Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

в обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 13.07.2018 року перебувала з відповідачем в шлюбі, у якому в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.12.2020 року шлюб між сторонами розірвано. Зазначає, що з 2020 року сторони припинили спільне проживання та з того часу відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бажає брати участі у вихованні дітей, не спілкується з ними, не надає будь-якої матеріальної допомоги на їх утримання, не провідує їх вдома чи в закладі дошкільної освіти, не цікавився їх життям та здоров`ям, будь-якого контакту із закладом дошкільної освіти він не підтримує, з вихователями не спілкується, батьківські збори та свята не відвідує. Будь-яких перешкод чи заборони щодо побачень з дітьми відповідачу ніхто не чинить. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Він має нерегулярний мінливий дохід, оскільки працює на сезонних роботах, стан його здоров`я та матеріальне становище дають йому можливість сплачувати аліменти на утримання їхніх дітей. Тому позивач просить позбавити відповідача батьківських прав щодо вказаних малолітніх дітей та стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частки всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення останніми повноліття. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати, які складаються із 992,40 грн. сплаченого судового збору. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала із вказаних підстав та зазначила, що відповідач як батько дітей після припинення спільного проживання втратив будь-який інтерес до останніх, не відвідує, не спілкується, матеріально не допомагає. Тому вона просить позовні вимоги задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а саме за зареєстрованим місцем проживання. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи в її відсутності та не подав відзив на позов. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась. 17.01.2023 року її представник, [PERSON] подала до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, прийняти рішення згідно з висновком орану опіки та піклування та позбавити [PERSON] батьківських прав ( а.с. 84 ). Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши позивача, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідно до положень частин 1-3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Відповідно до положень п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення і поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , що стверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 18.08.2020 року, про що складено відповідний актовий запис № 110, його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 10 ). [INFO] народилася [PERSON] , що стверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28.11.2020 року, про що складено відповідний актовий запис № 39, її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 11 ). Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.12.2020 року, яке набрало законної сили 04.01.2021 року, шлюб між сторонами розірвано, малолітнього [PERSON] залишено проживати з позивачем ( а.с. 12 ). Судом також встановлено, що 14.06.2022 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище на « [PERSON] », що стверджується даними копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 458 від 14.06.2022 року (а.с. 13). Відповідно до довідки №200, виданої 16.08.2022 року Марківським старостинським округом Вапнярської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, [PERSON] та її діти, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , 13.04.2022 року зареєстровані, але не проживають за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 14 ). Як вбачається з даних довідки № 16, виданої 02.09.2022 року Антопільським закладом дошкільної освіти (ясла-cадок) "Чебурашка " Вапнярської селищної ради, батько [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] під час відвідування сином вказаного закладу контакту з останнім не підтримував, з вихователем не спілкувався, батьківські збори не відвідував. Дитину приводила та забирала мати або бабуся ( а.с. 17 ). Відповідно до характеристики № 339/02.2-20, виданої 23.08.2022 року Гвіздецькою селищною радою, [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , здійснює догляд за новонародженою дитиною, характеризується позитивно ( а.с. 16 ). В матеріалах даної справи міститься висновок служби у справах дітей Гвіздецької селищної ради (комісії з питань захисту дитини Гвіздецької селищної ради), в якому вказано про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , оскільки [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні дітей, не цікавиться ними, не піклується про їхній фізичний та духовний розвиток, не допомагає матеріально, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду (а.с. 64-65). Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за місцем проживання позивача в Чехова, по [ADDRESS] , складеного комісією у складі секретаря селищної ради [PERSON], керуючого справами (секретаря виконкому) [PERSON], до складу сім`ї позивача входять: [PERSON] , 1963 року народження (свекор); [PERSON] , 1967 року народження (свекруха); [PERSON] , 1988 року народження (брат чоловіка); [PERSON] , 1997 року народження (чоловік); [PERSON] , 1987 року народження (сестра чоловіка); [PERSON] , 2006 року народження (племінник); [PERSON] , 2007 року народження (племінник); [PERSON] , 2019 року народження (син), який проживає без реєстрації; [PERSON] , 2020 року народження (дочка), яка проживає без реєстрації; [PERSON] , 2022 року народження (дочка), яка проживає без реєстрації. Під час обстеження встановлено, що сім`я проживає в задовільних матеріально-побутових умовах (а.с. 15). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Отже, під час судового розгляду встановлено факт невиконання батьківських обов`язків відповідача відносно вказаних дітей, відсутності з його боку участі у вихованні дітей, ненадання матеріальної допомоги. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів суд приходить до висновку, що відповідач з 2020 року ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своїх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , не цікавиться їхнім духовним та фізичним розвитком, ні усно, ні письмово не спілкується з ними, не проявляє до останніх щонайменшої батьківської турботи. Отже, наявна правова підстава для позбавлення відповідача батьківських прав, передбачена п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України. Позбавлення відповідача батьківських прав, на переконання суду, спрямоване на забезпечення життя малолітніх дітей сторін у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. При цьому слід зауважити, що відповідач вправі звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав відповідно до ст. 169 СК України. Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень частин 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття. Ч.3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Тобто спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі) здійснюється за рішення суду але за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з положеннями ч.1 ст.182 вказаного Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до вимог ч.1 ст.183 цього Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі наведеного, враховуючи вік дітей сторін та пов`язані з цим витрати на їхнє харчування, забезпечення найбільш необхідними речами, відсутність відомостей про місце роботи та заробітну плату відповідача, а також те, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків дитини, разом з яким проживає дитина, суд вважає за можливе визначити аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, що відповідатиме вимогам розумності і справедливості, та установленій судовій практиці. Інших доказів матеріального становища дітей та платника аліментів суду не надано. Аліменти саме у такому розмірі будуть достатніми для забезпечення мінімальних потреб дітей, враховуючи, що відповідно до ст. 180 СК України позивач також зобов`язана приймати участь в їхньому утриманні. Крім того, відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом також встановлено, що позивачем за звернення до суду з даною позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн., що стверджується квитанцією від 16.09.2022 року (а.с. 7 ). Дані судові витрати підлягають присудженню з відповідача на користь позивача в зв`язку із задоволенням позовних вимог. Згідно з положеннями ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнена позивач як за позовну вимогу про стягнення аліментів. На підставі наведеного, та ст.ст. 19, 150, 164, 166, 180-183, 191 СК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: partial