Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із даним позовом до відповідача [PERSON] , в обґрунтування якого вказала, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу між сторонами діти залишились проживати з позивачкою, перебувають на її утриманні. Відповідач до червня 2021 року періодично надавав кошти на утримання дітей, проте з серпня 2021 року взагалі перестав приймати участь в утриманні дітей. Позивачка також зазначила, що їхня молодша дочка [PERSON] є дитиною-інвалідом, має діагноз двостороння нейросенсорна туговухість ІІІ ст., через що потребує додаткових коштів на необхідні медикаменти, засоби психолого-педагогічної реабілітації (сурдолог) та медичної реабалітації (слухопротезування). Для забезпечення дитини необхідним їй слухопротезуванням, позивачкою було придбано за власні кошти слухові апарати загальною вартістю 75\~328 грн. Посилаючись на викладене, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь: -аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі, у розмірі по 5\~000 грн. на кожну дитину, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду із даним позовом і до повноліття кожної із них; -додаткові витрати на дитину - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 37\~664 грн. Ухвалою судді від 03.12.2021 р. було відкрито провадження у даній справі і її розгляд був призначений за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивачка була повідомлена про судове засідання за адресою, зазначеною нею у позовній заяві, заяв про зміну своєї адреси вона суду не надавала, заяв про відкладення судового засідання, про відмову від позову чи залишення його без розгляду тощо, від неї також не надходило. Від представника відповідача надійшов відзив, у якому він визнав позовні вимоги частково, та не заперечував проти стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а у задоволенні іншої частини вимог просив відмовити за їх необґрунтованістю та безпідставністю. Відзив мотивований тим, що відповідач не ухиляється від утримання своїх дітей, і за період з грудня 2019 року по травень 2020 року ним було перераховано в якості аліментів на дітей грошові кошти на загальну суму 90\~507,59 грн. Крім цього, протягом жовтня 2019 року по грудень 2020 року ним було перераховано позивачці грошових коштів в якості компенсації за придбані нею слухові апарати на загальну суму 72\~022,75 грн., зо становить майже усю вартість придбаних позивачкою слухових апаратів. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши надані ними письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до\~ статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судовим розглядом встановлено, що сторони по даній справі з 2006 по 2014 роки перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.05.2014 року шлюб між сторонами був розірваний. Діти після розірвання шлюбу батьків, залишились проживати разом із матір`ю. Відповідно до\~ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» \~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу ст.ст. 180-181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.1ст.191\~СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що Законом України «Про державний бюджет на 2023 рік» встановлений прожитковий мінімум для дітей віком 6-18 років у розмірі 2\~833 грн. В силу ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на час розгляду даної справи становитиме не менше 1\~416,50 грн. З урахуванням викладеного та обставин, визначених ч. 1 ст. 182 СК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на утримання дітей аліменти у розмірі по 2\~500 грн. на кожну дитину, що на думку суду буде необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Доказів того, що відповідач не в змозі сплачувати такий розмір аліментів, матеріали справи не містять. Щодо вимог позивачки про стягнення додаткових витрат на дитину, суд вважає необхідним зазначити таке. Із матеріалів справи вбачається, що молодша дитина сторін по даній справі [PERSON] , [INFO] , має статус дитини-інваліда віком до 18 років, хворіє двобічною нейросенсорною туговухістю ІІІ ступеню. У зв`язку з захворюванням дитині рекомендовані вироби медичного призначення (слухові апарати), фізкультурно-спортивна реабілітація, засоби соціальної та побутової реабілітації, спеціальні засоби для орієнтування, спілкування та обміну інформацією, а також реабілітаційні заходи. Повний перелік рекомендацій міститься в Індивідуальній програмі реабілітації інваліда № 1273/4, що міститься у матеріалах даної справи (а.с. 13-14). Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з її хворобою. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч. 2 ст. 185 СК України). Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Із матеріалів справи вбачається, що позивачкою у липні 2019 року було придбано для дитини два слухових апарати, вартістю по 37\~664 грн. кожний. Доводи відповідача щодо недоцільності їх придбання суд до уваги не приймає, оскільки позивачкою доведено належними доказами необхідність їх придбання для дитини. При цьому суд сприймає критично доводи відповідача щодо того, що за період з жовтня 2019 року по грудень 2020 року ним було перераховано позивачці 72\~022,75 грн., тобто майже усю вартість придбаних позивачкою слухових апаратів, оскільки ним не надано належних доказів того, що ці кошти передавались саме в якості відшкодування вартості слухових апаратів. За такого, суд вважає можливим покласти на відповідача половину вартості слухових апаратів, що становитиме - 37\~664 грн. З огляду на викладене, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги частково з мотивів, що наведені вище. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача в прибуток держави суд стягує судовий збір, від сплати якого позивачка була звільнена при подачі даного позову.

Outcome: partial