Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-16 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МХП-РІТЕЙЛ» про стягнення грошових коштів в розмірі 186775,06 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працювала в ТОВ «МХП-РІТЕЙЛ» на посаді сомельє м`ясного, з 01.12.2021 р. вона була переведена на посаду сомельє м`ясного 2 категорії, а з 27.05.2022 р. була звільнена з Товариства за угодою сторін. Позивач посилається на те, що до 23.02.2023 р. вона належним чином виконувала свої обов`язки, однак 24.02.2023 р. в месенджері «Вайбер» керівництво підприємства повідомило працівників про неможливість в зв`язку з введенням військового стану та військовою агресією організаційно та технічно забезпечити умови для роботи, а також з огляду на неможливість працювати дистанційно, питання по кожному працівнику щодо можливості подальшого виконання ним обов`язків буде вирішуватись індивідуально. Позивач зазначає, що повідомляла керівництво про можливість виконувати роботу в іншому магазині. 28.04.2022 працівник підприємства повідомив про необхідність написання заяви про переведення на посаду продавця продовольчих товарів з 02.05.2022 р. з посадовим окладом в розмірі 13050 гривень, а у разі незгоди, написання заяви про звільнення за угодою сторін. 27.05.2022 р. позивач написала заяву про звільнення за угодою сторін, отримала наказ про звільнення, довідку про доходи, однак не отримала всі виплати, належні при звільненні. Позивач просить стягнути з відповідача компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 29553,58 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення в розмірі 88086,78 гривень. Крім того, позивач посилається на те, що відповідач зобов`язаний був виплачувати заробітну плату за час простою, що відбувався не з вини працівника з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки. Враховуючи, відповідно до відомостей, наданих відповідачем, розмір тарифної ставки за її посадою становив 20310 гривень, відповідач зобов`язаний сплатити за період з березня 2022 . по травень 2022 р. з врахуванням виплачених сум грошові кошти в розмірір 37279,50 гривень. Крім того, позивач посилається на те, що в зв`язку з порушенням з боку відповідача її прав на належну оплату праці, їй була завдана моральна шкода, яку вона оцінює в розмірі 30000 гривень та просить стягнути її з відповідача. 09.01.2023 р. Голосіївським районним судом м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого ТОВ «МХП-РІТЕЙЛ» просить відмовити у задоволенні позову, оскільки в зв`язку з відсутністю працівника на роботі у підприємства був відсутній обов`язок по виплаті заробітної плати в період з березня по травень 2022 року. Відповідач посилається на відсутність доказів наявності факту простою та поважності причин неявки позивача на роботу. Відповідач зазначає на виконання ним свого обов`язку щодо виплати коштів за невикористану відпустку, а отже і виконанні обов`язку щодо проведення виплати всіх сум при звільненні, в зв`язку з чим вимоги про стягнення середнього заробітку не підлягають задоволенню. Також, відповідач вважає необгрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, оскільки її права не були порушені. На підставі положень ст.ст. 274-279 ЦПК України суд розглядає справу на підставі наданих доказів, без виклику сторін в порядку спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] працювала в ТОВ «МХП-РІТЕЙЛ» на посаді сомельє м`ясного з посадовим окладом 20310 гривень з 28.10.2021 р. на підставі наказу № 231-к від 27.10.2021 р. З 01.12.2021 р. вона була переведена на посаду сомельє м`ясного 2 категорії. 27.05.2022 р. [PERSON] була звільнена з ТОВ «МХП-РІТЕЙЛ» за угодою сторін відповідно до наказу від 27.05.2022 р. № 234/2/к/тр. При звільненні позивачу була виплачена компенсація за невикористану відпустку в розмірі 6185,62 гривні. При зверненні до суду позивач посилається на те, що при звільненні їй не була виплачена заробітна плата за час простою в розмірі 2/3 тарифної ставки за березень-травень 2022 року, компенсація за невикористану відпустку в сумі 29553,58 гривень, виходячи із всіх сум, що були виплачені підприємством, та тих, які повинні були бути виплачені за час простою, а також посилаючись на положення ст. 117 КЗпП просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно з ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Зазначені положення закріплені також ст.24 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В силу положень ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ст. 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця. Оплата простою врегульована ст. 113 КЗпП України, відповідно до якої час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу), але за час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. 24.02.2022 р. Указом Президента України № 64/2022 в Україні введено воєнний стан. Указом передбачено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Тобто, вказаним Указом встановлено можливість обмеження конституційного права на працю, але в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану. 15.03.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України 2136-IX «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який встановив нові правила регулювання трудових відносин в особливий період. Відповідно до ст.13 Закону, в редакції від 15.03.2022 р., призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилаючись на простой підприємства та обов`язок роботодавця нарахувати їй заробітку плату в розмірі не нижчому двох третин від тарифної ставки, позивач не надала суду докази, що на підприємстві був запроваджений режим простою. Крім того, матеріали справи не місять доказів щодо наявності рішення вланика підприємства про призупинення дії трудового договору. За відсутності зазначених доказів суд позбавлений можливості зробити висновок та надати оцінку характеру правовідносин, що існували між сторонами в період з березня 2022 року по день звільнення. Відповідач заперечує зазначені обставини та надав суду докази, які підтверджують факт фіксації відсутності [PERSON] на робочому місці в зазначений період та невиконання нею своїх обов`язків. Позивач не скористалась своїм правом на витребування доказів та не заявляла таких клопотань при зверненні до суду. Посилання позивача на те, що працівником підприємства вона була повідомлена 24.02.2022 р. про зміни в роботі підприємства не доведені будь-якими доказами, долученими до матеріалів справи. За наявними в матеріалах справи доказами судом не встановлено порушень прав позивача з боку відповідача щодо забезпечення її права на працю та здійснення належної оплати праці. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed