Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що [INFO] помер його дід- [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями майна померлого були: дружина [PERSON] , син [PERSON] . Заповіт від імені спадкодавця не складався. Спадщину після смерті діда, бабуся та батько прийняли фактично, так як разом мешкали з ним на час відкриття спадщини. Інших спадкоємців, передбачених законодавством немає. [INFO] померла дружина спадкодавця [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] та яку вона прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Спадщину після смерті матері син спадкодавця [PERSON] прийняв фактично, тобто вступив в фактичне володіння та користування спадковим майном, а саме доглядав за будинком, проводив його ремонт, обробляв земельну ділянку біля будинку, а також користувався іншим майном, що належало його матері на день смерті. [INFO] помер його батько- [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] , спадкоємцем якого була померла дружина спадкодавця [PERSON] , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Спадкоємцем майна померлого є він та донька [PERSON] . В шлюбі спадкодавець не перебував. Спадщину після смерті батька вони прийняли шляхом подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Після смерті батька, під час оформлення спадщини, між ними було укладено Договір про поділ спадкового майна. В даний час він звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому було відмовлено, в зв`язку з неможливістю встановити факт прийняття спадщини спадкоємцями після смерті спадкодавця [PERSON] . На підставі викладеного просить встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] . Визнати за ним право власності на житловий будинок, житловою площею 15,9 кв.м, загальною площею 30,9 кв.м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Представник позивача - адвокат Дегтярчук І.О. у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог [PERSON] наполягала. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій зазначила, що заперечень щодо пред`явленого [PERSON] позову не має. Інформація, викладена у позовній заяві відповідає дійсності. Вказала, що дійсно її батько [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] доглядав за будинком своїх батьків, проводив ремонт, обробляв земельну ділянку біля будинку. Не заперечує проти визнання за [PERSON] право власності на житловий будинок, житловою площею 15,9 кв.м, загальною площею 30,9 кв.м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер дід позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим бюро записів актів громадянського стану Лозівської міської Ради депутатів трудящих Харківської області 23 червня 1970 року, актова запис №143. На день смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, житловою площею 15,9 кв.м, загальною площею 30,9 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та який належав спадкодавцю на підставі Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого Лозівською державною нотаріальною конторою Харківської області, 21 листопада 1952 року, р.№6271. Спадкоємцем майна померлого були: дружина - [PERSON] та син - [PERSON] . Інших спадкоємців, передбачених законодавством, немає. Заповіт від імені спадкодавця не складався. Спадщину після смерті [PERSON] , дружина і син спадкодавця прийняли фактично, так як разом мешкали з ним на час відкриття спадщини. [INFO] померла бабуся позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим відділом записів актів громадянського стану Лозівської міської ради депутатів трудящих Харківської області 05 квітня 1977 року, актова запис №100. На день смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 житлового будинку, житловою площею 15,9 кв.м, загальною площею 30,9 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , померлому [INFO] та яку вона прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Спадкоємцем майна померлої був її син - [PERSON] , батько позивача. Інших спадкоємців, передбачених законодавством, немає. Заповіт від імені спадкодавця не складався. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим повторно Лозівським районним виконавчим комітетом Харківської області 08.10.1960 року. Спадщину після смерті матері [PERSON] прийняв фактично, тобто вступив в фактичне володіння та користування спадковим майном, а саме, житловим будинком: доглядав за будинком, проводив його ремонт, обробляв земельну ділянку біля будинку, а також користувався іншим майном, що належало його матері на день смерті. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області 06 квітня 2010 року, актовий запис №229. На день смерті [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з: 1/2 житлового будинку, житловою площею 15,9 кв.м, загальною площею 30,9 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , померлому [INFO] , спадкоємцем якого була дружина спадкодавця, [PERSON] , померла [INFO] , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав та 1/2 частини житлового будинку, житловою площею 15,9 кв.м, загальною площею 30,9 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , померлому [INFO] , спадкоємцем якого був син спадкодавця, [PERSON] , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав. Спадкоємцем майна померлого є позивач [PERSON] та [PERSON] , відповідач по справі, згідно ст.1261 Цивільного Кодексу України. В шлюбі спадкодавець не перебував. Інших спадкоємців, передбачених законодавством, немає. Заповіт від імені спадкодавця не складався. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим повторно Лозівським районним виконавчим комітетом Харківської області 22.05.1990 року. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Лозівського міського управління юстиції Харківської області 23 грудня 2003 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис № 426. Після смерті батька, під час оформлення спадщини між [PERSON] та [PERSON] укладеного Договір про поділ спадкового майна. Спадщину після смерті батька [PERSON] прийняв шляхом подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори у встановлений законом строк, на підставі чого було заведено спадкову справу. Згідно постанови [PERSON] , приватного нотаріуса Лозівського районного нотаріального округу Харківської області про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.12.2021 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належав батькові спадкодавця, [PERSON] , який помер [INFO] . Підставою відмови є те, що із документів, наявних у спадковій справі не можливо встановити факт прийняття спадщини спадкоємцями після смерті спадкодавця [PERSON] . Із довідки Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області від 11.11.2022 року за № 352, згідно архівних реєстраційних матеріалів підприємств, серед зареєстрованих будинків (квартир) в місті Лозова та Лозівському районі, станом на 01.01.2013 року житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] оформлений за гр. [PERSON] (російською мовою) на підставі Договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого Лозівською державною нотаріальною конторою Харківської області 21 листопада 1952 року, р.№6271. Як вбачається з технічного паспорту, виготовленого ФОП [PERSON] станом на 18.11.2021 року, за адресою: [ADDRESS] розташований житловий будинок літ.А-1 з тамбуром літ.а1, погріб літ.Б, гараж літ.В, сарай літ.Г, сарай літ.Д, убиральня літ.Е, ворота №1, огорожа №2. Житловий будинок побудовано у 1955 році. З 01 січня 2004 року набрав чинності ЦК України, а до 31 грудня 2003 року був чинним ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Разом із тим, пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. У пункті 1 своєї постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Отже, приписи пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України можуть бути застосовані лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , спадкодавець [PERSON] , померла [INFO] , коли діяв ЦК УРСР 1963 року. Із змісту статті 549 ЦК УРСР убачається, що дії, які свідчать про прийняття спадщини, повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 525 ЦК УРСР встановлювалось, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим, день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли щодо спадкування після смерті [PERSON] , а спадщина відкрилася [INFO] , то такі спадкові правовідносини регулюються нормами ЦК Української РСР. У відповідності до частин першої, другої статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно із статтею 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. За правилами статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК Української РСР). Згідно зі статтями 549, 554 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. У постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17 (провадження № 61-11869св19) зазначено, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі з обов`язкового страхування; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Як вбачається з матеріалів справи, на час смерті разом з [PERSON] мешкала його дружина, [PERSON] та син, [PERSON] . На час смерті разом з [PERSON] мешкав її син [PERSON] . Вони були однією родиною: вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов?язані спільним побутом, мали спільні права та обов?язки, піклувались один про одного. [PERSON] займався господарством, благоустроєм будинку та подвір`я, проводив ремонт у будинку: побілив його, пофарбував підлогу, вікна та двері, обробляв присадибну ділянку біля будинку, сплачував комунальні послуги, проводив страхування майна в тому числі і будинку, тобто фактично після смерті матері володів та користувався цим будинком до смерті. Після його смерті позивач продовжує мешкати у спадковому будинку та підтримувати його у належному стані. Із довідки головного спеціаліста відділу з питань діловодства, організаційного забезпечення та звернень громадян від 20.07.2016 року, вбачається, що [PERSON] , 1896 року народження, був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 03.12.1952 року і по день смерті22.06.1970 року. Разом з ним були зареєстровані: [PERSON] , 1898 року народження - дружина з 03.12.1952 року по день смерті [INFO] ; [PERSON] , 1944 року народження - син з 14.12.1967 року по [INFO] ; [PERSON] , 1947 року народження - невістка з 05.05.1969 року по 19.07.1972 року; [PERSON] , 1970 року народження - онука з [INFO] по [INFO] . Факт постійного проживання [PERSON] з матірю [PERSON] у спадковому будинку за адресою: [ADDRESS] , підтверджується актом, складеним [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 01 листопада 2022 року, в якому зазначено, що [PERSON] після смерті свого батька мешкав зі своєю матір`ю [PERSON] , до дня її смерті. Він як єдиний син, доглядав за будинком, ремонтував за потреби, фарбував, білив, ремонтував дах, саджав город біля будинку. Після смерті матері він розпорядився її особистими речами, засобами домашнього вжитку. Після смерті матері проживав у будинку, виконував всі дії, як законний спадкоємець і власник будинку. Згідно відповідей на запит про надання інформації, наданої Лозівською державною нотаріальною конторою Харківської області від 22.11.2021 року№1166/01-16, №1167/01-16, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] , спадкова справа не заводилась. Отже, з приведеного вище вбачається, що [PERSON] фактично вступив у володіння спадкового майна після смерті [PERSON] , оскільки постійно проживав за однією адресою із спадкодавцем, а тому вважається таким, що прийняв спадщину, хоча і не оформив відповідні права, зокрема, на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Оскільки спірний житловий будинок літ. А-1 було побудовано у 1955 році, питання набуття права власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. За пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 липня 2011 року за№ 830/19568 документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається у порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього у порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. У свою чергу, до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», на законодавчому рівні не було закріплено обов`язку введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року. Відповідно до пункту 3.2. розділу 2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року не належать до самочинного будівництва. Відповідно до копії технічного паспорту на спірний житловий будинок, складений ТОВ [PERSON] станом на 18.11.2021 року на замовлення позивача, житловий будинок побудований у 1955 році. Зважаючи на те, що на час завершення будівництва житлового будинку (до 05 серпня 1992 року), законодавством не вимагалося реєстрації права власності на це нерухоме майно, тому відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України від 10 липня 2001 року за № 582/5773 (зі змінами та доповненнями) вказаний будинок не належать до самочинного будівництва. Отже, [PERSON] за життя набув право власності на збудований ним об`єкт нерухомого майна, а відтак він входить до спадкової маси після його смерті. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальна дії, свідоцтва про право на спадщину. Виходячи з приведеного вище, суд приходиться до висновку про юридичну значимість необхідності встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , а відтак дану вимогу позову задовольняє. Отже, оскільки [PERSON] , як єдиний спадкоємець за законом, прийняв спадщину після смерті матері - [PERSON] , померлої [INFO] , суд вважає [PERSON] таким, що набув право власності на спірний житловий будинок, а відтак він входить до складу спадщини після його смерті. Спадщина після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відкрилась уже після 01 січня 2004 року, а відтак відносини спадкування регулюються правилами ЦК України. Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно положень частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як вбачається із копії спадкової справи №99/2010, від 26.08.2010 року, заведеної приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Степанчук Н.С., яка припинила свою діяльність, згідно Наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) №415/В від 06.10.2020 року, переданої Харківським обласним державним нотаріальним архівом приватному нотаріусу Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Курявській О.О., після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] звернувся, у передбачений законом строк до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок, однак отримав відмову. Таким чином, у зв`язку з тим, що позивач позбавлений можливості оформити спадщину у встановленому законом в позасудовому порядку, він був змушений звернутися в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Положеннями статтей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини в п.45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії», згідно якої засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У зв`язку з викладеним вище, наявні достатні підстави для визнання за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , право власності на житловий будинок, площею 15,9 кв.м, загальною площею 30,9 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, здійснивши правову оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, суд задовольняє вимоги виходячи з того, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є ефективний, оскільки спрямований на відновлення його, відповідає змісту відповідного права й характеру його обмеження.

Outcome: approved