Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Гунько Вадим Вікторович про скасування арешту майна. Позов мотивований тим, що позивач є власником 19/50 частки, а відповідач 1 - 29/200 частки житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . У рамках виконавчого провадження про стягнення з відповідача 1 на користь відповідача 2 боргу приватним виконавцем накладено арешт на житловий будинок, що належить відповідачу 1, однак не конкретизовано, що арешт накладено на належну відповідачу 1 частки в будинку, внаслідок чого позивач стверджує, що арешт накладено і на його частку, що позбавляє його можливості розпоряджатися належним нерухомим майном. За таких обставин позивач просить звільнити з-під арешту належній йому 19/50 частки у житловому будинку, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а також покласти на відповідачів понесені судові витрати, які за попереднім розрахунком становлять - 10000 грн. Ухвалою суду від 29.11.2022 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 22.12.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Відповідач 1 у судове засідання не з`явився, представник відповідача 1 у судовому засіданні визнав повністю. Відповідач 2 та його представник у судове засідання не з`явилися, представник відповідача 2 подав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також відзив на позовну заяву узагальнені доводи котрого зводяться до того, що арешт накладено лише на належну відповідачу 1 - 29/200 частки у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, а доказів порушення прав позивачем не надано, відтак просить відмовити в задоволенні позову та покласти на позивача понесені судові витрати, які за попереднім розрахунком становлять 10000 грн. Третя особа у судове засідання не з`явися, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також письмові пояснення на позовну заяву відповідно до яких арешт накладено лише на належні відповідачу 1 - 29/200 частки у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та наявною там інформацією про обтяження, а тому просить відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача 1, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Згідно договору дарування від 13.07.1993, який зареєстрований у КП "ВООБТІ" (а.с. 4-6) позивач [PERSON] є власником 19/50 частки у будинку [ADDRESS] , а відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 310762577 від 26.09.2022 (а.с. 29-30), № 307323679 від 15.08.2022 (а.с. 41-42) відповідач 1 - [PERSON] є власником 29/200 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Постановою приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Гунько В. В. від 26.09.2022, в ході виконавчого провадження № 69932177 з примусового виконання рішення суду про стягнення з відповідача 1 - [PERSON] на користь відповідача 2 - [PERSON] боргу, накладено арешт на нерухоме майно, серед іншого, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] та належить відповідачу 1 - [PERSON] (а.с. 7-10). Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 310787228 від 26.09.2022 (а.с. 31, зворот а.с. 40) підтверджено, що приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Гуньком В. В., як державним реєстратором, 26.09.2022 до Державного реєстру внесено запис № 47963059 про обтяження нерухомого майна відповідача 1 - [PERSON] , а саме арешт 29/200 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Оцінюючи доводи сторін суд приймає до уваги наступне. Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом норм ст. 41 Коституції України, які кореспондуються зі ст. 316, 317, 321 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч. 2 ст. 386 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 391 ЦК України). Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 15 та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України). Згідно із п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 року, при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Зважаючи на предмет спору, обраний позивачем спосіб захисту, з огляду на встановлені судом обставини, відповідно до яких постановою приватного виконавця накладено арешт лише на належне відповідачу 1 - [PERSON] нерухоме майно, зокрема 29/200 частки будинку [ADDRESS] , про що зазначено як у мотивувальній, так і резолютивній частинах постанови виконавця, ці відомості підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за яким цим же приватним виконавцем зареєстровано обтяження лише на належні відповідачу 1 - 29/200 частки у вищевказаному житловому будинку, суд приходить до висновку про безпідставність доводів позивача про накладення арешту і на частку позивача в цьому будинку. Позивачем не доведено порушення, невизнання та/або оспорювання його права власності, як і не доведено будь-яких перешкод у реалізації ним права на володіння, користування та/або розпорядження часткою у житловому будинку [ADDRESS] , а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Суд не приймає визнання позову представником відповідача 1, оскільки під час розгляду справи не встановлено законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та приймаючи до уваги те, що до закінчення судових дебатів у справі сторони не подали доказів витрат, які вони сплатили або мають сплатити у зв`язку з розглядом справи, а також не зробили про це відповідну заяву, судові витрати належитьзалишити за сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed