Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до державного підприємства «Артемвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що він працював на СП «Шахта ім. В.І. Леніна» ДП «Артемвугілля», та був звільнений за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. На день звільнення відповідач не провів з ним розрахунку та на теперішній час підприємство має перед ним заборгованість по заробітній платі в сумі 18\~217,84 грн. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 листопада 2019 року з відповідача на його користь присуджено до стягнення заборгованість по заробітній платі у зазначеній сумі 18\~217,84 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 19 січня 2015 року по 08 серпня 2019 року в сумі 291\~591,04 грн. Однак, зазначені суми заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку до теперішнього часу відповідачем позивачеві так і не виплачені. Вважає, що оскільки відповідач до теперішнього часу не виплатив йому заборгованість по заробітній платі, то з відповідача на його користь підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 серпня 2019 року по 17 вересня 2021 року в сумі 149\~366,88 грн. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, за період з 09 серпня 2019 року по 17 вересня 2021 року в сумі 149\~366,88 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. 08 листопада 2021 року ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області було прийнято до розгляду дану позовну заяву з відкриттям провадження. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Відзив на позовну заяву відповідачем до суду не надано. Будь-які клопотання по справі від сторін, до початку розгляду справи, суду не надходили. Про дату, час та місце розгляду справи сторони були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ДП «Артемвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] працював на СП «Шахта ім. В.І. Леніна» ДП «Артемвугілля», та був звільнений 19 січня 2015 року за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, що стверджується відомостями його трудової книжки серії [NUMBER] від 06 липня 2005 року. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 листопада 2019 року, було встановлено середньоденну заробітну плату [PERSON] , яка становить 210,08 грн. Зазначеним рішенням суду позовні вимоги [PERSON] до ДП «Артемвугілля» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні задоволені, з ДП «Артемвугілля» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з серпня 2014 року по листопад 2014 року у розмірі 18217,84 грн., та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 січня 2015 року по 08 серпня 2019 року у розмірі 291591,04 грн., а всього 309808,88 грн. На підставі ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.5, 6 ст.81\~ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положення ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті, що передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. На підставі ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З матеріалів справи видно, що між сторонами виник спір з приводу порушення ДП «Артемвугілля» законодавства про оплату праці з передбачених ст. ст.116 та 117\~КЗпП України підстав. У судовому засіданні достовірно встановлено, що рішенням суду від 15 листопада 2019 року, позовні вимоги [PERSON] до ДП «Артемвугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 18217,84 грн. були задоволені у повному обсязі. Зазначене рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі з відповідача набрало законної сили, відомостей про звернення до суду із заявою про його скасування відповідачем не надано. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання, це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку, та є видом матеріальної відповідальності роботодавця. Підставою відповідальності власника (підприємства) є склад правопорушення, який включає два юридичних факти порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП) та вина власника. Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За специфікою трудових правовідносин, обов`язок щодо доказування у спорах про стягнення сум, які повинні бути сплачені працівникові при звільненні зокрема покладається саме на роботодавця. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Представник відповідача не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача, а також те, що затримка розрахунку при звільненні позивача відбулася внаслідок істотних обставин, які б виключали винність відповідача. Таким чином, оскільки відповідач мав перед позивачем заборгованість по заробітній платі на день його звільнення, дана невиплата була спричинена з вини відповідача, та остаточно заборгованість по заробітній платі до теперішнього часу залишається непогашеною, суд приходить до висновку, що відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Щодо встановлення строку звернення до суду, який суд при вирішенні трудового спору зобов`язаний перевірити, що відповідно рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року по справі № 1-5/2012 р. в частині ст.116, 117, 237-1 КЗпП України, про застосування тримісячного строку звернення до суду щодо стягнення середнього заробітку та весь час затримки розрахунку та моральної шкоди, суд вважає, що наведений строк обраховується з моменту фактичного розрахунку із працівником. Відповідно до положень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно із яким, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.\~117\~КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Розрахунок середнього заробітку для таких виплат проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету\~Міністрів України\~№ 100\~від 8\~лютого 1995\~року (з наступними змінами), виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи, що передували події, з якою пов`язана відповідна виплата. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Враховуючи, що позивач [PERSON] просив стягнути середній заробіток за період з 09 серпня 2019 року по 17 вересня 2021 року, суд, в межах заявлених позовних вимог, вважає за необхідне стягнути з відповідача на його користь наступну суму, виходячи з таких розрахунків. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 листопада 2019 року, яким з відповідача на користь позивача було присуджено до стягнення заборгованість по заробітній платі в сумі 18\~217,84 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 січня 2015 року по 08 серпня 2019 року, встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] становить 210,08 грн.. Відповідно до Листа Міністерства соціальної політики\~\~України №\~\~ № 78/0/206-18 від 08 серпня 2018\~\~року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2019 рік» у 2019 році робочі дні, складали: з 09 серпня - 15, у вересні - 21, у жовтні - 22, у листопаді - 21, у грудні - 21, всього робочих днів за період з 09.08.2019 по 31.12.2019 складає 100. Відповідно до Листа Міністерства соціальної політики\~\~України № 1133/0/206-19 від 29 липня 2019 року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2020 рік» у 2020 році робочі дні склали 251. Відповідно до Листа Міністерства соціальної політики\~\~України №\~\~ № 3501-06/219\~від\~12\~\~серпня 2020\~\~року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2021 рік» у 2021 році робочі дні складали: у січні - 19, у лютому - 20, у березні - 22, у квітні - 22, у травні - 18, у червні - 20, у липні 22, у серпні 21, з 01 вересня 2021 року по 17 вересня 2021 року включно, - 13, всього робочих днів за період з 01 січня 2021 року по 17 вересня 2021 року, включно, складає 177. Таким чином число робочих днів за період з 09 серпня 2019 року по 17 вересня 2021 року, складає 528 робочих дня (100 + 251+177). Позивач просить суд стягнути середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку, а саме за період з 09 серпня 2019 року по 17 вересня 2021 року, що складає 711 днів. Відповідно до п.8 Постанови КМУ № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 р. нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки з 09 серпня 2019 року по 17 вересня 2021 року, включно, однак не з розрахунку 711 дня, як зазначає позивач, а з розрахунку числа робочих днів, що відповідно до п.8 Постанови КМУ № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 р., що складає 528 робочих дня, оскільки розрахунок робочих днів, здійснений [PERSON] , проведений ним всупереч вимог п. 8 Постанови КМУ № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 р. Враховуючи розрахунок розміру середньої заробітної плати та визначена кількість робочих днів, відповідно до Постанови КМУ № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 року, загальна сума\~\~середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 09 серпня 2019 року по 17 вересня 2021 року, включно, складає 110\~922,24 грн. (210,08 грн. - середньоденна заробітна плата за відпрацьовані дні за 2 останні місяці * 528 робочий день затримки розрахунку при звільненні). Тобто, виходячи з встановлених по справі обставин, наведених законодавчих норм права та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку підлягають частковому задоволенню. У відповідності до п. 6\~\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~24\~грудня 1999\~р.\~№ 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці": "Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення." Розглядаючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до Закону України\~«Про судовий\~збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачем сплачено судовий збір за подання даного позову до суду в розмірі 1\~493,66 грн., що підтверджується квитанцією №68148 від 05 листопада 2021 року. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку у сумі 110\~922,24 грн. Процентне співвідношення задоволених вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку становить 74,26 % ((110\~922,24 грн. - задоволені вимоги) / ( 149\~366,88 грн. - заявлені позовні вимоги )*100%), тому з відповідача - Державного підприємства «Артемвугілля» на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1\~109,19 грн. (1\~493,66 грн. * 74,26%) за вимоги майнового характеру. На підставі наведеного,

Outcome: partial