Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи У липні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив усунути йому перешкоди у користуванні житловим будинком, який знаходиться в [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позов мотивував тим, що він є власником житлового будинку, який він придбав на підставі акта про проведення електронних торгів в результаті чого приватним нотаріусом Кохан О.В. 30 вересня 2015 року було видано свідоцтво та у подальшому проведена державна реєстрація його права власності. Відповідач [PERSON] є колишнім власником будинку, після переходу права власності на житловий будинок до нього, остання не знялась з реєстрації місця проживання. У будинку вона не проживає, не приймає участі в його утриманні, комунальні платежі не сплачує. Вважає, що його права, як власника є порушеними, а тому в силу вимог ст. 41 Конституції України, статей 383, 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК УРСР, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла та є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, якщо воно не переслідує законну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатися як необхідне в демократичному суспільстві. Вказала, що рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 27 грудня 2012 року у справі №2212/3/2012, яке набрало законної сили, вирішено виселити [PERSON] із житлового приміщення по [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Рішення суду не виконане. Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 23 червня 2016 року у справі №680/315/16-ц, яке також набрало законної сили, вирішено скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обмежень від 21 жовтня 2015 року за індексним номером 25464858 та скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на домоволодіння по [ADDRESS] та вирішено вселити [PERSON] в житловий будинок по [ADDRESS] та виселити [PERSON] з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Рішення також не виконано. На даний час відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно вона, [PERSON] , є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , площею 108,7 кв.м. Водночас за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 89,3 кв.м., житловою 42,2 кв.м. Крім того вона є власником земельної ділянки площею 0,1496 га, на якій розташований спірний будинок на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку. Іншого житла немає. Просила визнати подання позовної заяви зловживанням процесуальними правами та в позові відмовити. Представник позивача [PERSON] направив до суду відповідь на відзив в якій вказав про те, що відповідач [PERSON] наводить суду лише рішення, які є вигідними для неї, проте вона взагалі ігнорує прийняті усі рішення суду по справі №680/1091/15-ц, якими в кінцевому результаті відмовлено [PERSON] у позові до відділу державної виконавчої служби Новоушицького районного управління юстиції Хмельницької області, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації свідоцтва про придбання нерухомого майна. Відповідно до постанови Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у вказаній справі [PERSON] залишився власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який придбав на електронних торгах. Тому у відповідача відсутні підстави для користування цим жилим приміщенням. Також зазначив, що відповідач покликається на те, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] є її єдиним житлом й іншого вона не має. Проте це є недостовірною інформацією, оскільки даний будинок вона отримала у спадщину у 2007 році, продала його та проживала в іншому місці. На даний час вона постійно проживає в [ADDRESS] . В той же час, знаючи про постанову Верховного Суду, позивач звернулась 22 грудня 2021 року до державного реєстратора і зареєструвала за собою право власності на будинок. Тобто відповідач вводить суд в оману, повідомляючи суду інформацію, що вона є власником житлового будинку в [ADDRESS] , оскільки на момент останньої реєстрації права власності на даний будинок державним реєстратором не було погашено запис в старому Реєстрі прав власності на нерухоме майно за [PERSON] (п.45 Положення порядку реєстрації веддення). Правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою, а відповідач з 2010 року взагалі не проживає в даному будинку, не сплачує жодних комунальних платежів, оскільки будинок був реалізований 17 вересня 2015 року на електронних торгах через борги відповідача. Відповідач [PERSON] подала до суду заперечення в яких зазначила, що вона жодних дій у 2021 році щодо реєстрації права власності на будинок по [ADDRESS] не вчиняла, а була та є власником домоволодіння. Неможливість для власника здійснювати фактичне користування житлом через його зайняття іншими особами не означає втрату власником володіння такою нерухомістю. Зареєструвавши повторно 22 грудня 2021 року за собою право власності на будинок, [PERSON] та державний реєстратор вчинили протиправні дії, оскільки рішення суду про скасування її права власності не існує. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] позов не визнала. Додатково пояснила, що вона успадкувала даний житловий будинок після смерті матері. Позивач [PERSON] та [PERSON] запропонували купити у неї будинок, вони сплатили їй 8000 доларів США авансом та вона дозволила їм вселитись у будинок на умовах оренди - 50 доларів США щомісячно. Проте [PERSON] та [PERSON] не оплатили їй повну вартість будинку, хоча жили у ньому 4 роки. Вона повернула їм кошти у сумі 2000 доларів США. Далі між сторонами декілька років тримали судові спори. Рішенням суду [PERSON] виселено із житлового будинку, проте рішення до цього часу не виконано. 26 серпня 2015 року [PERSON] придбав з прилюдних торгів спірний будинок. Однак у подальшому у судовому порядку свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів було визнано недійсним. Проте [PERSON] , звернувшись до державного реєстратора, незаконно відновив своє право власності. Водночас її право власності на будинок не було скасовано. З 2019 року [PERSON] не проживає у житловому будинку і не дає можливості їй проживати у ньому. Також зазначила, що квартира в якій вона на даний час проживає належить її дочці, тому не є її житлом. Фактичні обставини справи, встановлені судом 30 вересня 2015 року приватний нотаріус Кохан О.В. відповідно до статті 55 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі акта про проведення електронних торгів, затвердженого відділом державної виконавчої служби Новоушицького РУЮ Хмельницької області 17 вересня 2015 року, шляхом видачі свідоцтва посвідчила, що [PERSON] належить на праві власності на майно, що складається з домоволодіння - житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами (веранда та підвал), загальною площею 89,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що раніше належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 грудня 2004 року (арк.спр.6). Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 27 грудня 2012 року по справі № 2212/3/2012, позов [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, виселення без надання іншого житлового приміщення, стягнення заподіяної шкоди задоволено частково. Усунуто перешкоди в користуванні житлом та виселено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] із житлового будинку, що належить на праві власності [PERSON] та знаходиться по [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення (арк. спр. 51-52). У жовтні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до відділу державної виконавчої служби Новоушицького районного управління юстиції Хмельницької області, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] про визнання недійсними прилюдних (електронних) торгів. Позов мотивувала тим, що 26 серпня 2015 року відбулися прилюдні торги з реалізації належного їй на праві власності домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] . Позивач вважала, що прилюдні торги відбулися з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, оскільки її не було повідомлено про дату проведення торгів, вона не була присутня при описі та арешті майна, технічні характеристики, які були взяті при реалізації будинку не відповідали фактичним, звіт про оцінку майна втратив свою чинність, оскільки закінчився строк його дії. Справа розглядалась судами неодноразово. Первинно рішенням Новоушицького районного суду від 24 листопада 2015 року по справі №680/1091/15-ц позов [PERSON] був задоволений. Проте у подальшому за результатом касаційного перегляду справи, рішення скасовані та призначено новий розгляд справи. У квітні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до приватного нотаріуса Новоушицького районного нотаріального округу Кохан Оксани Володимирівни, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як законного представника [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - служба у справах дітей Новоушицької районної державної адміністрації про відновлення становища, яке існувало до порушення права та усунення перешкод в користуванні власністю. Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 23 червня 2016 року по справі № 680/315/16-ц, яке набрало законної сили, позов задоволено - скасовано рішення державного реєстратора (приватного нотаріуса Новоушицького нотаріального округу Кохан О.В.) про державну реєстрацію прав та їх обмежень від 21 жовтня 2015 року за індексним номером 25464858 та скасовано запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на домоволодіння по [ADDRESS] (арк.спр.53-55). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 квітня 2017 року, право власності [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 89,3 кв.м., житловою 42,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 755561668233 скасовано на підставі рішення суду від 23 червня 2016 року (арк.спр.76). Водночас при новому розгляді справи № 680/1091/15-ц рішенням Новоушицького районного суду від 26 липня 2017 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2017 року рішення Новоушицького районного суду від 26 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що дійсно прилюдні торги, за результатом яких [PERSON] набув у власність домоволодіння, проведені з порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації майна на прилюдних торгах, оскільки [PERSON] не було повідомлено про час, місце проведення прилюдних торгів, стартову ціну реалізації майна, а також прилюдні торги з реалізації майна були проведені за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який втратив чинність, однак позивачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на порушення її прав та законних інтересів та не підтверджено, що порушення при проведенні прилюдних торгів могли вплинути на результат торгів, а також, що збільшилась вартість належного позивачу нерухомого майна станом на момент проведення прилюдних торгів. Постановою Верхового Суду від 06 листопада 2019 року рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2017 року залишено без змін. Даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 листопада 2021 року підтверджується, що 22 листопада 2021 року державним реєстратором Тринадцятком О.О. проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 89,3 кв.м., житловою 42,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 755561668233 ( арк.спр. 7). Державна реєстрація права власності [PERSON] на вказане нерухоме майно була проведена на підставі свідоцтва серії [NUMBER] , виданого 30 вересня 2015 року приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Хмельницької області Кохан О.В (арк.спр.7). З \~інформації з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~Реєстру прав\~власності на\~нерухоме майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єкті нерухомого\~майна щодо\~об`єкта нерухомого\~майна від\~22\~грудня 2021\~року видно,\~що наявні\~відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно свідчать про актуальну інформацію про зареєстроване право приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва серії [NUMBER] , виданого 30 вересня 2015 року приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Хмельницької області Кохан О.В., на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 89,3 кв.м., житловою 42,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 755561668233. Також у зазначеній інформації містяться відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно - домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальної площі 108,7 кв.м., житлової 52,7 кв.м., реєстраційний номер майна - 9345963, зокрема відомості про право приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва право право на спадщину ВВТ 789148 №2-4797 від 28 листопада 2004 року, виданого другою Хмельницькою державною нотаріальною конторою, дата прийняття рішення про державну реєстрацію - 30.12.2004 (арк.спр.57-58). Дані державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №371564 від 21 серпня 2006 року свідчать про те, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1496 га, яка розташована в [ADDRESS] , для обслуговування житлового будинку (арк.спр.56). 03 лютого 2022 року проведена державна реєстрація права власності [PERSON] на вказану вище земельну ділянку (арк.спр.56 на звороті). З довідок № 442031 від 29 листопада 2021 року та №559351 від 23 червня 2022 року про склад сім`ї, вбачається, що у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - власник, [PERSON] , [PERSON] дружина, [PERSON] дочка, [PERSON] дочка (арк. спр. 14,16). Відповідно до актів обстеження на предмет проживання від 29 листопада 2021 року, 22 червня 2022 року, складеного комісією в складі: депутата Ю.Танасійчука, сусідів встановлено, що [PERSON] не проживає в [ADDRESS] з 2010 року (арк. спр. 15,17). Свідок [PERSON] у судовому засіданні надав показання про те, що близько рік тому до нього звернувся [PERSON] із заявою про проведення державної реєстрації права власності на підставі свідоцтва про придбання майна з електронних торгів. Ним після вивчення наданих документів була проведена реєстрація переходу права власності на житловий будинок. При цьому запис у реєстрі права власності на нерухоме майно щодо права власності [PERSON] , який вівся до 2013 року органами БТІ, він не погасив, оскільки була відсутня відмітка про такий. Вказав, що на час проведення державної реєстрації даних щодо недійсності свідоцтва, поданого [PERSON] , не було. Наразі власником житлового будинку є [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала показання, що є матір`ю позивача [PERSON] . Відповідач [PERSON] у спірному будинку ніколи не проживала, її речі там відсутні. Вона ж проживала у ньому в період з 2010 року по 2013 рік разом із сім`єю сина. Після 2013 року сім`я сина поїхала у [PERSON] , тому на даний час у будинку ніхто не проживає. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Передання майна полягає у переході його з володіння однієї особи (яка втрачає володіння) до іншої (яка його набуває). Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Відповідно до частини третьої статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Підставою набуття у власність нерухомого майна, придбаного на прилюдних (електронних) торгах, є договір купівлі-продажу (укладення якого підтверджується протоколом електронних торгів) та дії сторін, спрямовані на передання нерухомого майна у володіння покупця (затвердження акта про проведені електронні торги, видача або надсилання його покупцю, звернення покупця до державного реєстратора з метою державної реєстрації права власності за покупцем). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності проводиться, зокрема, на підставі виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів. Свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, не є правовстановлюючим документом, а лише підтверджує вчинення сторонами дій, спрямованих на передання нерухомого майна у володіння покупцю. Видача свідоцтва не тягне переходу права власності на нерухоме майно від боржника до покупця. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Заперечення відповідача [PERSON] проти позову здебільшого обґрунтовувались неправомірністю набуття позивачем [PERSON] спірного житлового будинку за результатами прилюдних (електронних) торгів. У даній справі, як позивач [PERSON] , так і відповідач [PERSON] покликаються на те, що вони одночасно є одноосібними власниками одного житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований в [ADDRESS] . Слід зазначити,\~що до\~2013\~року реєстрація\~права власності\~на майно\~проводилася в\~Реєстрі прав\~власності на\~нерухоме майно,\~який зараз\~є архівною\~складовою частиною\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно (ч.\~1\~ст.\~13\~ЗаконуУкраїни «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відомості невід`ємної архівної складової частини Державного реєстру прав використовуються державним реєстратором під час проведення державної реєстрації прав для встановлення наявності (відсутності) записів про державну реєстрацію прав, їх обтяжень, у тому числі з метою їх перенесення до Державного реєстру прав та погашення у випадках, передбачених Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ від 26.10.2011 № 1141. Державна реєстрація права власності [PERSON] проведена 22 листопада 2021 року. Підставою для такої реєстрації є свідоцтво серії [NUMBER] , видане 30 вересня 2015 року приватним нотаріусом Кохан О.В. Також у дослідженій судом інформації щодо об`єкта нерухомого майна (арк.спр. 57), наявний непогашений запис у Реєстрі прав власності на нерухоме майно про право власності [PERSON] на домоволодіння, розташоване в [ADDRESS] . Дата реєстрації - 30 грудня 2004 року. Підстава виникнення права власності за зазначене нерухоме майно у відповідача [PERSON] - свідоцтво про право на спадщину ВВТ 789148 від 28 грудня 2004 року. Суд враховує попередній судовий процес по справі №680/1091/15-ц, тому немає права повторно оцінювати обставини, які встановлені остаточною постановою Верховного Суду, оскільки це суперечитиме принципу юридичної визначеності. Суд зазначає, що Верховний Суд, переглядаючи справу № 680/1091/15-ц вдруге у касаційному порядку, у постанові від 06 листопада 2019 року не встановив порушень прав відповідача [PERSON] при відчуженні на прилюдних торгах належного останній домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] , покупцем якого був позивач [PERSON] та не встановив підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, який оформлений свідоцтвом про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, що видане 30 вересня 2015 року приватним нотаріусом Кохан О.В. та скасування його державної реєстрації. Водночас наявність у Реєстрі прав\~власності на\~нерухоме майно непогашеного запису про зареєстроване право власності відповідача [PERSON] на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , за умови встановлення судом тієї обставини, що право власності на вказане майно перейшло від відповідача [PERSON] за спеціальною процедурою продажу майна з прилюдних торгів до покупця позивача у справі [PERSON] , не спростовує факту належності спірного нерухомого майна позивачу [PERSON] . Що стосується доводів відповідача про незаконність проведення 22 грудня 2021 року державним реєстратором Тринадцятком О.О. державної реєстрації права власності [PERSON] на спірне нерухоме майно з огляду на скасування Новоушицьким районним судом 23 червня 2016 року рішення державного реєстратора (приватного нотаріуса Новоушицького нотаріального округу Кохан О.В.) про державну реєстрацію прав та їх обмежень від 21 жовтня 2015 року та запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на домоволодіння при розгляді справи № 680/315/16-ц , то суд їх відхиляє з наступних підстав. По-перше слід зазначити, що розгляд цивільної справи № 680/315/16-ц відбувся в період між ухваленням Новоушицьким районним судом рішення по цивільній справі № 680/1091/15-ц, яким позов [PERSON] був задоволений та між прийняттям остаточного рішення по даній справі Верховним Судом 06 листопада 2019 року, яким у позові [PERSON] відмовлено. При цьому, суд у мотивувальній частині рішення по справі 680/315/16-ц покликався на те, що [PERSON] набув право власності на житловий будинок в результаті його придбання на прилюдних торгах, які визнані судом недійними. По-друге, як встановлено в ході розгляду даної справи вказане вище рішення по справі 680/315/16-ц було виконане, оскільки право власності [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , було припинене державним реєстратором 13 квітня 2017 року. Водночас з огляду на остаточне рішення по справі 680/1091/15-ц, позивач вдруге звернувся до державного реєстратора щодо реєстрації свого права власності на підставі свідоцтва серії [NUMBER] , виданого 30 вересня 2015 року приватним нотаріусом Кохан О.В. та відповідно державним реєстратором 22 грудня 2021 року було проведено державну реєстрацію права власності позивача на спірне майно. При цьому не є необхідним для пред`явлення реєстраторові судового рішення про відновлення права [PERSON] , на що покликалась відповідач, з огляду на дійсність свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів. Отже, суд вважає, що матеріалами справи доведена належність житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , позивачу [PERSON] . В той же час відповідач [PERSON] є колишнім власником зазначеного вище нерухомого майна. Розбіжності щодо назви нерухомого майна - житловий будинок з надвірними будівлями та домоволодіння та у площі майна, не свідчать про те, що це різні об`єкти нерухомості, адже за спеціальною процедурою до позивача перейшло право власності не на частку житлового будинку, а на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами (веранда, підвал). На вказані розбіжності також звертав увагу суд при розгляді справи №680/1091/15-ц. Прийняття рішення державним реєстратором 07 лютого 2022 року про реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,1496 га, кадастровий номер:6823355100:03:002:0087 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №371564, виданого 21 серпня 2006 року Новоушицькою селищною радою, не спростовує висновок суду щодо належності житлового будинку [PERSON] . Крім того, позивачем [PERSON] оспорюється у судовому порядку належність такої земельної ділянки відповідачу [PERSON] . Отже, встановлені у судовому засіданні обставини свідчать, що спір виник між позивачем [PERSON] , як власником житла, та колишнім власником - відповідачем [PERSON] , тому на дані правовідносини поширюються положення статей 319, 391 ЦК України, адже відповідач не є та не була членом сім`ї позивача. Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року (провадження № 6-709цс16) зробив, зокрема, такі висновки. Правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом із ним і ведуть із ним спільне господарство. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. У даному випадку обставини справи свідчать про те, що право власності [PERSON] на домоволодіння по [ADDRESS] , припинилося 17 вересня 2015 року внаслідок придбання позивачем вказаного домоволодіння з прилюдних (електронних) торгів. Таким чином, реєстрація місця проживання відповідача [PERSON] у житловому будинку позивача, за відсутності його добровільної згоди, є порушенням його права на користування та розпорядження своїм майном в контексті статей 319, 391 ЦК України. Водночас, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини втручання держави становитиме порушення статті 8 Конвенції у випадку, якщо воно не переслідує законну мету і не є необхідним у демократичному суспільстві. Питання про визнання припиненим права користування житлом у контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися з урахуванням обставин щодо об`єкта нерухомого майна, а також наявності чи відсутності іншого житла, а також дотримання балансу між захистом права власності та захистом права члена сім`ї власника (колишнього члена сім`ї власника) на користування будинком. Суд враховує, що відповідач не проживала у спірному житловому будинку, що нею не заперечується, постійно проживає в іншому населеному пункті м. Хмельницькому, тобто має інше постійне житло, що свідчить про відсутність триваючих зв`язків, спільним побутом з позивачем ніколи не була пов`язана, не вела з ним спільне господарство. Доводи відповідача про те, що саме позивач перешкоджає їй користуватися житлом та не виконує рішення про виселення його разом із членами сім`ї, суд вважає необґрунтованими, оскільки з дня набуття позивачем права власності на спірний житловий будинок, відповідач втратила право на користування ним, як колишній власник житла, а наявність реєстрації є формальною умовою приналежності до житлового будинку. Твердження відповідача про те, що спірний житловий будинок є її єдиним житлом, жодними доказами не підтвердженні. З огляду на викладене, суд вважає, що право позивача підлягає захисту у спосіб визначений ним у позовній заяві, який є ефективним та призводить до поновлення його прав та не покладатиме надмірний тягар на відповідача. Посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 суд відхиляє, оскільки спір у наведеній справі та справі, що розглядається, вочевидь відрізняється як за предметом доказування, так і за правовим регулюванням. Зміна адреси житлового будинку з [ADDRESS] на [ADDRESS] пов`язана із прийняттям 17 липня 2020 року Верховною Радою України постанови «Про утворення та ліквідацію районів». Зазначений факт є загальновідомим та доказуванню, в силу вимог частини третьої статті 82 ЦПК України, не підлягає. З огляду на викладені обставини позов необхідно задовольнити. Щодо заяви відповідача про визнання подачу позову зловживанням позивачем своїми процесуальними правами, то суд відмовляє у задоволенні вказаної заяви. Так, відповідач не обґрунтувала, а суд не встановив обставин, які б свідчили про зловживання позивачем процесуальними правами та які б суперечили завданню цивільного судочинства, оскільки позивач реалізував гарантоване йому нормами статті 4 ЦПК України та пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право на звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Розподіл судових витрат Враховуючи задоволення позову в повному обсязі, суд

Outcome: approved