Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-26 00:00:00

у жовтні 2022 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] курсову різницю у розмірі 9 095 доларів США, та трьох процентів річних у розмірі 5 695,89 доларів США. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26.10.2021, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 19.07.2022, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 31.05.2012 у сумі 780 000 грн. З примусового виконання вказаного судового рішення відкрито виконавче провадження, однак вказане судове рішення не виконано боржником. Позивач зазначає, що курс долара до гривні від моменту подачі позову і до винесення рішення по суті спору про стягнення боргу, суттєво змінився. Курсова різниця становить 9095 доларів США. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07.10.2022 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 32-33). 19.11.2022 відповідачем отримано копію ухвали про відкриття провадження у справі, примірник позову та додатків до нього, що стверджується повідомленням про вручення рекомендованого відправлення. Відповідач не скористався процесуальним правом на подачу відзиву на позов. Враховуючи відсутність відзиву на позов, розгляд справи здійснюється за наявними у справі доказами. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що згідно з розпискою від 31 травня 2012 року [PERSON] отримав від [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США та зобов?язувався повернути їх у строк до [INFO] . [INFO] [PERSON] помер. [PERSON] прийняла спадщину після померлого чоловіка [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.09.2013. [PERSON] зобов?язання за вказаним договором позики не виконав, борг не повернув. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26.10.2021, постановленим у цивільній справі № 753/17439/17, провадження № 2/752/810/21, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 19.07.2022, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 31.05.2012 у сумі 780 000 грн., а також вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 17-31). Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Турчиним А.А. від 15.08.2022 відкрито виконавче провадження № 69645945 з примусового виконання виконавчого листа № 753/17439/17, виданого 11.08.2022 на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26.10.2021 (а.с. 3). Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26.10.2021 відповідачем [PERSON] не виконано, борг не повернуто. Грошовою одиницею України, відповідно до ст. 99 Конституції України, є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з частиною другою статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Згідно з частиною четвертою статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 травня 2016 року № 6-237цс16. Тобто, «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток. Крім того, коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Суд зазначає, що ані нормами ч. 2 ст. 16 ЦК України, ані будь-яким іншим законом не передбачена процесуальна можливість позичальника захистити своє порушене право в обраний ним спосіб, а саме - стягнення курсової різниці валют, яка утворилась після ухвалення судового рішення у зв`язку зі знеціненням гривні відносно долара США. За вказаних обставин, суд надходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення [PERSON] курсової різниці у розмірі 9 095 доларів США. В іншій частині позовних вимог суд зазначає наступне. За положеннями частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України свідчить про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу. Відповідно до наданого позивачем розрахунку позивач правильно розрахувала три відсотки річних за несвоєчасне повернення позики за період з 1 червня 2016 року до 1 жовтня 2022 року у розмірі 5 695,89 доларів США. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Таким чином, позовні вимоги про стягнення 3 % річних від простроченої суми заборгованості є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню у сумі 5 695,89 доларів США без посилання на грошовий еквівалент стягнутої суми боргу у гривні. За вказаних обставин суд надходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Питання про розподіл судових витрат слід вирішити в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial