Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

Позивач 05.08.2022 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути зі [PERSON] заподіяну майнову шкоду в розмірі 8\~983 грн. 09 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачка з 13.12.2021 працює продавцем продовольчих товарів в магазині «Нектар» ТОВ «Дакорт Плюс» за адресою: вул.Яблунева,25, с.Суботці Кропивницького (колишнього Знам`янського) району Кіровоградської області, та з нею укладено договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до якого [PERSON] зобов`язана дбайливо ставитися до переданого їй на зберігання чи для інших цілей матеріальних цінностей і вживати заходи для запобігання їх недостачі, розкрадання, знищення та псування; своєчасно повідомляти адміністрацію Товариства про будь-які обставини, що загрожують забезпеченню неушкодженості довірених їй матеріальних цінностей; вести облік, складати і надавати у встановленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки ввірених їй матеріальних цінностей; приймати участь в інвентаризації довірених їй матеріальних цінностей. В ході проведення 15.04.2022 інвентаризації готівкових коштів було виявлено нестачу в розмірі 8\~983 грн. 09 коп., які відповідачка незаконно, з метою особистого збагачення, розтратила, звернувши їх на свою користь. Нестача виникла в результаті того, що відповідачка, перебуваючи на своєму робочому місці в приміщенні магазину «Нектар», діючи з корисливих спонукань, реалізуючи свій злочинний намір, маючи на меті незаконне збагачення, здійснювала розтрату матеріальних цінностей, що належать ТОВ «Дакорт Плюс». Виявивши нестачу в касі магазину, співробітник ТОВ «Дакорт Плюс» [PERSON] одразу звернулася до поліції та повідомила про крадіжку, однак листом від 21.04.2022 їй повідомлено, що в даному випадку не виявлено ознак вчинення кримінального та адміністративного правопорушень, але вбачаються цивільно-правові відносини. Надалі, ТОВ «Дакорт Плюс» 13.05.2022 повторно звернулося до поліції із заявою про розшук [PERSON] та притягнення до відповідальності за ч.1 ст.185 КК України, на що отримана аналогічна відповідь, що була надана 21.04.2022, та рекомендовано звернутися до суду з цивільним позовом. Оскільки в добровільному порядку відповідачка не відшкодувала завдані збитки, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої пред`явлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні пред`явлені позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. На обґрунтування своїх заперечень пояснила, що вона дійсно з 13.12.2021 до 16.04.2022 працювала продавцем в магазині «Нектар» в с.Суботці. Коли почалася війна її напарниця виїхала за межі України, тому вона одна працювала у цьому магазині з 08.00 до 22.00 год. без обіду та вихідних. У квітні 2022 року до магазину приїхала представник ТОВ «Дакорт Плюс» Бологова Т. та повідомила, що вони тимчасово зупиняють діяльність магазину, тому весь товар буде вивезений. На запитання щодо подальшої роботи та розрахунку за відпрацьовані дні, [PERSON] їй сказала, що поки її звільняти не будуть, а заробітну плату вона отримає пізніше. Після цього вона 15-16.04.2022 зробила ревізію, передала весь товар, в касі залишалися кошти за тиждень у розмірі біля 8\~600 грн. Коли вивезли товар, а після цього стали загружати меблі з магазину, вона зрозуміла, що магазин надалі працювати взагалі не буде. Оскільки за весь час роботи з нею повністю не розрахувалися, заплатили тільки двічі 2 400 грн. та 2 800 грн., що значно менше її заробітної плати, тоді вона вирішила не віддавати гроші з каси, сказавши, що поверне, коли вони з нею розрахуються, або щоб вирахували цю суму з її заробітку. Після цього [PERSON] викликала охорону, поліцію, почала їй погрожувати, однак вона все одно гроші не віддала, знаючи, що з нею в майбутньому не розрахуються. На даний час вона працює в іншому місці. Заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що наказом керівника ТОВ «Дакорт Плюс» №190-к п.1 від 10.12.2021 відповідачку прийнято на посаду продавця продовольчих товарів з 13.12.2021 з окладом 6\~500 грн. Відповідачка працювала в магазині «Нектар» ТОВ «Дакорт Плюс» за адресою: вул.Яблунева,25, с.Суботці Кропивницького (колишнього Знам`янського) району Кіровоградської області, що сторонами не заперечувалося. Між ТОВ «Дакорт Плюс» та відповідачкою 13.12.2021 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, дія якого поширюється на весь час роботи з довіреними Товаристом працівнику матеріальними цінностями. Згідно з розпорядженням ТОВ «Дакорт Плюс» №1881-0019 від 15.04.2022 в магазині «Нектар» призначено інвентаризаційну комісію для проведення з 15.04.2022 до 16.04.2022 інвентаризації всіх ТМЦ, грошових коштів в магазині. Відповідно до акту №2/1 від 15.04.2022 за результатами проведення інвентаризації готівкових коштів встановлено їх нестачу у розмірі 8\~983 грн. 09 коп. На заяви представників ТОВ «Дакорт Плюс» до поліції щодо притягнення відповідачки до кримінальної відповідальності листами від 21.04.2022 та 23.05.2022 за підписом начальника відділу поліції №1 (м.Знам`янка) повідомлено, що в даному випадку не виявлено ознак вчинення кримінального та адміністративного правопорушень, але вбачаються цивільно-правові відносини. Статтею 130 КЗпП України встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Відповідно до ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. За змістом ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, зокрема, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. В силу ст.135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Перелік посад і робіт, що заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на збереження, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва (далі - Перелік), затверджено постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріатом Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 28.12.1977 №447/24, яка (на час виникнення спірних правовідносин) діяла на території України відповідно до постанови Верховної Ради України від 12.09.1991 №1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР». Згідно з розділом ІІ Переліку до таких робіт віднесені роботи з продажу (відпуску) товарів (продукції), їх підготовки до продажу незалежно від форм торгівлі та профілю підприємства (організації). З положень ст.138 КЗпП України слідує, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст.130 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку, що працівники несуть матеріальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання ними своїх трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода. Юридичною підставою відповідальності працівника, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди підприємству, установі чи організації, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать порушення працівником трудових обов`язків, наявність прямої дійсної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою працівника та шкодою і вина працівника. Відсутність хоча б одного з цих фактів виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності. Повна матеріальна відповідальність працівників - це покладення на працівника обов`язку повністю відшкодувати заподіяну підприємству пряму дійсну шкоду без будь-яких обмежень. Повна матеріальна відповідальність покладається, зокрема, на працівників, які згідно з Переліком виконують роботи, пов`язані із забезпеченням цілості майна та інших цінностей, переданих їм для зберігання або для інших цілей, і які уклали з підприємством, установою, організацією письмовий договір про повну матеріальну відповідальність. До таких робіт, серед іншого, віднесені роботи з продажу (відпуску) товарів (продукції), їх підготовки до продажу незалежно від форм торгівлі та профілю підприємства (організації). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови від 29.12.1992 №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ст.134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст.135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються. Це правило діє, якщо законом не передбачено перерозподіл обов`язків доказування. При вирішенні трудових спорів про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками, тягар доведення підстав для відшкодування такої шкоди покладається повною мірою на позивача (власника, роботодавця). Отже, саме позивач (власник, роботодавець) повинен довести підстави матеріальної відповідальності працівника за завдану шкоду, зокрема, наявність вини та винних дій працівника, розмір завданої шкоди. Водночас позивач (власник, роботодавець) несе ризики настання негативних наслідків, пов`язаних із недоведеністю цих підстав. Досліджені судом докази вказують на те, що [PERSON] працювала у ТОВ «Дакорт Плюс» продавцем продовольчих товарів і виконувала роботи з відпуску товарів. Ці роботи включені до Переліку. Отже, [PERSON] належала до категорії працівників, з якими відповідно до ст.135-1 КЗпП України міг бути укладений письмовий договір про повну матеріальну відповідальність. За таких обставин [PERSON] може нести повну матеріальну відповідальність за завдану шкоду на підставі п.1 ст.134 КЗпП України. ТОВ «Дакорт Плюс» обґрунтувало свої вимоги письмовими доказами: копією наказу про прийняття на роботу [PERSON] №190-к п.1 від 10.12.2021; копією договору між сторонами від 13.12.2021 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність; копією 1-3 сторінок трудової книжки на ім`я [PERSON] ; копією розпорядження ТОВ «Дакорт Плюс» №1881-0019 від 15.04.2022 про призначення інвентаризації; копією акту №2/1 від 15.04.2022 за результатами проведення інвентаризації готівкових коштів. Інвентаризація проводиться з метою виявлення відхилень фактичних залишків майна від облікових шляхом зіставлення цих показників. Водночас, не зважаючи на те, що інвентаризація передбачає метод порівняння, ТОВ «Дакорт Плюс» не надало суду акт про передачу та прийняття [PERSON] товарно-матеріальних цінностей на початок її роботи в магазині та акт про передачу товару за період проведення інвентаризації. Також не доведено проведення позивачем інвентаризації з дотриманням Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України №879 від 02.09.2014, оскільки до матеріалів справи не надано первинних документів про залишки товару на початок та кінець періоду інвентаризації і звіти про рух коштів. Тим самим суд позбавлений можливості самостійно встановити точність залишків за даними бухгалтерського обліку і здійснити порівняння наявних та відсутніх грошових коштів на момент проведення інвентаризації, та, як наслідок, переконатися у правильності перевірки фактичної наявності коштів, що перевірялися. При цьому, з наданих відповідачкою пояснень, остання мала в касі грошові кошти в сумі біля 8 600 грн., однак в акті інвентаризації виявлена нестача 8\~983 грн. 09 коп. Відомостей про кількість товару, який обліковується за даними бухгалтерського обліку за місцем зберігання в магазині «Нектар» за матеріально відповідальною особою [PERSON] , акт інвентаризації від 15.04.2022 не містить. Так само у цьому акті, яким стверджується, що до початку проведення інвентаризації всі видаткові та прибуткові документи на грошові кошти передані до бухгалтерії, а всі грошові кошти, які передані на відповідальне зберігання, оприбутковано, відсутній підпис матеріально відповідальної особи [PERSON] . Отже, підстави для покладення на [PERSON] матеріальної відповідальності за нестачу грошових коштів відсутні, оскільки ТОВ «Дакорт Плюс» не довело достатніми та об`єктивними доказами, які саме матеріальні цінності передавалися у відання відповідачки, чи має місце нестача грошових коштів та який розмір завданої матеріальної шкоди. Оскільки належних, достатніх і допустимих доказів про обставини та розмір заподіяння шкоди, необхідних для покладання на особу матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну працівником при виконанні трудових обов`язків, позивачем не надано, тому суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований та підстави для його задоволення відсутні. \~ \~ \~ \~У зв`язку з відмовою у позові понесені позивачем судові витрати відносяться на його рахунок.

Outcome: dismissed