Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

У вересні 2021 року до суду звернувся [PERSON] (далі по тексту-позивач) з позовною заявою до АТ "КБ "Приватбанк" (далі по тексту - відповідач), третя особа Національний банк України (далі по тексту - НБУ) про зобов`язання вчинити дії за Законом України "Про споживче кредитування", а саме: провести реструктуризацію зобов`язань, передбачених договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, відповідно до пункту 7 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування", визнати заборгованість за кредитним договором в розміру 357 653, 94 грн., а також затвердити план реструктуризації за кредитним договором. Обгрунтовуючи заявлені вимоги, [PERSON] у позовній заяві вказує наступне. 07.12.2006 року між ПАТ "Приватбанк" та позивачем, укладено кредитний договір №LVH9GK00000139 за умовами якого, позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у розмірі 33 120,00 доларів США до 04.12.2026 року. В якості виконання зобов`язань за кредитним договором, було укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира за адресою: [ADDRESS] . 22.07.2021 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про проведення реструктуризації заборгованості за кредитним договором, відповідно до п.7 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування", проте відповідач відмовив йому в проведенні реструктуризації, з мотивування пропущення строку звернення із заявою про реструктуризацію, який встановлено Закону України "Про споживче кредитування". Позивач категорично незгоден з відмовою банку у проведенні реструктуризації, тому звернувся до суду на захист порушеного права, оскільки на його переконання ним дотримано всіх вимог для проведення реструктуризації, зокрема, заява про реструктуризацію подана ним з дотриманням строку для її подання, він проживає в квартирі, яка є предметом іпотеки, а також у нього відсутнє інше нерухоме майно на праві приватної власності та заборгованість за кредитним договором станом 01 січня 2014 року. Ухвалою суду від 15.09.2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 15.09.2021 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову, котра була залишена без змін Постановою Київського апеляційного суду від 06.12.2021 року 22.07.2022 року до суду від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що банк відмовляючи позивачу в проведенні реструктуризації не допустив жодного порушення та діяв виключно в межах положень Закону України "Про споживче кредитування", зокрема, у поясненнях вказано, що позивач зареєстрований в квартирі, право власності на яку належить його дружині та поручителю квартири за кредитним договором за адресою: [ADDRESS] в той час, як для проведення реструктуризації за кредитним договором необхідно, щоб предмет іпотеки використовувся позивачем, як місце постійного проживання, також наголошено, що позивач звернувся до відповідача з заявою про проведення реструктуризації з пропуском встановленого законом строку, стверджено про наявність права власності члена сім`ї позивача на інший об`єкт нерухомого майна. Також, відповідач не погоджується з розміром заборгованості за кредитним договором визначеним позивачем, та вважає його значно більшим. 27.07.2022 року від позивача надійшли заперечення на пояснення, за змістом яких вбачається, що позивач не погоджується з аргументами відповідача вказує, що ним виконано усі необхідні умови для проведення реструктуризації, заява про проведення реструктуризації подана з дотримання строку для її подання, а квартира, в якій позивач зареєстрований є приватною власностю виключно його дружини [PERSON] , тому позивач вважає, що посилання відповідача про наявність іншого майна у позивача таким, що не відповідає дайсності. Також у запереченнях наголошено, що відмова на підставі реєстрації місця проживання за іншою адресою при наявності наданого разом з заявою про реструктуризацію офіційного місця проживання, є незаконною. 02.11.2022 року до суду надійшли пояснення третьої особи, в яких зауважено, що висновок про відповідність кредитного договору критеріям визначеним Законом №1381-IX, повинен зробити кредитор на підставі аналізу документів поданих позичальником та заяви на проведення реструктуризації. Зважаючи на функції, які виконує НБУ, до повноважень НБУ не відноситься питання надання правової оційнки щодо правильності застосування фізичними особами норм законодавства у договірних відносинах. На підставі ухвали суду від 15.11.2022 року, прийнято рішення про закриття підготовчого провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, вказала, що позивач в строки подав заяву про проведення реструктуризації, та має намір сплатити заборгованість, просить задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила та просила у його задоволенні відмовити, з підстав викладених у письмових поясненнях. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи було повідомлено належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Предметом розгляду цивільної справи є зобов`язання АТ "КБ "ПриватБанк" провести реструктуризацію зобов`язань позивача за кредитним договором, відповідно до Закону України №1381-IX, визнання заборгованості за кредитним договором, яка належить до реструктуризації за вказаним Законом в розмірі 357 653, 94 грн., затвердження плану реструктуризації за кредитним договором, відповідно до Закону України №1381-IX. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Судом встановлено, що між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ" КБ "ПриватБанк" та позивачем було укладено кредитний договір №LVH9GK00000139 від 07.12.2006 р. Згідно п.1.1. договору, відповідач зобов`язався надати позивачу кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 07.12.2006 р. по 04.12.2026 р. включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 33 120 доларів США на наступні цілі: купівля житла у розмірі 27 600 доларів США, а також у розмірі 5 520 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених Договором. В забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором, ЗАТ КБ "ПриватБанк" та позивач уклали договір іпотеки №LVH9GK00000139 від 07.12.2006 р., предметом якого є надання Іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна вказаного у п. 7 Договору, а саме: квартири [ADDRESS] . Також, між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено договір поруки №LVH9GK00000139/1 від 07.12.2006 р, про надання поруки перед Кредитором за виконання зобов`язань позивача за кредитним договором. Між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено договір поруки №LVH9GK00000139/2 від 07.12.2006 р, про надання поруки перед Кредитором за виконання зобов`язань позивача за кредитним договором. Як убачається з інформаційної довідки №261854540 від 16.06.2021 року, нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу №11829 від 07.12.2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тертичною Е.В. Згідно Акта прийому-передачі майна в іпотеку від 07.12.2006 р. вказана квартира була прийнята ЗАТ КБ "ПриватБанк" в іпотеку. Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстравана одна особа [PERSON] , яка є поручителем за кредитним договором. Позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , яка є поручителем за кредитним договором зареєстрована за адресою. [ADDRESS] . Позивач перебуває у шлюбі з [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 14.10.2000 р., та мають спільних дітей [PERSON] , [PERSON] . Як убачається з інформаційної довідки №262159762 від 17.06.2021 року за [PERSON] , починаючи з 16.06.2016 р. зареєстровано нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , підстава для державної реєстрації договір купівлі-продажу №2590 від 15.06.2007 р. Зі змісту Акта №444 від 07.10.2021 року вбачається, що комісія в складі майстрів по експлатації житлового фонду ЛКП "Сяйво" на момент виходу за адресою: [ADDRESS] встановила, що [PERSON] проживає за вказаною адресою без реєстрації. 12.05.2021 року приватним виконавцем Бондарем І.М. вчинено виконавчий напис №611 стосовно звернення стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зі змісту вказаного виконавчого напису вбачається, що за рахунок коштів отриманих від реалізації нерухомого майна, підлягають задоволенню вимоги АТ "КБ "Приватбанк" у розмірі 1 803 968,52 грн. У виконання вказаного виконавчого напису державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м.Львів) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65679355 від 04.06.2021 р. 22 липня 2021 року позивач направив засобами поштового зв`язку заяву про реструктуризацію за кредитним договором №LVH9GK00000139 від 07.12.2006 р., з наступними додатками, а саме: копією кредитного договору, іпотечного договору, копіями договорів поруки, копіями паспортів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та карток платника податків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , копією студентського квитка, копією свідоцтва про шлюб [PERSON] , копією свідоцтва про народження [PERSON] , довідками про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [PERSON] , листом про кількість зареєстрованих осіб у квартирі за адресою: [ADDRESS] , актом про фактичне місце проживання [PERSON] , довідками про доходи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , витягами з реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , копіями постанов про відкриття провадження на виконавчий напис №611 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, розрахунок заборгованості, який підлягає реструктуризації. Листом від 06.08.2021 року АТ "КБ "Приватбанк", повідомило позивача про відмову у проведенні реструктуризації заборгованості, оскільки [PERSON] не дотримався встановлених Законом України «Про споживче кредитування» строків звернення із заявою про реструктуризацію. Позивач стверджує, що відмова відповідача є безпідставною, оскільки останнім днем для подання заяви про проведення реструктуризації за кредитним договором в іноземній валюті, згідно ЗУ №1381-IX, є 23.07.2021 року, а позивач не порушуючи строки направив заяву засобами поштового зв`язку 22.07.2021 року. Позивач також наголошує на тому, що ним виконано усі умови реструктуризації, стверджує про постійне проживання в квартирі, яка перебуває в іпотеці, про відсутність у нього іншого нерухомого майна, а також відсутність заборгованості за кредитним договором станом на 1 січня 2014 року. Відповідно до статті 2 Закону України "Про споживче кредитування", передбачено, що метою цього Закону є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами. Стаття 3 Закону України "Про споживче кредитування" визначає, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 17 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію зобов`язань за договором про споживчий кредит. Реструктуризація зобов`язань за договором про споживчий кредит - це зміна істотних умов договору про споживчий кредит, що здійснюється кредитодавцем на договірних умовах із споживачем і впливає на умови та/або порядок повернення такого кредиту. 13 квітня 2021 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті" № 1381-IX, який набрав законної сили 23 квітня 2021 року (далі - Закон України №1381-IX), яким внесено зміни до Закону України "Про споживче кредитування", а саме: Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" доповнено пунктом 7 згідно із Законом від 13 квітня 2021 року № 1381-IX, яким передбачено, що зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом. Закон України "Про споживче кредитування" визначає вичерпний перелік обставин при яких кредитор має право відмовити у реструктуризації за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 7 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" критеріям (незалежно від дати укладення договору), та підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника: у разі пропуску позичальником строків, на подачу заяви, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим законом (абзац 7 підпункту 3 пункту 7 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування"); у разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у підпункті 4 пункту 7 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення", кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом (абзац 9 підпункту 4 пункту 7 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування"). Як вбачається з вмісту листа відповідача від 06.08.2021 р., відмовою у проведенні реструктуризації стало те, що позивач пропустив строк для подання відповідної заяви. Суд, погоджується з твердженням позивача про те, що ним дотримано встановлений строк для подання заяви, оскільки він надіслав на адресу відповідача поштове відправлення, з вмістом заяви та документами для проведення реструктуризації 22.07.2021 р. У відповідності до підпункту 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом, тобто до 23.07.2021 року. Разом з тим, суд, з огляду на заявлені вимоги позивача, має обов`язок встановити дотримання визначених Законом України №1381-IX вимог, які є передумовою для реструктуризації зобов`язання позивача за кредитним договором, з тих підстав, які обгрунтовано в позові. Відповідно до підпунктів 1-2 пункту 7 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі: наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника; відсутності станом на 01 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 01 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 01 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 01 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації; виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку" у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом "г" частини першої статті 121 Земельного кодексу України. Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов: предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі). Відповідно до підпункту 3 пункту 7 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом, крім таких випадків: у разі смерті позичальника (або особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) протягом строку, передбаченого абзацом першим цього підпункту, спадкоємець, до якого перейшли права та обов`язки позичальника, може подати заяву про проведення реструктуризації протягом двох місяців з дня одержання відповідного свідоцтва про право на спадщину; у разі наявності на день набрання чинності цим пунктом у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі; у разі залучення позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) у встановленому законодавством порядку до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях у період, що припадає на тримісячний строк з дня набрання чинності цим пунктом, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня завершення такого залучення. У разі пропуску позичальником строків, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом. Відповідно до підпункту 4 пункту 7 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" у заяві про проведення реструктуризації зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) позичальника; найменування кредитодавця (повне або скорочене); інформація про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подається заява; інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника); інформація про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса); інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса), - у разі наявності майнового поручителя; документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя). Суд, заслухавши пояснення представників сторін за позовом, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, виходячи з підстав позову дійшов висновку, що з наданих доказів, які містяться в матеріалах справи, не вбачається всіх необхідних передумов для обов`язкової реструктуризації зобов`язання за кредитним договором, визначених пп. 1-2 пункту 7 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування". Так, позивач станом на день звернення до відповідача з заявою (22.07.2022), не надав до суду докази проживання в квартирі, яка є предметом іпотеки в той час, як долучений до матеріалів Акт №444 підтверджує факт проживання в квартирі станом на момент його складання 07.10.2021 р., тобто після направлення заяви про реструктуризацію. Крім того, з довідки про доходи від 17.06.2021 року №МГ-00000001 вбачається, що позивач станом на червень 2021 року працює в ТОВ "Максімум ГРУП", вказане підприємство знаходиться в місті Києві в той час як, позивач стверджує, що він проживає у м.Львові в квартирі, яка є предметом іпотеки. Вказане свідчить про суперечність між твердженням позивача та доказами, які містяться в матеріалах справи. Також, матеріали справи не містять Акт про фактичне місце проживання позивача, який направлявся відповідачу 22.07.2021 року. Стосовно твердження позивача, що йому на праві приватної власності належить лише квартира, яка є предметом іпотеки, суд вказує на наступне. Позивач, починаючи з 2000 р. перебуває в шлюбі з [PERSON] , яка є поручителем за кредитним договором, за якою зареєстровано нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . Вказане право на об`єкт нерухомого майна виникло у [PERSON] під час шлюбу з позивачем. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Верховний Суд у постанові від 04.03.2021 в справі №343/1294/18 вказав, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Жодних документів, які б підтверджували відсутність у позивача права спільної сумісної власності на вказаний об`єкт нерухомого майна, позивач не надав до суду, а лише стверджує, що право власності на об`єкти нерухомого майна належать виключно його дружині. У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Верховний Суд у Постанові від 02 червня 2022 року у справі № 602/1455/20 вказав, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України). Враховуючи викладений висновок Верховного Суду, суд в даній справі не з`ясовує та не перевіряє наявність інших правових підстав для проведення реструктуризації за кредитним договором, а виходить виключно з підстав, зазначених у позові. З огляду на викладене, суд не вбачає об`єктивних підстав для задоволенню позову, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б переконливо свідчили про безумовне право у позивача на реструктуризацію заборгованості за кредитним договором на підставі Закону України "Про споживче кредитування", тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed