Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

До суду, після апеляційного перегляду, надійшла вище вказана позовна заява, яку позивач мотивує тим, що 16.11.2020 року, близько 17:20 год рухаючись по 19 км автодороги «Житомир-Сквира» в напрямку м. Сквира поблизу с. Тарасівка Житомирського району, водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ-2103, д.н.з. [NUMBER] , в порушення вимог пунктів 10., 11.3, 14.2(в) Правил дорожнього руху України виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ217030, д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок порушення водієм [PERSON] вказаних вище правил дорожнього руху сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої травм різного ступеня тяжкості зазнали особи, які перебували у транспортному засобі ВАЗ 217030, а саме [PERSON] , [PERSON] та малолітні [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] звертався до лікарняного закладу з діагнозом забій грудної клітки, забій грудини, забій попереднтої черевної стінки. Посилаючись на ці обставини, позивач просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на його користь заподіяну матеріальну шкоду в сумі 93684,80 грн (вартість матеріального збитку та витрати на проведення експертизи); стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду в сумі 200000,00 грн. Ухвалою суду від 26.08.2022 року зобов`язано Загальний відділ Житомирського районного суду Житомирської області відповідно до Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814, вилучити або надати належним чином завірені копії цивільного позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди з доданими до нього документами з матеріалів кримінального провадження стосовно [PERSON] , [INFO] , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України у справі № 278/133/21 (т. 1, а.с. 38-43, 63-99) (а.с. 61). Вказані документи отримані судом 23.09.2022 року (а.с. 64). Ухвалою суду від 20.10.2022 року долучено до матеріалів справи вилучений з матеріалів кримінального провадження № 278/133/21 цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди з доданими до нього документами (а.с. 108). У засідання сторони або їх представники не з`явились. Представником позивача подано заяву про розгляд справи без його участі; позовні вимоги підтримав та просить задовольнити (а.с. 129). Представником [PERSON] подано заяву про розгляд справи без їх участі (а.с. 41); правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористались. ПАТ "Страхова компанія "Княжа Вієна Іншуранс Груп" про розгляд справи сповіщались належним чином (а.с. 40, 45, 48, 57, 63, 111, 113, 120); правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористались. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників процесу, розгляд здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Житомирського апеляційного суду від 11.11.2021 року (а.с. 7-13) вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 25.06.2021 року в частині вирішення цивільного позову потерпілої [PERSON] та в частині залишення цивільного позрву [PERSON] без розгляду скасовано; вирішено призначити судове провадження в частині цивільного позову потерпілої [PERSON] та цивільного позову [PERSON] до нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства; в решті вирок залишено без змін. Зі змісту зазначеної ухвали вбачається, що 16.11.2020 року близько 17:20 год [PERSON] , керуючи автомобілем "ВАЗ 2103", реєстраційний номер "А8514КИ", та рухаючись по 19 км автодороги "Житомир Сквира" поблизу с. Тарасівка Житомирського району та області у напрямку м. Сквира, в порушення вимог пунктів 10.1, 11.3 та 14.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами та доповненнями), рухаючись по дорозі із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, перед виїздом на смугу зустрічного руху не переконався, що вказаний маневр буде безпечним і не створить небезпеку іншим учасникам, а також не переконався в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, розпочав здійснювати обгін попутного транспортного засобу, виїхавши на смугу зустрічного руху, після чого виявив на вказаній смузі автомобіль марки "ВАЗ 217030" та не надав перевагу вказаному автомобілю, який рухався у зустрічному напрямку, та скоїв зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля з передньою частиною автомобіля марки "ВАЗ 217030", реєстраційний номер " [NUMBER] ", яким керував водій [PERSON] . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля "ВАЗ 217030" [PERSON] отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження. Дії [PERSON] , які виразились в порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, кваліфіковано за ч.1 ст.286 КК України. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, сам факт ДТП 16.11.2020 року та отримані середнього ступеня тяжкості ушкодження [PERSON] , підтверджуються зазначеною ухвалою Житомирського апеляційного суду, згідно якої вирок Житомирського районного суду Житомирської області в частині визнання вини [PERSON] залишено в силі. [PERSON] під час ДТП керував автомобілем, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп», що підтверджується полісом № АО1965395 (а.с. 75). Власником автомобіля марки "ВАЗ 217030", реєстраційний номер " [NUMBER] ", є [PERSON] (а.с. 74). Згідно експертного висновку № 2609 автотоварознавчої експертизи від 11.03.2021 року, розмір матеріального збитку завданого власнику автомобіля "ВАЗ 217030", реєстраційний номер " [NUMBER] ", з технічної точки зору, станом на 16.11.2020 року становить 89884,80 грн (а.с. 76-100). Відтак, сума матеріальної шкоди станом на момент розгляду справи становить 89884,80 грн. Відповідно до долучених до матеріалів справи виписок із медичних карток амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с. 72, 73) [PERSON] поставлено діагноз: забій грудної клітини, забій грудини, забій передньої черевної стінки. Станом на день розгляду справи позивачу сума страхового відшкодування не виплачена, що сторонами не оспорено. Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Щодо відшкодування матеріальної шкоди суд зазначає наступне. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2 статті 22 ЦК України). Відповідно до частини 3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено статтею 1166 ЦК України. Так, частиною 1 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до статті 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом пункту 36.2 статті 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, а у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Так, відповідно до статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до частини першої статті 25 ЗУ «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 14-176цс18 (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України№ 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. З огляду на наведене, суд приходить до висновку щодо стягнення з ПАТ «СК «Княжа Вієна Іншуранс Груп»» на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 89884,80 грн, які документально підтверджені відповідними доказами. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, то слід зазначити таке. Відповідно до\~ ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних - душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Статтею 1167 ЦК України\~визначено, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуєтся особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 23.1. ст. 23 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого та шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим. Пунктом 24.1. ст. 24 даного Закону передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Згідно з п. 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вирішуючи питання про розмір компенсації за нанесену моральну шкоду, суд виходить з характеру і тривалості страждань позивача й істотних змін способу його життя. На підставі вищевикладеного, заявлену позивачем суму відшкодування моральної шкоди суд вважає дещо перебільшеною, та оцінює її в розмірі 7000,00 грн. На думку суду, така сума відшкодування моральної шкоди є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . Відтак, позовні вимоги в даній частині підлягають частковому задоволенню. Щодо відшкодування судових витрат за проведення експертизи. Позивачем на підтвердження сплати судових витрат за проведення автотоварознавчих експертиз надано: акт № 2609 прийому-передачі виконаної роботи (а.с. 101), квитанцію AT КБ «ПриватБанку» № 0.0.2017123039.1 від 16.02.2021 року про перерахування грошових коштів за виконані роботи в сумі 3800,00 грн (зворот. а.с. 101). За змістом ч. 1 та п.1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 2 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім іншого, витрати пов`язані із проведенням експертизи. Частиною 6\~ст. 139 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат на проведення експертизи встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується\~ст. 141 ЦПК України. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Частиною 8\~ст. 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Ухвалюючи рішення, суд прийшов до висновку про стягнення з ПАТ «СК «Княжа Вієна Іншуранс Груп» матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, для визначення якої і була проведена експертиза, тому у відповідності до положень ст. ст. 133, 141 ЦПК України, - судові витрати підлягають стягненню з відповідача ПАТ «СК «Княжа Вієна Іншуранс Груп» на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відтак, з ПАТ «СК «Княжа Вієна Іншуранс Груп» підлягає стягненню на користь держави 908,00 грн судового збору; з [PERSON] 794,50 грн судового збору.

Outcome: partial