Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про встановлення поряду користування квартирою, в якому зазначив, що йому належить частка квартири за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку набуто відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого 21 травня 2016 року Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою та зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Співвласником частки квартири є відповідач по справі [PERSON] , право власності якою на частку квартири набуто відповідно до договору дарування частки квартири, посвідченого 28 січня 2017 року Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Спірна квартира має загальну площу 43,05 кв.м., з яких житлова площа 26,4 кв.м. складається з двох кімнат: кімнати № 1 площею 16,5 кв.м. і кімнати № 2 площею 9,9 кв.м. Службові приміщення: кухня площею 5,9 кв.м., санвузол площею 2,9 кв.м., коридор площею 1,7 кв.м., комора площею 2,1 кв.м., балкон площею 0,65 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на квартиру, виготовленим станом на 17 березня 2016 р. Позивач зазначає, що відповідач тривалий час створює йому перешкоди в користуванні квартирою, після отримання нею права власності на частку квартири відповідач на власний розсуд, без будь-якого погодження з позивачем як співвласником спірної квартири, зробила перепланування в квартирі, внаслідок чого змінились технічні характеристики спірного житла. Так, відповідно до технічного паспорту на квартиру, виготовленого станом на 08 липня 2021 р., загальна площа квартири складає 43,15 кв.м., житлова площа квартири складає 28,5 кв.м. На теперішній час квартира складається з двох кімнат: кімнати № [NUMBER] площею 18,9 кв.м. і кімнати № 2 площею 9,6 кв.м., коридору площею 2,9 кв.м., комори площею 2,2 кв.м., кухні площею 4,9 кв.м., санвузлу площею 3,8 кв.м., балкону площею 0,85 кв.м. Позивач неодноразово пропонував відповідачу вирішити питання щодо спільного користування квартирою шляхом встановлення порядку користування спірною квартирою, викупу належної позивачу частки квартири відповідачем, спільного продажу всієї квартири в цілому, але відповідач не погоджується на будь-яку з запропонованих пропозицій та має намір використовувати всю квартиру в цілому лише у власних інтересах. Оскільки в позасудовому порядку вирішити спір неможливо, звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS] згідно з варіантом № 1 висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 2021-40 від 05.08.2021 р., виділивши в користування позивачу кімнату № 2 площею 11,0 кв.м. та балкон площею 0,85 кв.м., а всього загальною площею 11,85 кв.м., виділити в користування відповідачу кімнату № 4 площею 9,6 кв.м. та комору № 3 площею 2,2 кв.м., а всього загальною площею 11,80 кв.м.; службові приміщення: приміщення № 1 коридор площею 2,9 кв.м., приміщення № 5 кухню площею 4,9 кв.м., приміщення № 6 санвузол площею 3,8 кв.м., приміщення № 7 (новостворене) коридор площею 8,00 кв.м. залишити в спільному користуванні співвласників. Зобов`язати відповідача за власний рахунок провести переобладнання приміщень в квартирі за адресою: [ADDRESS] : в приміщенні квартири [ADDRESS] влаштувати перегородку показаної на схемі конфігурації з зазначеними розмірами; між приміщенням [ADDRESS] - кімната і приміщенням № 4 - кімната закласти дверний отвір, між приміщенням № 2 кімната і новоствореним приміщенням № 7 коридор, при влаштуванні перегородок передбачити дверний отвір. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Відповідач [PERSON] надала до суду відзив на позов, в якому зазначила, що є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування частки квартири. З належної їй частки квартири відповідач 10.07.2020 р. подарувала частку зазначеної квартири своєму малолітньому сину [PERSON] , в зв?язку з чим частки відповідача та її малолітньої дитини у праві власності на спірну квартиру складають по частці. В квартирі постійно мешкає відповідач з чоловіком та, на теперішній час, двоє їх малолітніх дітей. Позивач дозволив їй з родиною проживати в кватирі до вирішення питання про викуп нею частки квартири. За домовленістю з позивачем вона здійснила перепланування квартири, відремонтувала санвузол в квартирі, який частково збільшено за рахунок площі кухні. Позивач зареєстрований на іншою адресою і в квартирі не проживає. Позов про встановлення порядку користування квартирою вона не визнає, оскільки з урахуванням інтересів двох малолітніх дітей потребує виділення їй в користування кімнати з балконом, який виходить на дитячий майданчик. Крім того, не бажає за власний рахунок проводити переобладнання приміщень в квартирі, оскільки її цілком влаштовує проживання з двома дітьми в прохідній кімнаті, тому не заперечує, щоб позивачу було виділено в користування кімнату № [NUMBER] площею 9,6 кв.м. та комору № 3 площею 2,2 кв.м., а всього загальною площею 11,80 кв.м., службові приміщення залишити в загальному користуванні. Особисто відповідача з чоловіком та дітьми влаштовує проживання в прохідній кімнаті № 2 з балконом. В судовому засіданні представник позивача адвокат Косякова З.М. позовні вимоги підтримала. З метою вирішення спору, шляхом поступок з боку позивача, сторони досягли згоди щодо виділення в користування [PERSON] кімнати № 4 площею 9,6 кв.м. та комори № 3 площею 2,2 кв.м., а всього загальною площею 11,80 кв.м., відповідачу виділити в користування кімнату № 2 площею 11,0 кв.м. та балкон площею 0,85 кв.м., а всього загальною площею 11,85 кв.м. При цьому сторони просили суд оголосити перерву в судовому засіданні для вирішення мирним шляхом питання про спільні дії та витрати щодо проведення необхідного переобладнання приміщень в квартирі. В подальшому відповідач відмовилась вчиняти будь-які дії, спрямовані на вирішення мирним шляхом питання здійснення переобладнання в квартирі за рахунок спільних з позивачем коштів. Представник позивача підтримала позов в частині виділення в користування [PERSON] кімнати № 4 площею 9,6 кв.м. та комори № 3 площею 2,2 кв.м., залишення службових приміщень квартири в спільному користуванні сторін по справі, та просить зобов`язати відповідача за власний рахунок провести переобладнання приміщень в квартирі, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача погодились з запропонованим експертом варіантом № 1 встановлення порядку користування квартирою за умови виділення в користування позивача кімнати № 4 площею 9,6 кв.м. та комори № 3 площею 2,2 кв.м., залишення службових приміщень квартири в спільному користуванні сторін. В частині здійснення переобладнання в квартирі позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити. Просить стягнути з позивача понесені відповідачем судові витрати по справі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази по справі, прийшов до таких висновків. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Сторони по справі є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 21 травня 2016 року Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою, належить 1\\2 частка зазначеної квартири. На підставі договорів дарування відповідач [PERSON] та її малолітній син [PERSON] є власниками по 1\\4 частці спірної квартири кожен. Право власності всіх співвласників зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (стаття 379 ЦК України). Між співвласниками спірного нерухомого майна не досягнуто згоди щодо порядку користування спільною частковою власністю. Так, згідно технічного паспорту на кв. [ADDRESS] , складеного станом на 17.03.016 р., зазначена квартира складалась з кімнати площею 9,9 кв.м., комори площею 2,1 кв.м., кімнати площею 16,5 кв.м. з прилеглим балконом площею 0,65 кв.м., кухні площею 5,9 кв.м., коридору площею 1,7 кв.м., санвузлу площею 2,9 кв.м., коридору площею 3,4 кв.м. Відповідач [PERSON] на власний розсуд здійснила перепланування в квартирі за адресою: [ADDRESS] , а саме, знесла стіни: між кімнатою площею 16,5 кв.м. та кухнею площею 5,9 кв.м.; між кухнею площею 5,9 кв.м. і санвузлом площею 2,9 кв.м.; між кімнатою площею 16,5 кв.м. і коридором площею 3,4 кв.м. Внаслідок зазначеного перепланування квартири та перебудови приміщення санвузлу зазначена квартира складається з кімнати площею 9,6 кв.м., комори лощею 2,2 кв.м., кімнати площею 18,9 кв.м., кухні лощею 4,9 кв.м., санвузлу площею 3,8 кв.м., коридору площею 2,9 кв.м. При цьому між кімнатою площею 18,9 кв.м. і кухнею, а також між кімнатою площею 18,9 кв.м. і коридором площею 2,9 кв.м. перегородки відсутні, що підтверджується технічним паспортом на квартиру, складеним станом на 08.07.2021 р. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. ч.1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової\~власності здійснюється\~співвласниками за\~їхньою згодою.\~ Співвласники\~можуть домовитися\~про порядок\~володіння та\~користування майном,\~що є\~їхньою спільною\~частковою власністю.\~ Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За загальними правилами доказування, визначеними ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно зі ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою ст. 129 Конституції України. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. ЄСПЛ у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно "суспільний інтерес"; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання "справедливого балансу", враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Суд не приймає до уваги пояснення відповідача про здійснення нею перепланування квартири за домовленістю з позивачем, оскільки представником позивача ці обставини в судовому засіданні не визнані, а будь-яких доказів, які б свідчили про наявність згоди позивача щодо перебудови приміщення квартири відповідачем до суду не надано. Відповідно до висновку № 2021-40 від 05.08.2021 р. експертного будівельно-технічного дослідження № 2021-40 від 05.08.2021 р., виконаного судовим експертом Редькиним Ю.М. на замовлення позивача по справі у відповідності до ч. 1 ст. 106 ЦПК Україні, експертом запропоновано три варіанти порядку користування зазначеною квартирою з відступом від ідеальних часток співвласників, для реалізації яких необхідно провести певні переобладнання в приміщеннях квартири. Сторони по справі дійшли згоди, що оптимальним є варіант № 1 висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 2021-40 від 05.08.2021 р. щодо порядку користування приміщеннями в спірній квартирі, оскільки, по-перше, за цим варіантом мінімальним є відступ від ідеальних часток співвласників, по-друге, найменш витратним є вартість переобладнання в приміщеннях квартири, і, по-третє, зберігається найбільший розмір загальної площі квартири. За таких обставин суд вважає, що позов (з урахуванням погодженого сторонами виділу в користування кімнат) підлягає задоволенню. Суд вважає такою, що підлягає задоволенню, вимогу про стягнення з відповідача судових витрат. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов?язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно розрахунку судових витрат, витрати позивача складаються зі сплати судового збору в сум 908 грн., витрат на проведення експертизи в сумі 7000 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 6500 грн., а всього на суму 14\~408 грн.

Outcome: approved