Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-25 00:00:00

05.12.2022 року до суду звернулась [PERSON] із позовом Запорізького державного підприємства «Радіоприлад» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Посилається на таке. Вона працювала на Запорізькому державному підприємстві «Радіоприлад», була звільнена у зв`язку з виходом на пенсію 16.09.2019 р. Відповідач при звільненні остаточний розрахунок з нею не провів, тому вона звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати. Комунарським районним судом м. Запоріжжя по справі №333/3799/21 був виданий судовий наказ щодо стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Добровільно відповідач по справі це рішення суду не виконав, тому відповідачка зверталась із заявою до державної виконавчої служби. В жовтні 2022 року це рішення суду було виконано та позивачці була виплачена заборгованість по заробітній платі. Зважаючи на те, що в день звільнення відповідач не провів повного розрахунку із позивачкою, вона просить на підставі ст.. 117 ч.1 КЗпП України стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку в сумі 27284,66 грн. за період з 16.09.2019 р. по 16.02.2020 р. Також просить стягнути спричинену їй моральну шкоду в сумі 5000 грн., оскільки весь час затримки розрахунку вона знаходилась у стресі, не могла належним чином утримувати свою родину, повинна була відмовляти собі у певних життєвих звичках. Ухвалою суду від 06.12.2022 року провадження по справі відкрито, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. 02.01.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від Запорізького державного підприємства «Радіоприлад», в якому відповідач підтвердив, що [PERSON] працювала на ЗДП «Радіоприлад» у період з 29.07.1981 р. по 16.09.2019 р. Наказом №173к від 11.09.2019 р. вона була звільнена за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України у зв`язку з порушенням адміністрацією підприємства чинного законодавства про працю. Комунарським районним судом м. Запоріжжя по справі №333/3799/21 видано судовий наказ про стягнення з Запорізького державного підприємства «Радіоприлад» нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати у розмірі 37111,30 грн. Відкрито виконавче провадження №67340884. Протягом вересняжовтня 2022 року з Запорізького державного підприємства «Радіоприлад» на користь позивачки було стягнуто грошові кошти в повному обсязі. Постановою від 19.10.2022 р. закрито виконавче провадження. Зазначає, що стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні можна не більше ніж за 6 місяців та в даному випадку є підстави для зменшення розміру відшкодування до 3247,24 грн. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 192,64 грн., оскільки відповідач, як податковий агент зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб у розмірі 18% та військовий збір у розмірі 1,5% із суми доходу. Також вказує, що позивачем не доведено спричинення позивачу моральної шкоди. В судове засідання сторони не з`явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Дослідивши письмові матеріали суд прийшов до такого. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на ЗДП «Радіоприлад» у період з 29.07.1981 р. по 16.09.2019 р. Наказом №173к від 11.09.2019 р. [PERSON] була звільнена за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України у зв`язку з порушенням адміністрацією підприємства чинного законодавства про працю. Комунарським районним судом м. Запоріжжя по справі №333/3799/21 видано судовий наказ про стягнення з Запорізького державного підприємства «Радіоприлад» нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати у розмірі 37111,30 грн. на користь [PERSON] . На виконання вказаного рішення суду було відкрито виконавче провадження №67340884. Яке було закінчене у зв`язку з його повним виконанням 19.10.2022 року. Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноважений ним орган). За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Між позивачем та відповідачем трудовий спір вирішено у справі №333/3799/21. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п.8 постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100) Згідно розрахункових аркушів на оплату праці за липень 2019 року позивачці було нараховано - 4914,12 грн., за липень 2019 року 4964,81 грн. В червні 2019 р. було 19 робочих днів, в липні 2019 року було 23 робочих дні. Середньоденна заробітна плата складає ( 4914,12 грн. + 4964,81 грн.) : 42 робочий день) = 235,21 грн. Позивачка просить стягнути середній заробіток за період з 16.09.2019 р. по 16.02.2020 р. Кількість робочих днів за цей період становить - 116 днів. Таким чином сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 235,21 грн х 116 дні = 27284,66 грн. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 27284,66 грн. Відповідач у своєму відзиві посилається на висновок Великої Палати Верховного Суду України у постанові від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц, який зазначає, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку з урахуванням конкретних обставин справи. Проте, в даному випадку суд не вбачає підстав для зменшення суми середнього заробітку за час затримки, оскільки на час звільнення позивача сума заборгованості складала 37111 грн. 30 коп., вона утворилася у зв`язку з неповною виплатою заробітної плати. Ця заборгованість носить безспірний характер, не виплачувалася протягом трьох років після звільнення, що призвело до розрахунку середньої заробітної плати в розмірі, що не перевищує розмір заборгованості по заробітній платі. Суд вважає, що застосування в даному випадку висновків Великої Палати Верховного Суду України від 26.06.2019 року (справа № 761/9584/15-ц п.94.5) недоречне, оскільки в цій справі розмір заборгованості із заробітної плати носив спірний характер, та був у 100 разів менший, ніж нарахований розмір середньої заробітної плати за час затримки розрахунку. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, як то передбачено ст.237-1 КЗпП України. Зважаючи на те, що остаточний розрахунок по заробітній платі не проведений з позивачем більше ніж через два роки після звільнення, суд вважає вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є обґрунтованими. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст.\~237-1\~КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст.\~237-1\~КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1\~КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати (правова позиція ВСУ у справі № 6-788цс16). Приймаючи до уваги, що позивач вимушений був захищати свої права в судовому порядку, суд вважає, що вказане призвело до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих зв`язків, та враховуючи тривалість страждань позивача та беручи до уваги співмірність, приходить до висновку про можливість повного задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 998 грн. та на користь позивача сплачений ним судовий збір за позовну вимогу майнового характеру (стягнення моральної шкоди) в сумі 998 грн.

Outcome: approved