Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позов мотивований тим, відповідач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , з 24.09.2000 року, актовий запис № 1743. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Мати дитини, [PERSON] , тривалий час хворіла на онкологічне захворювання та перебувала довгий час на лікуванні в Іспанії, та [INFO] вона померла в м. Паламос, Іспанія. Вихованням дитини під час лікування матері [PERSON] та після її смерті займається позивачка, яка є рідною сестрою матері та відповідно тіткою дитини, з якою дитина проживає і на даний час. Відповідач фактично самоусунувся від виховання дитини, не цікавиться його життям, здоров`ям, розвитком, навчанням, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, жодного разу не поцікавився чи його дитина знаходиться в безпеці і чи йому щось потрібно. Всі питання щодо забезпечення дитини, його навчанням, вихованням, розвитком, лікуванням займається позивач. Всі наведені вище питання позивач вирішує самостійно, відповідач свої батьківські обов`язки відносно дитини не виконує взагалі. Викладене стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.11.2022 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та витребувано від Органу опіки та піклування (Служби у справах дітей ВМР) відповідний висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина. Відповідач відзив на позов до суду не подав. Орган опіки та піклування Вінницької міської ради 17.01.2023 надав суду висновок від 22.12.2022 за №01/00/011/ [NUMBER] , відповідно до якого орган вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини - сина [PERSON] , [INFO] (а.с.42-43). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.01.2023 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та її представник адвокат Драчук Т.М. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник позивача додатково вказала, що відповідач фактично усунувся від виховання та виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина [PERSON] . З часу коли матір дитини [PERSON] захворіла та перебувала на тривалому лікуванні за кордоном відповідач не проявив жодного інтересу до дитини. Вихованням дитини до смерті його матері [PERSON] та після її смерті займається позивачка [PERSON] (рідна сестра матері дитини), з якою він постійно проживає. Додатково зазначила, що відповідач надав позивачці нотаріально посвідчені заяви про те, що він не має заперечень проти позбавлення його батьківських прав відносно його сина [PERSON] . В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, але в матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена заява від 23.06.2022, в якій зазначено про те, що відповідач не має заперечень проти позбавлення його батьківських прав відносно його сина [PERSON] та не заперечує проти розгляду справи в судовому засіданні без його участі та задоволення позовних вимог позивача (а.с.17). Представник Органу опіки та піклування Вінницької міської ради Марценюк Л.Є в судовому засіданні підтримала висновок Органу опіки та піклування. Вказала що відповідач з 2020 року проживає окремо від дитини, протягом більше 2,5 років не підтримував з сином родинних відносин, не цікавиться життям сина та його розвитком. Тобто Службою встановлено факт невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, зокрема з матеріального утримання сина. З огляду на викладене вона підтримує висновок Служби та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Опитаний в ході судового засідання неповнолітній [PERSON] пояснив, що він після смерті матері проживає з рідною тіткою [PERSON] . Зазначив, що в родині його тітки до нього гарно ставляться, йому там комфортно. Зазначив, що бажає і надалі проживати у тітки, оскільки з батьком взагалі не спілкується протягом тривалого часу і спілкуватися не бажає, його вихованням займається виключно його тітка. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, заслухавши позивача, його представника, беручи до уваги думку представника третьої особи та дитини, суд дійшов до наступного. Між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст.ст.19, 150, 151-154, 164-166, 171 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Судом установлено, що відповідач [PERSON] є батьком дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження (а.с. 10). Матір`ю дитини згідно вищезазначеного свідоцтва про народження є [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть перекладеним з іспанської мови на українську мову та справжність перекладу засвідчено консулом Генерального консульства України в Барселоні Шкуренко-Громаковим Ю.Є. (а.с.12-13) З довідки КЗ «Вінницький ліцей № 27» від 15.08.2022, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , навчається в 4-Б класі КЗ «Вінницький ліцей № 27» прописаний за адресою [ADDRESS] , але фактично проживає за адресою [ADDRESS] , із своєю рідною тіткою у сім`ї якої і виховується тому, що його рідна мати померла. Батько [PERSON] , контакту з дитиною не підтримує, участі у навчанні та вихованні дитини не бере, систематичний контроль за станом виховання та навчання здійснює тітка учня [PERSON] (а.с.14). З характеристики на спортсмена [PERSON] 10.06.2013 року, вбачається, що дитина відвідує тренування з Кудо в центрі розвитку дитини «Бджілка» за адресою м. Вінниця, вул. Л.Лук`яненко, 27, доглядом за дитиною та його фізичним розвитком займається тітка [PERSON] , батько [PERSON] жодного разу не відвідував тренування (а.с.15). Згідно довідки квартального комітету мікрорайону «Соняшник» від 07.07.2022 № 233, яка видана [PERSON] , вбачається, що за адресою [ADDRESS] , проживає та зареєстрований її чоловік та син, а також племінник [PERSON] (а.с. 18). Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] , не бере участі у його вихованні та утриманні, не піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, проживає окремо, дитина проживає разом з рідною тіткою та знаходяться на її повному утриманні і вихованні. Між батьком та дитиною відсутні будь які стосунки, що також підтверджується наданими [PERSON] нотаріально посвідченими заявами від 05.07.2022 та 23.06.2022, в яких він заявив про те, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 16-17). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину, готувати її до самостійного життя. Ст.11,12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п.2 ч.1 ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як слідує з Висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 22.12.2022 за №01/00/011/ [NUMBER] , позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , вважається доцільним. Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не виявляє жодного бажання спілкуватися зі своїм сином, не допомагає йому матеріально, не бере участі у його вихованні, не цікавиться його інтересами та успіхами у навчанні, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, та не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав по відношенню до його сина. З огляду на викладе суд бере до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки обставини, викладені у висновку органу опіки та піклування, повністю підтвердженні обставинами, встановленими під час судового розгляду справи. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.04.2021 року. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року). Як встановлено судом відповідач жодного інтересу до дитини не проявляє. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Згідно положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав, факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що має місце факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, він не бере участі у вихованні та утриманні дитини, не піклується про його фізичний, духовний і моральний розвиток, проживає окремо від нього, виявляє байдужість до потреб власної дитини та щодо своїх батьківських прав, позбавлення відповідача батьківських прав є заходом впливу, який найкраще відповідає інтересам дитини, тому суд дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . При цьому, суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Також суд зазначає, що згідно вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Розподіл судових витрат суд не проводить, оскільки позивач в судових дебатах просила залишити такі витрати за нею. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved