Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

27.12.2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з цим позовом та просила розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] , після розірвання шлюбу малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з батьком, а неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] - з нею. В обгрунтування позовних вимог заначає, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачем перебувають з 02.11.2002 року. У шлюбі мають спільних непонолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх декількох років сімейне життя між ними погіршилося. Спільне життя з відповідачем не склалося. Кожен живе своїми інтересами, вони не підтримують шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства. Сторони мають різні погляди на права та обов`язки подружжя. Вважає, що за таких обставин шлюб припинив існування, поновлення подружніх відносин неможливе, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам та інтересам їх малолітніх дітей. З метою захисту своїх прав змушена звернутись до суду. 09.01.2023 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, встановлено сторонам строки вчинення процесуальних дій. 19.01.2023 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Службу у справах дітей Звягельської міської ради Житомирської областіяк орган опіки та піклування, закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 08.02.2023 року від відповідача до суду надійшла письмова заява про визнання позову в повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. 09.02.2023 року від позивача у справі надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, які просить задовольнити. 09.02.2023 року від предстаника органу опіки та піклування надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі. В обгрунтування заяви вказала, що між батьками та самою дитиною досягнуто згоди щодо місця проживання дочки [PERSON] з батьком. Разом з тим, щодо визначення місця проживання сина [PERSON] , [INFO]., з матір`ю заперечує, оскільки він досяг 14 - річного віку, а відповідно визначає самостій з ким проживати. Сторони у судове засідання не прибули, в матеріалах справи наявні письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за наступних підстав. Встановлено, що сторони 02 листопада 2002 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Новоград-Волинського міського управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 315, що стверджується свідоцтвом про одруження /а.с.22/. Дошлюбне прізвище позивача [PERSON] . Від шлюбу у сторін є неповнолітні діти: син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] /а.с.19,20/. Таким чином, з урахуванням обставин, викладених в позовній заяві та окремих заявах сторін, перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім`ї, поступово втратили зв`язки між собою, отже, сім`я припинила своє існування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечить інтересам позивача, що має суттєве значення для неї, тому є підстави для розірвання шлюбу. Згідно зі ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Положеннями статті 160 СК України врегульовано право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Зважаючи на той факт, що сторони та сама дитина [PERSON] , [INFO]. досягли згоди щодо визначення її місця проживання разом з батьком, а також думку представника органу опіки та піклування, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дочки [PERSON] з батьком. Разом з тим, вимога позивача про визначення місця проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO]., разом з матір`ю суперечить вимогам статті 160 СК України, оскільки син досяг 14-річного віку та визначає своє місце проживання самостійно, тому суд відмовляє у задоволенні такої вимоги. Позивач не повідомила суд про бажання відновити дошлюбне прізвище відповідно положень ст. 113 СК України, тому після розірвання шлюбу їй слід залишити прізвище без змін. Вирішуючи питання судових витрат, суд дійшов наступного. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених вимог. Так, при подачі позову до суду позивачем було сплачено 1984 грн 80 коп. згідно квитанції №0.0.2780979735.1 від 17.12.2022 року. Отже, взявши до уваги визнання відповідачем позову та вимоги ст. 141, 142 ЦПК України, ст. 7 ЗУ "Про судовий збір", суд стягує з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, що становить 992 грн. 40 коп. Разом з цим, решту частину судового збору, а саме 50 відсотків, суд повертає позивачу з державного бюджету.

Outcome: partial