Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

Управління державної охорони України звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.05.2021 в м. Києві на пр-ті Академіка Глушкова (підйом на міст Одеський) сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Ford Transit, н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу Ford Transit, н.з. [NUMBER] , який належить Управлінню державної охорони України. Відповідача було визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Відповідно до звіту про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику колісного транспортного засобу, від 16.06.2021 №1911 вартість матеріального збитку, завдана власнику автомобіля Ford Transit, н.з. [NUMBER] , склала 222330,15 грн. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Ford Transit, н.з. [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ» згідно з полісом №203697149 від 21.04.2021 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 130000 грн, франшиза 0 грн. 26.08.2021 ПрАТ «СК «ПЗУ» виплатило страхове відшкодування в розмірі 127400 грн. за відрахуванням франшизи в розмірі 2600 грн. Таким чином, відповідач повинен сплатити різницю між фактичною вартістю ремонту і страховим відшкодуванням, а також франшизу, що становить 94930,15 грн. 31.01.2022 відповідач отримав вимогу про відшкодування шкоди від 26.01.2022 №2/19-130, проте проігнорував її. Просив суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 94930,15 грн. та судовий збір в розмірі 2481 грн. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. 17.11.2022 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено справу розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 31.01.2023 судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. 31.01.2023 судом постановлено ухвалу про відмову в призначенні судової експертизи. Представники позивач Третяк О.В. , Грабовський С.В. підтримали заявлений позов. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 20.05.2021 в м. Києві на пр-ті Академіка Глушкова (підйом на міст Одеський) сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Ford Transit, н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу Ford Transit, н.з. [NUMBER] . Автомобіль Ford Transit, н.з. [NUMBER] , належить Управлінню державної охорони України, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб Ford Transit, н.з. [NUMBER] , який належить позивачу на праві власності, отримав механічні пошкодження. Згідно з постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 13.07.2021 винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано відповідача [PERSON] . Згідно звіту від 16.06.2021 №1911 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Ford Transit, н.з. [NUMBER] , склала 222330,15 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», яке 18.08.2021 прийняло рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 127400 грн., розмір франшизи 2600 грн. 26.08.2021 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виплатило страхове відшкодування в зазначеному розмірі, що підтверджується копією платіжного доручення від 26.08.2021 №00060563. Відповідно до частини першої ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої ст. 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 28 Закону №1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Статтею 29 Закону №1961-ІV передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). За змістом ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частин першої, другої ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Аналізуючи вищенаведені норми права, суд дійшов висновку, що якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст.1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Відтак відшкодування шкоди винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Судом встановлено, що відповідачем у справі не оспорюється факт дорожньо-транспортної пригоди та його вина у її скоєнні, а також отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування в розмірі 127400 грн. Також встановлено, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу Ford Transit, н.з. [NUMBER] , складає 222330,15 грн., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу складає 190244,24 грн. Суд вважає, що звіт від 16.06.2021 №1911 був використаний ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» при визначенні страхового відшкодування, відповідач його не оспорював. Виходячи з цього суд вважає, що позивач, як сторона у деліктних правовідносинах, належним чином довів розмір шкоди, яка була йому спричинена відповідачем під час дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням, що становить 94930,15 грн., оскільки страховик законодавчо обмежений під час відшкодування шкоди франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме [PERSON] , як особа винна у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний сплатити позивачу таку різницю та франшизу в розмірі 2600 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2481 грн. у зв`язку з документальним підтвердженням його понесення.

Outcome: approved