Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

У грудні 2021 року представник позивача звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача борг за спожиту електричну енергію у розмірі 6649,44 грн. Як на підставу позовних вимог вказано, що 01.01.2019 за адресою: [ADDRESS] , було відкрито рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] . Як пізніше стало відомо позивачу [PERSON] померла, а власником квартири за вказаною адресою, на підставі свідоцтва про права на спадщину від [INFO] став син померлої [PERSON] . Відповідач з наміром щодо переоформлення особового рахунку та укладення договору до позивача не звертався, однак, споживання електричної енергії не припинив. 13.04.2021 до позивача звернулась [PERSON] із заявою щодо переоформлення на неї особового рахунку за вказаною адресою, у зв`язку з тим, що з 13.03.2020 вона є власником зазначеної квартири. Проте, за особовим рахунком № [NUMBER] за період з 01.01.2019 по 01.02.2020, коли власником квартири був відповідач, виникла заборгованість у сумі 6649,44 грн., яка досі не сплачена. За такого, позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14.12.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.07.2022 витребувано з Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради інформацію щодо всіх власників квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ,\~за період\~з 01.01.2019.\~ Крім того, копію ухвали про відкриття провадження та матеріалів позовної заяви повторно направлено відповідачу, розгляд справи продовжено в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи з урахуванням строку, необхідного для надання відповідачем відзиву. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5\~статті 279 ЦПК України\~не надходило. Відповідач правом\~на подання\~відзиву на\~позов не\~скористався. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади. У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно вимог\~статті 247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої\~статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до наступного. Відповідно до пункту 13 розділу XVII Прикінцеві та перехідні положень Закону України Про ринок електричної енергії з 01.01.2019 ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» є електропостачальником, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії (згідно постанови НКРЕКП від 14.06.2018 № 429) та виконує функції постачальника універсальних послуг на закріпленій території Миколаївської області. Судом встановлено, що ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» відкрито особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину від 27.11.2013, посвідченого державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Говелею О.О., зареєстрованого в реєстрі за №3-1220, відповідач став власником квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідні відомості були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 27.11.2013 за №3566660. 02.10.2019 між відповідачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Власовою С.Я., за умовами якого [PERSON] отримала у власність вищевказану квартиру. В свою чергу 13.03.2020 [PERSON] передала квартиру [ADDRESS] , у власність [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 13.03.2020, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Власовою С.Я., зареєстрованим у реєстрі за №139. Вищевказані обставини також підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №315849597 від 23.11.2022, яка була надана Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради на запит суду. 13.04.2021 [PERSON] звернулась до позивача з заявою щодо переоформлення на неї особового рахунку за вказаною адресою. Згідно наданої позивачем виписки з особового рахунку № [NUMBER] , заборгованість за спожиту електроенергію виникла за період з 01.01.2019 по 01.03.2020 та складає 6649,44 грн. Згідно місту позовної заяви вищевказана заборгованість добровільно відповідачем сплачена не була. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно з частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Приписами статті 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належить комунальна послуга - послуга з постачання та розподілу електричної енергії. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Пунктом 6 частини першої статті 1 наведеного Закону визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно із пунктом 1.2.8 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 (далі - Правила), постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який розробляється постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та укладається в установленому цими Правилами порядку. Постачальник універсальної послуги не може відмовити побутовому та малому непобутовому споживачу, електроустановки якого розташовані на території діяльності постачальника універсальної послуги, в укладенні такого договору. Відповідно до пункту 7 Постанови НКРЕКП №312 від 14.03.2018 договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії, опублікованого в засобах масової інформації та на вебсайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умови надання рахунка постачальником універсальної послуги або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг). Тобто дані правовідносини регулюються положеннями Закону, що стосуються договірних відносин, та які виникають саме із публічних договорів. Відповідно до статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). Відповідно до статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За положеннями статей 641-642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Як слідує з положень Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил, послуги з електропостачання надаються шляхом приєднання споживачів до Типового договору, розробленого постачальником таких послуг. Згідно пунктів 4.12, 4.19 Правил розрахунки споживача за електричну енергію здійснюються за розрахунковий період, який становить один календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію здійснюється не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Згідно наданої позивачем виписки з особового рахунку № [NUMBER] , заборгованість за спожиту електроенергію виникла за період з 01.01.2019 по 01.03.2020 та складає 6649,44 грн. Відповідач добровільно вказану заборгованість не сплатив. Нарахування за надані послуги з електропостачання здійснювалися відповідно до показників електролічильника та встановлених тарифів на електроенергію. Проте, як встановлено судом, відповідач був власником квартири [ADDRESS] в період з 27.11.2013 по 02.10.2019, в той час як позивач просить стягнути з нього заборгованість за спожиту електричну енергію, яка виникла в період з 01.01.2019 по 01.03.2020. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. При цьому одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Частиною п`ятою статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Таким чином, судом встановлено, що відповідачем порушено зобов`язання щодо сплати за спожиту електричну енергію, у зав`язку із чим утворилась заборгованість. В свою чергу, суд не погоджується з визначеним позивачем періодом такої заборгованості, оскільки з 02.10.2019 відповідач втратив право власності на вказану вище квартиру. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, коли наявні підстави для звільнення від доказування. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене та положення статті 13 ЦПК України, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З відповідача на користь ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» слід стягнути заборгованість за спожиту електричну енергію, яка утворилась за адресою: [ADDRESS] , в період з 01.01.2019 по 01.10.2019 в сумі 4312,80 грн. Крім того, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним\~позовним вимогам\~у розмірі\~1472,31 грн.

Outcome: partial