Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

у своїй позовній заяві позивачка просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 12 серпня 2005 року у Сваричівській сільській раді Рожнятівського району Івано-Франківської області за актовим записом №29. Після розірвання шлюбу просить їй прізвище не змінювати, неповнолітніх дітей залишити на проживанні разом з нею, стягнути з відповідача судові витрати по справі. В основу своїх позовних вимог позивачка зіслалася на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя мають двоє дітей, синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те, що міцної сім`ї вони не створили через різні погляди на сімейне життя та несумісність характерів, відсутність між нею та відповідачем взаєморозуміння і довіри, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Сімейних стосунків на цей час вони не підтримують, а шлюб існує формально. Стосунки, які існують між ними виключають можливість збереження сім`ї, подальше перебування в шлюбі, а спільне життя буде суперечити їхнім інтересам. Поведінка та відношення відповідача до сім`ї не дають підстав сподіватися на їхнє примирення в майбутньому. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, направила суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, просила про задоволення позову. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, згідний на розірвання шлюбу з позивачкою. Що стосується позовних вимог в частині визначення місця проживання їхніх неповнолітніх дітей разом з позивачкою заперечив, пояснив що позивачка більшість часу проживає за кордоном в Республіці Польща, де працює. За час її відсутності їхні неповнолітні діти проживали разом з ним у належному їм з позивачкою будинковолодінні по [ADDRESS] та перебували на його повному матеріальному утриманні. Проте, в кінці листопаді 2022 року старшого сина [PERSON] позивачка забрала разом з собою в Республіку Польща, а молодшого [PERSON] залишила на проживанні разом з ним. У січні 2023 року позивачка вкотре повернулася з-за кордону та запропонувала йому надати дозвіл на виїзд молодшого сина [PERSON] за кордон, на що він погодився та надав позивачці нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд дитини за кордон, тому молодший син зараз також перебуває за межами України, в Польщі. Шкільні заннятя з дітьми будуть проводитися в режимі онлайн. У зв`язку з викладеним просив залишити старшого сина [PERSON] на проживанні разом з позивачкою, а молодшого [PERSON] залишити на проживанні разом з ним. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - адвокат Ошуст С.Є. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково суду пояснив, що вважає наданий висновок органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Рожнятівської селищної ради щодо визначення місця проживання дітей сторін з відповідачем не обґрунтованим. Його довірителька наполягає на залишенні дітей їй. Вивчивши матеріали цивільної справи, заслухавши думку сторін, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак ( ст.6 ЦПК України). За змістом статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 13 зазначеного Кодексу, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Стаття 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , сторони зареєстрували шлюб 12 серпня 2005 у Сваричівській сільській раді Рожнятівського району Івано-Франківської області, про що зроблено відповідний актовий запис №29 (а.с.4). Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. З матеріалів справи встановлено, що між сторонами по справі склалися такі стосунки, які призвели до припинення між ними сімейних відносин, розпаду їх сім`ї. Сторони не бажають зберегти сім`ю, оскільки вони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного побуту, їх сім`я розпалася, шлюб існує формально. Збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, про що відповідач підтвердив у судовому засіданні, а позивачка у поданій до суду заяві. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до переконання, що збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому шлюб між ними необхідно розірвати. Вирішуючи вимогу позивачки про залишення дітей на проживанні разом з нею, суд враховує таке. Від спільного подружнього життя у сторін є неповнолітні діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копіями свідоцтв про народження (а.с. 8-9). Неповнолітні діти сторін [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом з батьками [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №1247, виданої Рожнятівською селищною радою Калуського району Івано-Франківської області 26 вересня 2022 року (а.с. 10). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №79, складеним комісією Рожнятівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області 09 листопада 2022 року, встановлено, що неповнолітні діти подружжя [PERSON] та [PERSON] проживають разом з батьком [PERSON] по [ADDRESS] . Мати дітей [PERSON] , тривалий час перебуває на заробітках за кордоном, в Республіці Польща, утриманням, вихованням та розвитком дітей займається батько. З долученого до матеріалів справи Висновку органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Рожнятівської селищної ради, який затверджений рішенням виконавчого комітету Рожнятівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області №03 від 17.01.2023 вбачається, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Рожнятівської селищної ради, на підставі встановлених обставин вважає доцільним визначити місце проживання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] . Згідно ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, які він отримав шляхом опитування позивача та на підставі письмових пояснень відповідачки. При цьому, органом опіки та піклування не проводилося обстеження умов проживання відповідачки, не досліджувалися інші дані, які ймовірно мали б значення для більш ширшого висвітлення у висновку проблеми виховання дитини батьками. Цей документ не містить мотивів відносно того, яким чином залишення дітей з батьком буде відповідати їхнім інтересам, і яким саме інтересам дітей, чи позитивно вплине на дітей розлучення з матір`ю. За таких обставин висновок органу опіки та піклування не є достатньо обґрунтованим, а відтак і твердження комісії про доцільність залишення на проживанні неповнолітніх дітей сторін разом з батьком суд вважає не обґрунтованим. У відповідності до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей. У відповідності до ч.ч.2, 3 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Крім цього, за правилом ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З огляду на вищенаведене,

Outcome: approved