Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно у виді житлового будинку, обґрунтовуючи вимоги тим, що виникла необхідність зареєструвати право власності на нерухоме майно у встановленому законом порядку, однак у позасудовому порядку вона позбавлені такої можливості. Від позивача до суду надійшли заяви про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Від відповідача до суду надійшли заяви про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Третя особа в судове засідання не з"явилася, заяв, клопотань не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши подані заяви, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі статтею 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», закінчені об`єкти будівництва потребують прийняття в експлуатацію відповідно до «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №461 від 13 квітня 2011 року. Судом встановлено, що 28 жовтня 1992 року позивачка згідно договору купівлі-продажу отримала у власність квартиру [ADDRESS] , що зареєстрований КП Полтавським міжміським БИ "Інвентаризатор" в реєстровій книзі № 2 за реєстровим номером 264 07 грудня 1992 року. Із позову також вбачається, що фактично квартира являє собою частину житлового будинку, що розташована на земельній ділянці. В загальному даний будинок складається із чотирьох квартир, одна з яких належить позивачці. Територія подвір`я огороджена огорожею; на подвір`ї розташовані господарські будівлі та споруди, зокрема, сараї, погріб, вигрібна яма. На підставі рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 31 жовтня 2018 року (а.с.8-10), виділено в окремі об`єкти нерухомого майна три частини будинку трьом співвласникам, в тому числі і позивачці, а саме: «Визнати за [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] ) право власності на нерухоме майно, що складається: в житловому будинку літ. «А-1»: передпокій 3-2 площею 18.6 кв.м. кімната 3-3 площею 16.5 кв.м.; в житловій прибудові літ. «А3-1»: коридор 3-1 площею 6.8 кв.м., кімната 3-4 площею 9.7 кв.м., кімната 3-5 площею 14.4 кв.м., кухня 3-6 площею 10.8 кв.м., ванна 3-7 площею 3.9 кв.м.; загальною площею - 80.7 кв.м., в т.ч. житловою - 40.6 кв.м., а також господарські будівлі і споруди: сарай літ. «Д»; гараж літ. «Д1»; вхідний погріб літ. «д»; вбиральня літ. «Е»; душ літ. «Ж»; свердловина №3; ворота №13; огорожа №17, яке розташоване по [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0.0817 га (на плані Висновку №55-18 від 23.08.2018 року експерта Авдєєва А.К. - синього кольору), яка описується наступними межами: з боку земельної ділянки Терешківської сільської ради довжина межової лінії складає: 3.71м, 7.00м, 14.00м. 15.41м, 3.02м, 9.81м, 4.65м; з боку земельної ділянки, що пропонується в користування [PERSON] довжина межової лінії складає: 10.5м, 8.5м; з боку земельної ділянки, що пропонується в користування [PERSON] довжина межової лінії складає: 5.0м, 9.25м, 18.34м, 0.32м, 1.13м, 2.1м, 1.3м, 2.3м. як на окремий об`єкт нерухомого майна - окрему садибу». Як встановлено, позивач не зареєструвала в державному реєстрі речових прав своє право власності на будинок згідно рішення суду від 31.10.2018 р., здійснивши в подальшому реконструкцію будинку, тому на даний час вона не має можливості зареєструвати речове право на нерухоме майно на підставі рішення Полтавського районного суду від 31.10.2018 р. оскільки після реконструкції будинку змінена його технічна характеристика. За даними технічного паспорту, виготовленого КП "Бюро технічної інвентаризації та містобудування полтавського району" станом на 13.10.2022 р. позивачка володіє будинком садибного типу. Згідно рішення Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області № 62 від 28.12.2018 р. частині будинку, що належить позивачці було присвоєно адресу: [ADDRESS] . Також встановлено, що 30 червня 2019 року позивачка зареєструвала право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0817 га за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що квартира, як об`єкт нерухомості є фактично житловим садибним будинком про що свідчить технічний паспорт, виготовлений Комунальним підприємством "Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району" в результаті інвентаризації від 13.10.2022 р.; у технічному паспорті схематично зображено подвір`я та господарські будівлі і споруди, що розташовані за адресою позивача. Як вбачається із позову, правовстановлюючий документ, що виданий на квартиру позивача, суперечить чинному законодавству, оскільки саме значення квартири не відповідає технічним вимогам того нерухомого майна, що там фактично знаходиться, а також той факт, позивачка має намір у встановленому законом поряду зареєструвати реконструкцію будинку. Як встановлено, технічно частина будинку, що належить позивачці має окрему адресу, земельну ділянку зареєстровану в державному кадастрі. При цьому зареєструвати нерухоме майно можливо лише після зміни статусу квартирного будинку на садибний та визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами у тому складі, що є на даний час, щоб надалі ввести в експлуатацію реконструйоване майно та зареєструвати право власності в реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно технічного паспорту, встановлено, що до складу нерухомого майна, що знаходиться в [ADDRESS] входить житловий будинок "А1, А3-1,а2," загальною площею 96,0 м. кв, та житловою площею 40,6 м. кв., сарай "Д", гараж "Д1, вхідний погріб д, вбиральня "Е", літній душ "Ж", свердловина №3, ворота №13, огорожа №21,23, хвіртка № 22. Суд вважає, що вище зазначені технічні характеристики нерухомого майна повністю відповідають житловому будинку садибного типу. Нерухоме майно розташоване на земельній ділянці і окрім будинку на земельній ділянці розміщені господарські будівлі та споруди, а згідно чинного законодавства, земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями є садибою. Суд також вважає, що без визнання права власності на реконструйоване нерухоме майно, позивач позбавлений можливості привести у відповідність правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в [ADDRESS] . У Постанові від 04.12.13 р. справа № 6-130цс 13, Верховний Суд України встановив, що в розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, перебудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержання дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно - будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником отримано право власності. Враховуючи положення ст. 95 ЗК України, п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.12 р. «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», ст. 26 - 32 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» право на будівництво та реконструкцію нерухомого майна мають землекористувачі за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законом. Під метою надання земельної ділянки слід розуміти вид використання земельної ділянки, згідно положень ст. 19 ЗК України та Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.10 р. № 548. Статус належного позивачам нерухомого майна, що вказаний у правовстановлюючих документах є помилковим та не дає йому змоги розпоряджатися належною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно п. 3.11 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань ЖКГ України 18 червня 2007 року № 55 та зареєстрованого в Мін`юсті України 06 липня 2007 року за № 774/14041 (надалі- Інструкція), за наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об`єктів нерухомого майна документи щодо поділу готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону. Пунктом 17 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.11 р. передбачено, що у разі самочинного будівництва, замовник такого будівництва має можливість зареєструвати Декларацію про готовність об`єкту до експлуатації та оформити право власності на такий реконструйований об`єкт подавши до інспекції ДАБК замість дозвільних документів (Декларації про початок виконання будівельних робіт) рішення суду, за яким за замовником визнано право власності на такий самочинно збудований об`єкт. Тобто, законом передбачена можливість узаконення такого будівництва у судовому порядку. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про те, що позивач позбавлена можливості встановити своє право власності на належне їм нерухоме майно, у загальному порядку, окрім судового. Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Згідно статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких підстав суд вважає позов, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, так як задоволення позову, - усуне перешкоди для позивача у вільному розпорядженні свої нерухомим майном та надасть їм можливість у встановленому законом порядку зареєструвати право власності на таке майно. На підставі викладеного та

Outcome: approved