Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулись до суду із позовом до [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , третя особа ГУ Держгеокадастру у Харківській області в якому просить суд: 1) встановити факт неприйняття спадщини [PERSON] після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] та матері [PERSON] , яка померла [INFO] ; 2) визнати за [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, в порядку спадкування за законом, після смерті матері [PERSON] , право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у власності ДСП "Діброва" та розташована на території Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області, розміром 6, 3953 умовних кадастрових гектара, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; 3) визнати право власності за [PERSON] в 3/4 частині та [PERSON] в 1/4 частині на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом; 4) судові витрати віднести за рахунок позивачів. 23 вересня 2022 року позовну заяву залишено без руху. 18 жовтня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14.12.2022 задоволено клопотання про витребування доказів з Зміївської державної нотаріальної контори. 14 грудня 2022 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Представник позивачів в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення згідно яких просив відмовити в задоволенні позову. Суд вислухавши представника позивача, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . На момент смерті [PERSON] був власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В вказаному будинку [PERSON] мешкав та був зареєстрований на день смерті. Наведене підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 19.07.2007 та довідкою Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області від 07.09.2020. На момент смерті [PERSON] за вказаною вище адресою були зареєстровані: дружина [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] , що підтверджується довідкою Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області від 07.09.2020. З акту від 22.09.2020 складеного депутатом Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області вбачається, що постійно проживали з померлим на день смерті тільки дружина та син [PERSON] . Син [PERSON] з 1998 року не проживав за місцем реєстрації, так як мав окремий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] . На момент смерті [PERSON] мешкала та була зареєстрована в житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , разом з нею за вказаною вище адресою були зареєстровані: син [PERSON] , син [PERSON] , невістка [PERSON] , онука [PERSON] , онука [PERSON] , що підтверджується довідкою Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області від 07.09.2020. Згідно розпорядження №548 від 18.07.2006 року Зміївської районної державної адміністрації [PERSON] було виділено у натурі (на місцевості) земельну ділянку та надано дозвіл на виготовлення державного акту на право власності на землю на території Тимченківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно листа Зміївської державної нотаріальної контори від 21.12.2022 вбачається, що заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] подала донька померлої [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадкова справа в нотаріальній конторі відсутня. При цьому, суд зазначає, що в матеріалах спадкової справи після смерті [PERSON] , відсутні заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину та постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачи свідоцтва про право на спадщину [PERSON] після смерті [PERSON] . Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.ч.\~2,3\~ст.\~ 13\~ЦПК України,\~учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ч.ч.\~1-3\~ст.\~13\~ЦПК України,\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України). Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч.2 ст. 83 ЦПК України). Відповідно до\~ч.ч.\~1,2\~ст.\~89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. За статтею 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду, згідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат». Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 1297 ЦК України, передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Пункт 23 Постанови Пленум Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» зазначає про обовязкову необхідність отримання позивачем відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину до звернення до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Необхідність відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування до звернення з позовом до суду обумовлена як необхідністю використання усіх засобів досудового врегулювання спадкового спору, так і тими обставинами, що нотаріус після заведення спадкової справи повинен отримати інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстру прав власності на нерухоме майно та з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та обовязково з`ясувати наявність спадкоємців, які мають право на обовязкову частку у спадщині, перелік яких визначено у статті 1241 Цивільного кодексу України і , в разі їх наявності, залучити їх до спадкової справи. Проте, з листа Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області від 21.12.2022 та копії спадкової справи не вбачається, що [PERSON] та [PERSON] видавалась постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Крім того, з вказаних листів не вбачається, що останні взагалі звертались до нотаріуса з заявами щодо видачі свідоцтва про право на спадщину. Суд, розглядаючи справу, не вправі підміняти собою інші органи, до компетенції яких віднесено здійснення певних дій і видача документів, зокрема не вправі перебирати на себе повноваження і функції нотаріуса по видачі свідоцтва про право на спадщину щодо конкретного майна у разі відсутності будь-якого спору з цього приводу. Таким чином, на момент звернення позивачів до суду, не можна вважати, що спадкові права позивачів порушені, не визнані або оспорюються. З огляду на наведене, позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] є передчасними, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Оскільки судом відмовлено в задоволенні позову в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] , а вимоги про встановлення факту неприйняття спадщини, пов`язані з вирішенням цивільного-правового спору, тобто є взаємопов`язаними, то і в задоволенні вимог про встановлення юридичного факту також слід відмовити.

Outcome: dismissed