Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

1. Короткий виклад доводів поданої заяви. 1.1. [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з вказаною заявою та посилаються на те, що 3 червня 2017 року вони уклали шлюб. [INFO] в м.Сімферополь у них народився син [PERSON] . Однак органи державної влади України тимчасово не здійснюють повноваження у вказаному населеному пункті. Ця обставина перешкоджає проведенню державної реєстрації народження дитини. Тому [PERSON] та [PERSON] просять суд встановити факт, що [INFO] в м. Сімферополь народився син [PERSON] , матір`ю якого є [PERSON] , [INFO] , громадянка України, а батьком [PERSON] , [INFO] , громадянин Республіки Білорусь. 1.2. [PERSON] та [PERSON] , їх представник [PERSON] не з`явились у судове засідання. Представник заявників [PERSON] подала заяву про розгляд цивільної справи в її відсутності та у відсутності її довірителів (а.с.2). 1.3. Представник Бориспільського ВДРАЦС у Бориспільському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) також не з`явився у судове засідання та подав лист №186/30.8-27 від 1 лютого 2023 року (а.с.25), в якому він заперечує проти задоволення заяви в частині вимоги про визначення громадянства батьків. 1.4. Правовідносини, учасниками яких є [PERSON] та [PERSON] , регулюються главою 6 «Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розділу IV «Окреме провадження» ЦПК України та главою 13 «Особисті немайнові права і обов`язки батьків» розділу ІІІ «Права та обов`язки матері, батька і дитини» СК України. 2. Норми права, якими керується суд при розгляді цивільної справи. а. щодо встановлення факту народження дитини. 2.1. Відповідно до абз.1 ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. 2.2. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. 2.3. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини, а також Молдови та Росії. В цих справах Європейський суд з прав людини, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої договірної сторони. 2.4. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає у тому, що не можуть визнаватись недійсними всі без виключення документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей та шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоду особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, які проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами тощо), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку, передбаченому ст.317 ЦПК України. 2.5. Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, підставами для проведення державної реєстрації народження є один із документів: а) медичний висновок про народження, сформований в Реєстрі медичних висновків електронної системи охорони здоров`я відповідно до Порядку формування та видачі медичних висновків про народження в Реєстрі-медичних висновків електронної системи охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України №2136 від 18 вересня 2020 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30 вересня 2020 року за №953/35236; б) медичне свідоцтво\~про народження (форма №103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України №545 від 8 серпня 2006 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024; в) медична довідка\~про перебування\~дитини під\~наглядом лікувального\~закладу (форма №103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України №545 від 8 серпня 2006 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024; г) лікарське свідоцтво\~про перинатальну\~смерть (форма №106-2/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України №545 від 8 серпня 2006 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024; ґ) медичний документ, виданий компетентним суб`єктом іншої держави, що підтверджує факт народження, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 2.6.\~Згідно з\~абзацом 126\~пункту 8\~глави 1\~розділу ІІІ\~Правил державної\~реєстрації актів\~цивільного стану,\~затвердженого наказом\~Міністерства юстиції\~України №52/5\~від 18\~жовтня 2000\~року,\~державну реєстрацію\~народження на\~підставі рішення\~суду про\~встановлення факту\~народження на\~тимчасово окупованій території України проводить відділ державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення суду в день надходження такого рішення в паперовій формі або будь-який відділ державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника в день отримання рішення суду у спосіб, передбачений абзацами п`ятим, шостим пункту 3 глави 1 розділу II цих Правил. б. щодо забезпечення особистих немайнових прав дитини. 2.7. Відповідно до ч.1 ст.13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, що регулювала відносини між Україною та Республікою Білорусь та була чинною на день укладення заявниками шлюбу, документи, що на території однієї з договірних сторін були виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і були скріплені гербовою печаткою, приймались на територіях інших договірних сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. 2.8. Згідно з ч.2 ст.13 Конвенції документи, що на території однієї з договірних сторін розглядались як офіційні документи, користувались на територіях інших договірних сторін доказовою силою офіційних документів. 2.9. Відповідно до ч.1 Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» у відносинах України з Республікою Білорусь зупинено дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах. 2.10. Згідно з пп. «b» ч.1 ст.70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення. 2.11. Відповідно до ч.1 ст.122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. 2.12. Згідно з ч.1 ст.145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. 2.13. Відповідно до ч.1 ст.146 СК України ім`я дитини визначається за згодою батьків. 2.14. Згідно з ч.1 ст.147 СК України по батькові дитини визначається за іменем батька. 3. Мотиви, якими керується суд при розгляді цивільної справи. 3.1. Встановлено, що 3 червня 2017 року [PERSON] уклала з [PERSON] шлюб, зареєстрований у відділі ЗАГС адміністрації Московського району м. Мінськ, про що в книзі реєстрації шлюбів був складений відповідний актовий запис за №735. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 3 червня 2017 року (а.с.8). На підставі ст.13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах шлюб, укладений між заявниками, набув чинність також на території України з 3 червня 2017 року. Не зважаючи на те, що починаючи з 23 грудня 2022 року у відносинах України з Республікою Білорусь було зупинено дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, на підставі пп. «b» ч.1 ст.70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів шлюб, укладений між заявниками, продовжує зберігати свою юридичну чинність на території України та не потребує легалізації в порядку, передбаченому Гаазькою конвенцією від 5 жовтня 1961 року. 3.2. Зі змісту виписки з історії пологів стаціонарного хворого №391 від 18 лютого 2021 року (а.с.10), виписного епікризу від 8 лютого 2021 року (а.с.11) та родового сертифікату (а.с.12) вбачається, що [INFO] у [PERSON] народився хлопчик вагою 3570 грамів. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13 лютого 2021 року (а.с.9) вбачається, що народження дитини відбулось в м. Сімферополь. Як вбачається з ч.2 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», м. Сіферополь розташовується на окупованій території України, в межах якої органи державної влади України тимчасово не здійснюють повноваження. Ця обставина перешкоджає проведенню державної реєстрації народження дитини. Зокрема, ні виписка з історії пологів стаціонарного хворого, ні виписний епікриз, ні родовий сертифікат не містяться у вичерпному переліку документів, передбаченому пунктом 2 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року. Натомість, як вбачається з абзацу 126 пункту 8 глави 1 розділу ІІІ цих Правил, державна реєстрація народження дитини, що відбулось на окупованій території України, здійснюється виключно на підставі рішення суду. 3.3. У зв`язку з тим, що станом на день народження дитини заявники перебували у шлюбі, на підставі ч.1 ст.122 СК України дитина вважається такою, що походить від [PERSON] . З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13 лютого 2021 року (а.с.9) вбачається, що дитині було обрано ім`я « [PERSON] » та прізвище « [PERSON] ». У зв`язку з тим, що іменем батька є « [PERSON] », по батькові дитини є « [PERSON] ». 3.4. З огляду на це суд вважає, що з метою забезпечення юридичної визначеності належить встановити факт, що [INFO] в м. Сімферополь народився [PERSON] , матір`ю якого є [PERSON] , [INFO] , громадянка України, а батьком [PERSON] , [INFO] , громадянин Республіки Білорусь.

Outcome: approved