Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

27 вересня 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 вересня 2022 року позовну заяву залишено без руху (а.с.45-46). В редакції позовної заяви від 24 жовтня 2022 року (а.с.50-57) позивач просить суд стягнути з відповідача Державного підприємства (далі - ДП) «Селидіввугілля» в особі відокремленого підрозділу Шахта 1-3 «Новогродівська» невиплачену заробітну плату в сумі 48 393,38 грн.; компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 17 093,28 грн; вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 50 066,28 грн. На обґрунтування позову позивач вказує, що перебував у трудових відносинах з відповідачем - ДП «Селидіввугілля» в особі відокремленого підрозділу Шахта 1-3 «Новогродівська» з 08 грудня 2008 року до 13 травня 2022 року, займаючи різні посади, останньою з яких була посада гірничого диспетчера на дільницю «Управління» виробнича служба. З початку повномасштабної війни Російської федерації проти України, позивач продовжував працювати на підприємстві, проте у квітні 2022 року залишив своє місце проживання у м. Селидове Донецької області, переїхавши до м. Києва. За його заявою про звільнення за власним бажанням, наказом відповідача від 13 травня 2022 року, який він отримав 10 серпня 2022 року, звільнено з підприємства, остаточного розрахунку з позивачем не було проведено. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.59,60). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року, задоволено клопотання позивача, витребувано від ДП «Селидіввугілля» в особі відокремленого підрозділу Шахта 1-3 «Новогродівська» завірені копії відповідних документів, які мають значення для вирішення даної справи (а.с.64,65). Відповідачу направлялись позовна заява з додатками та копії наведених вище ухвал суду, відзиву на позовну заяву суду не надано. Також не виконано вимог ухвали суду про витребування доказів, зокрема не надіслано копій витребуваних документів. Відповідно про вручення поштового відправлення від 06 січня 2023 року, відповідачем повідомлення про розгляд справи з копіям ухвал суду отримано (а.с.70). Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Положеннями ч. 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наданих суду матеріалів, вбачається, що згідно записів № 11-18 копії трудової книжки серії [NUMBER] , позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем, зокрема: -08 грудня 2008 року позивача прийнято на посаду гірничого майстра підземного з повним робочим днем в шахті на ділянку підготовчих робіт № 1 у відокремленому підрозділі Шахта1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля», відповідно до наказу № 217к від 09 грудня 2008 року; -01 липня 2010 року переведено на посаду гірника підземного 3 розряду з повним робочим днем у шахті, відповідно до наказу № 1227 від 01 липня 2010 року; -11 серпня 2010 року переведено на посаду гірничого майстра підземного з повним робочим днем у шахті, відповідно до наказу № 130к від 12 серпня 2010 року; -08 серпня 2017 року переведено на посаду проходчика підземного 5 розряду з повним робочим днем в шахті на ділянці підготовчих робіт № 3, відповідно до наказу № 1667 від 04 серпня 2017 року; -08 серпня 2018 року переведено на посаду гірничого диспетчера на дільницю «Управління» виробнича служба, відповідно до наказу № 131к від 08 серпня 2018 року (а.с.19-26). Згідно копії довідки від 13 квітня 2022 року № 3004-5001030579 позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу, фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] (а.с.27). Позивач вказує, що 12 травня 2022 року направив заяву про звільнення. Відповідно до даної заяви директору Шахти 1-3 «Новогродівська» позивач просить звільнити його за власним бажанням, відповідно до ч.3 ст.38 Кодексу законів про працю (КЗпП) України з причини порушення підприємством колективного договору через систематичне порушення строків виплати заробітної плати, провести остаточний розрахунок з ним у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, у тому числі згідно чт. 44 КЗпП України здійснити виплату вихідної допомоги у розмірі тримісячного заробітку, надати завірену копію наказу про звільнення (а.с.28). Позивачем суду надано копію наказу ДП «Селидіввугілля» Шахта 1-3 «Новогродівська» від 13 травня 2022 року № 65-к про звільнення позивача за власним бажанням за ст.38 ч.3 КЗпП України у зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю та умов колективного договору - несвоєчасною виплатою заробітної плати, з виплатою вихідної допомоги у розмірі 3-х місячного середнього заробітку (а.с.29). За даним наказом позивача звільнено з 13 травня 2022 року з виплатою вихідної допомоги у розмірі 3-х місячного середнього заробітку. Відповідно до наданої позивачем довідки, датованої червнем 2022 року, заборгованість по заробітній платі складає 48 393,38 грн. (а.с.30), яку позивач і просить суд стягнути. Частиною 3 ст.38 КЗпП України встановлено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили. Відповідно до підпункту є) п.1 розділу 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 1995 року № 100, (з подальшими змінами в тому числі і внесеними Постановами Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 рок № 1213 та від 26 квітня 2022 року № 486), порядок обчислення середньої заробітної плати застосується і випадку виплати вихідної допомоги. Як вбачається з індивідуальних відомостей про застраховану особу (довідка форми ОК-5), згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, заробітна плата [PERSON] за січень 2022 року склала 18 597,85 грн., за лютий 2022 року - 14 779,66 грн. (а.с.31-34). Відтак, середня заробітна плата для обчислення вихідної допомоги становить 16 688,76 грн. (18 597,85+ 14 779,66:2). За матеріалами справи, відповідно до наказу про звільнення, позивачу підлягає виплата вихідної допомоги у розмірі 3-х місячного середнього заробітку, що становить 50 066,28 грн. (16 688,76 х 3). Основним Законом України - статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. ст. 115, 116 Кодексу Законів про працю України заробітна плата повинна сплачуватись двічі на місяць. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Відповідно до ч. 5 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Враховуючи наведене суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 48 393,38 грн. та вихідної допомоги при звільненні у розмірі 50 066,28 грн. Що стосується позовної вимоги в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку суд зазначає наступне. У вищенаведеній довідці, яка надана позивачем, вказується лише про наявність заборгованості по заробітній платі, даних щодо компенсації за невикористану відпуску довідка не містить (а.с.30). Крім того, у наказі ДП «Селидіввугілля» Шахта 1-3 «Новогродівська» від 13 травня 2022 року № 65-к звільнення позивача вказується лише про виплату вихідної допомоги у розмірі 3-х місячного середнього заробітку. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимога в частині стягнення компенсації за невикористану відпуску не підлягає задоволенню. Таким чином, суд повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплат заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial