Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

Рух справи. Процесуальні дії у справі. 09 вересня 2021 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Ірпінський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про звільнення майна з-під арешту. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 9 вересня 2021 року, для розгляду зазначеного позову визначено головуючого суддю Лукач О.П. Після виконання судом вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, ухвалою суду від 27 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання 17 листопада 2021 року об 11:00. Також, вказаним судовим рішенням, за клопотанням представника позивача, на підставі статті 84 ЦПК України, витребувано з Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Київ) завірені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження, у межах якого винесено постанову про накладення арешту №797/2 від 6 листопада 2009 року, на земельну ділянку для будівництва жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 3221885201:05:285:0104, за адресою: [ADDRESS] . На стадії підготовчого провадження у судових засіданнях брав участь представник позивача - Перегудов І.В. Відповідач та третя особа - не з`явились про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідач листом від 11 серпня 2022 року повідомила суд про причини неявки, зазначивши про неможливість взяти участь у судових засіданнях у зв`язку з перебуванням за кордом, при цьому листом від 29 серпня 2022 року відповідачу роз`яснено її права на альтернативні методи участі в судовому засіданні, ознайомлення з матеріалами справи та подачу заяв, клопотань і заперечень в межах розгляду справи, а також 4 жовтня 2022 року судом надіслано на електронну адресу відповідача відскановані копії документів, які містяться у справі, зокрема ухвали суду про відкриття провадження та позовної заяви з додатками, які відповідачем було отримано, про що вона самостійно підтвердила листом від 5 жовтня 2022 року. Третя особа свого представника до суду не направила, при цьому, на виконання вимог ухвали суду від 27 вересня 2021 року у частині витребування доказів, надіслали відповідь про неможливість виконання ухвали суду у зв`язку зі знищенням виконавчого провадження за терміном зберігання відповідно до пункту 2 Розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями №699/30567 від 8 червня 2017 року, затвердженого Міністерством юстиції України від 7 червня 2017 року №1829/5. Поважності причин неявки у судові засідання не повідомили, правом надати пояснення щодо позову не скористалися. 5 грудня 2022 року на електронну адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який ухвалою суду від 5 грудня 2022 року залишено без розгляду з підстав, викладених у вказаному судовому рішенні. Ухвалою суду від 5 грудня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Ірпінський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції про звільнення майна з-під арешту, до судового розгляду на 8 лютого 2023 року о 14:00, про що повідомлено учасників провадження. У судове засідання призначене на 8 лютого 2023 року, з`явилась представник позивача - адвокат Мірвода А.М. Інші учасники провадження до суду не з`явились про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, при цьому на електронну адресу суду відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності учасників провадження, судом враховано думка представника позивача, положення частини першої статті 223 ЦПК України, а також, що суд вжив всіх заходів для забезпечення явки учасників у судове засідання. Обґрунтування позову. В обґрунтування позову зазначено, що 15 вересня 2006 року [PERSON] уклала з АКІБ «Укрсиббанк» Договір про надання споживчого кредиту №22-9FN/09-20006И, згідно з умовами якого позичальник отримала грошові кошти в сумі 73050 доларів США 00 центів. В забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором був укладений Договір іпотеки №22-9FN/09-20006И, посвідчений 15 вересня 2006 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук О.Б. та зареєстрований в реєстрі за №12718. За умовами іпотечного договору відповідач, передає в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,1567 га, кадастровий номер: 3221885201:05:285:0104, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстровано банком у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек. 12 грудня 2011 року Публічне акціонерне товариство «Укрсиббак» відповідно до Договору факторингу №1 та Договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Кейт-Колект» свої права вимоги та зобов`язання по Кредитному договору та Договору іпотеки №22-9FN/09-20006И від 15 вересня 2006 року. Після отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №273397050 від 6 вересня 2021 року, позивачу стало відомо, що нерухоме майно, яке є предметом іпотеки знаходиться під обтяженням, підставою виникнення якого є постанова про накладення арешту №797/2 від 6 листопада 2009 року, обтяжувач - Відділ державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції, об`єкт обтяження - земельна ділянка для будівництва жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер - 3221885201:05:285:0104, розташовані за адресою: [ADDRESS] , власник - [PERSON] , номер запису обтяження - 9222539. Заборгованість позичальника за Кредитним договором №22-9FN/09-20006И від 15 вересня 2006 року наразі не погашена. Оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту приписів Закону України «Про іпотеку» випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. Представник позивача, посилаючись на положення статей 11, 15, 509, 526, 527, 530, 610, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, статей 1, 3, 12, 17, 36 Закону України «Про іпотеку», просить суд звільнити з-під арешту нерухоме майно - земельну ділянку для будівництва житлового будинку, господарських споруд, кадастровий номер: 3221885201:05:285:0104, адреса: [ADDRESS] , іпотекодержателем якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», накладеного на підставі постанови про накладення арешту №797/2 від 6 листопада 2009 року Відділом державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції, номер запису обтяження:9222539. Щодо правової позиції учасників провадження. Під час розгляду справи, представник позивача підтримала позовні вимоги у заявленому обсязі, посилаючись на підстави викладені у позовній заяві, при цьому зазначила, що друга вимога, яка міститься у прохальній частині позову, не є позовною вимогою, а стосувалася клопотання про витребування доказів щодо спірного об`єкту. Відповідно до статей 178, 191 ЦПК України та з урахуванням положень статей 121, 126 ЦПК України, відповідач не скористалася правом подати відзив на позовну заяву у строк, встановлений законом та ухвалою суду про відкриття провадження у справі. Оскільки строк для подання відзиву на позовну заяву у відповідача закінчився 19 жовтня 2022 року, відзив від 5 грудня 2022 року, ухвалою суду від 5 грудня 2022 року було залишено без розгляду. При цьому, 23 січня 2023 року на адрес суду надійшла заява відповідача про застосування строків позовної давності, зазначивши, що заперечує проти позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та просить відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності, оскільки, як вказує позивач, що начебто лише 6 вересня 2021 року йому стало відомо, що земельна ділянка та житловий будинок відповідно до постанови Ірпінського ВДВС від 6 листопада 2009 року знаходяться під обтяженням. Наскільки відповідач пам`ятає, постанова про обтяження була винесена саме у зв`язку зі зверненням АКІБ «Укирсиббанк» із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Вважає, що позивач не міг не знати про існування виконавчого провадження станом на 12 грудня 2011 року, оскільки відступаючи право вимоги АКІБ «Укрсиббанк» повинні були передати всі матеріали щодо стягнення боргу за кредитним договором та договором іпотеки, в тому числі і відомості про заходи примусового стягнення боргу, які вживалися Ірпінським ВДВС. За таких обставин позивач знав, чи проявивши належну обачність, повинен був знати про існування постанови про обтяження 12 грудня 2011 року. Відповідач вказує, що позивач мав можливість отримати інформаційну довідку з Державного реєстру починаючи з 12 грудня 2011 року, проте з невідомих причин отримали вказану довідку лише через 10 років, а саме 6 вересня 2021 року. Вважає, що позивач міг та повинен був дізнатися раніше про обтяження, яке на його думку порушує його права та звернутися до суду в межах встановленого статтею 257 ЦПК України трьохрічного строку позовної давності. У судовому засіданні представник відповідача заперечувала щодо застосування позовної давності, зазначаючи про необґрунтованість заяви відповідача, а її доводи ґрунтуються на припущеннях, оскільки позивач, раніше встановленого у Кредитному договорі строку - 15 вересня 2021 року, не вирішував питання щодо стягнення заборгованості з відповідача та не звертався до органів виконавчої служби про накладення арешту на майно відповідача. Вирішення питання щодо стягнення заборгованості [PERSON] за Кредитним договором від 15 вересня 2006 року почалося перед закінченням вказаного строку та було виявлено, що на її майно накладено арешт. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог не скористався своїм правом передбаченим статтею 181 ЦПК України та не направив до суду пояснення на позовну заяву. Фактичні обставини, встановлені судом. Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин у їх сукупності, судом встановлено таке. 15 вересня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкирСиббанк», правонаступником якого є Товариству з обмеженою відповідальністю «Кейт-Колект», та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №22-9FN/09-20006И (далі - Кредитний договір), згідно з умовами якого позичальник отримала грошові кошти в сумі 73050 доларів США 00 центів, яка дорівнює 368902 гривні 50 копійок за курсом Національного банку України на день укладання цього договору, для особистих потреб, а саме на: «дому та земельної ділянки», шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника у банку № [NUMBER] (пункт 1.1, 1.4, 1.5 Кредитного договору) (а.с. 9-18). Як встановлено пунктом 1.2.2 Кредитного договору, позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (Додаток №1 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 15 вересня 2021 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього Договору на підставі будь-якого з п.п. 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 Договору. Пунктами 1.3 та 1.6 Кредитного договору передбачені розмір та порядок сплати процентів за кредитом, комісію банку та черговість погашення заборгованості. Відповідно до пункту 2.1. Кредитного договору, у забезпечення виконання зобов`язання позичальника за договором банк прийняв: заставу нерухомості, а саме: житловий будинок та земля за адресою: [ADDRESS] ; поруку, а саме: [PERSON] згідно договору поруки №22-9FN/09-20006И від 15 вересня 2006 року. Крім цього, у забезпечення усіх грошових зобов`язань за Кредитним договором №22-9FN/09-20006И від 15 вересня 2006 року, між АКІБ «Укрсиббанк» (іпотекодержатель), правонаступником якого є ТОВ «Кейт-Колект»,та [PERSON] (іпотекодавець) був укладений Договір іпотеки №22-9FN/09-20006И від 15 вересня 2006 року, який цього самого дня був посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук О.Б. та зареєстрований в реєстрі за №12718 (а.с. 19-24). Відповідно до пунктів 1.1, 1.4 Договору іпотеки іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно, а сам: житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,1567 га, кадастровий номер: 3221885201:05:285:0104, розташовані за адресою: [ADDRESS] . За домовленістю сторін вартість предмету іпотеки на день укладання даного договору складає всього 491870,00 (чотириста дев`яносто одну тисячу вісімсот сімдесят) гривень 00 копійок. Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру речових прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №273397050 від 6 вересня 2021 року, 15 вересня 2006 року, за заявою АКІБ «Укрсиббанк», Приватним нотаріусом Левчук О.Б., на підставі договору іпотеки № 12718 від 15.09.2006, за реєстраційними номерами обтяження 3740376 та 3740460 внесено відомості про обтяження - заборона на нерухоме майно, а саме, на земельну ділянку, кадастровий номер: 3221885201:05:285:0104, та будинок, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , власником яких є [PERSON] . Також, одночасно із внесенням вказаних відомостей, цим самим приватним нотаріусом, за реєстраційним номером обтяження 3740460, на підставі договору іпотеки № 12718 від 15.09.2006, внесено відомості про обтяження - іпотека, щодо об`єкта - будинок за адресою: [ADDRESS] . Іпотекодавець: [PERSON] . Іпотекодержатель: Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк». Розмір основного зобов`язання: 73050 долар США. Строк виконання 15.09.2021. Крім цього, 6 листопада 2009 року, за реєстровим номером обтяження 9222539, Київською обласною філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови ВДВС Ірпінського МУЮ про накладення арешту, 792/2, 06.11.2009, внесено відомості про арешт нерухомого майна, а саме, земельної ділянки, кадастровий номер: 3221885201:05:285:0104, для будівництва жилого будинку, господарських будинків і споруд за адресою: [ADDRESS] . Власник: [PERSON] . Обтяжувач: відділ державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції. Також, 14 грудня 2012 року, за реєстраційними номерами обтяжено 3740400, Приватним нотаріусом Саєнко Е.В., на підставі договору відступлення права вимоги за Договорами іпотеки, 5207-5208, 12.12.2011, внесено відомості про обтяження - іпотека щодо об`єкта - земельна ділянка, кадастровий номер: 3221885201:05:285:0104, за адресою: [ADDRESS] . Іпотекодавець: [PERSON] . Іпотекодержатель: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей -Колект». Розмір основного зобов`язання: 73050 долар США. Строк виконання 15.09.2021 (а.с. 6-8). Згідно Договору факторингу №1 від 12 грудня 2011 року та Договору відступлення права вимоги за Договорами іпотеки, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» відступило право вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», в тому числі за Кредитним договором та Договором іпотеки №22-9FN/09-20006И від 15 вересня 2006 року, укладеними між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкирСиббанк» та [PERSON] (а.с. 25-40). Згідно відповіді Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів, матеріали виконавчого провадження, у межах якого винесено постанову про накладення арешту №797/2 від 6 листопада 2009 року, на земельну ділянку для будівництва жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 3221885201:05:285:0104, за адресою: [ADDRESS] , знищено за терміном зберігання, відповідно до пункту 2 Розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями №699/30567 від 8 червня 2017 року, затвердженого Міністерством юстиції України від 7 червня 2017 року №1829/5. Таким чином, судом встановлено, що права АКІБ «УкрСиббанк» як іпотекодержателя, правонаступником якого є ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», були зареєстровані раніше, ніж накладено арешт на майно відповідача державним виконавцем, а заборона відчуження нерухомого майна, на користь особи, що не є іпотекодержателем, порушує право іпотекодержателя одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права. Частина перша статті 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частина перша статті 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частина перша статті 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У статті 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Згідно із статтею 174 ЦПК України - при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Пункти 1, 2, 3, 4 частини першої статті 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Статтею 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). За змістом частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Положеннями частини другої статті 3 Закону України «Про іпотеку» закріплено, що взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Так, згідно із статтею 577 ЦК України моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Відповідно до статті 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (ту і далі у редакції, чинній станом на день укладання Договору іпотеки), обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна. Відповідно до статті 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до статті 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку». Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов`язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до частин четвертої та п`ятої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Так, згідно із частиною першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. З таким позовом може звертатися лише особа, яка не є стороною виконавчого провадження. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 1077, 1078 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Як встановлено судом, ТОВ «Кей-Колект» набуло прав кредитора та іпотекодержателя за Договір іпотеки №22-9FN/09-20006И від 15 вересня 2006 року, його право як іпотекодержателя зареєстровано у встановлено законом порядку, а тому позивач як новий кредитор за правом вимоги, вправі обирати будь який спосіб реалізації свого права на задоволення вимог за основним зобов`язанням обраним ним шляхом, в межах умов договірних відносин. Позивачу, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором, накладено арешт, що порушує права позивача, який є іпотекодержателем. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18 (провадження № 12-85 гс19) зазначено, що «вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна». Як встановлено судом, матеріали виконавчого провадження, у межах якого винесено постанову про накладення арешту №797/2 від 6 листопада 2009 року, на земельну ділянку для будівництва жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 3221885201:05:285:0104, за адресою: [ADDRESS] , знищено за терміном зберігання, відповідно до пункту 2 Розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями №699/30567 від 8 червня 2017 року, затвердженого Міністерством юстиції України від 7 червня 2017 року №1829/5. Таким чином, не є можливим встановити осіб, прав чиїх може стосуватися зняття арешту з майна [PERSON] , яке є предметом іпотеки за Договором іпотеки №22-9FN/09-20006И від 15 вересня 2006 року. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 17 жовтня 2018 року у справі № 6-13цс14, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. З урахуванням того, що арешт накладений на спірну земельну ділянку, яка перебуває в іпотеці, згідно частини сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» позивач як іпотекодержатель має пріоритетне права на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно, яке виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зі змісту наведених приписів Закону України «Про іпотеку» випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. Такий правовий висновок було викладено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/4772/17, 16 травня 2018 року у справі № 338/1118/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №923/1105/17, від 19 червня 2019 року у справі №825/1764/16, від 17 жовтня 2019 у справі №822/1426/16. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що збереження арешту на нерухоме майно обмежують права позивача (іпотекодержателя) щодо вільного розпорядження майном. Згідно із статтею 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Оскільки зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації, суд дійшов висновку про задоволення вимог ТОВ «Кей-Колект» як іпотекодержателя спірного нерухомого майна, шляхом зняття арешту з предмету іпотеки, накладеного в забезпечення виконання вимог інших кредиторів, які не є іпотекодержателями. Щодо строку позовної давності слід зазначити, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Водночас, частиною п`ятою статті 261 ЦПК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Як встановлено судом строк виконання відповідачем основного зобов`язання за Договір про надання споживчого кредиту №22-9FN/09-20006И від 15 вересня 2006 року встановлений до 15 вересня 2021 року, позивач звернувся до суду з позовом 8 вересня 2021 року, надіславши засобами поштового зв`язку, а тому строк позовної давності не сплив, у зв`язку з чим аргументи відповідача є необґрунтованими та безпідставними. Висновок суду. З урахуванням викладеного, суд, з`ясувавши обставин, на які посилається позивач (його представник), як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд, під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Згідно вимог статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно частини першої, другої та восьмої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач, звертаючись до суду із позовною заявою, сплатив суму судового збору у розмірі 6793,50 гривень, яка відповідно до статті 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved