі позову не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Як убачається з матеріалів справи, розмір витрат позивача повністю забезпечувався розміром отримуваних доходів та наявних заощаджень. Сам по собі факт непрацездатності не породжує безумовного обов`язку повнолітньої дитини утримувати своїх батьків, оскільки в даному випадку визначальним є саме потреба матері, батька в матеріальній допомозі для підтримання нормальної життєдіяльності, що на думку суду, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, відтак підстави для застосування положень ст. 202 СК України відсутні. Суд звертає увагу позивача, що в разі понесення витрат на лікування він не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача одноразово або протягом певного строку коштів на покриття цих витрат, відповідно до ст.ст. 203, 206 СК України. Документи, додані стороною відповідача, на підтвердження його майнового стану та понесених витрат, суд не приймає до уваги, оскільки позивачем не доведено суду факту потреби матеріальної допомоги, тому у відповідача не виник обов`язок його утримувати. Враховуючи вище викладене суд вважає, що позовні вимоги є недоведеними та задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги, що позивача на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, судові витрати, понесені відповідачем, слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 7 ст. 141 ЦПК України).

Outcome: dismissed