Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

У липні 2022 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.02.2008 сторони зареєстрували шлюб у відділі ДРАЦС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). В період шлюбу у сторін народилися двоє дітей [PERSON] , [PERSON] . Сімейне життя між подружжям не склалось через несумісні характери та різні погляди на сімейне життя. Фактично шлюб між сторонами припинено та існує формально, що й стало підставою звернення позивача до суду. Ухвалою суду від 08.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 18.08.2022 клопотання відповідача про надання строку для примирення задоволено та надано строк для примирення тривалістю шість місяців на період провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 08.02.2023 поновлено провадження та призначено дату розгляду справи. Позивач у судовому засіданні просив позов задовольнити, суду пояснив, що між сторонами відсутній спір про поділ майна подружжя. Діти проживають та будуть проживати разом із матір`ю у квартирі, яка належить позивачу. Він в добровільному порядку надає кошти по 2500 грн на кожну дитину, оплачує додаткову шкодлу, купує продукти харчування. Судові витрати просив залишити за ним, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у встановлений судом строк відзив не подала. Враховуючи неявку відповідача, який був належно повідомлений про місце, дату та час судового засідання та не повідомив про причини неявки, відсутність відзиву, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити рішення в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі відділом ДРАЦС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) з 20.02.2008, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (свідоцтво на 4 а.с.). Відповідно до свідоцтво про народження сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 8-9). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з того, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання подружжя є неможливим, сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх відносин, а продовження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. З огляду на те, що позивач виявив бажання, щоб понесенні судові витрати залишити за ним суд вважає, що ст. 141 ЦПК України слід не застосовувати. На підставі викладеного та

Outcome: approved