Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Кобилинського А. О. звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , внаслідок чого відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті заповіту не залишив, а тому спадкування здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його діти: [PERSON] та [PERSON] . Представник позивача зазначає, що позивач [PERSON] 23 червня 2001 року звернувся до Першої Луцької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. В той же час брат позивача [PERSON] подав нотаріусу заяву про відмову від спадщини за законом на користь позивача. В серпні 2022 року [PERSON] звернувся до Першої Луцької державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Однак, постановою нотаріуса від 05 вересня 2022 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом внаслідок відсутності у позивача правовстановлюючого документу на спадкове нерухоме майно. Представник позивача зазначає, що право власності на спірний житловий будинок зареєстровано на ім`я спадкодавця [PERSON] , що підтверджується відомостями, наданими КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації». Таким чином, відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно перешкоджає позивачу належним чином оформити свої спадкові права та зумовлює необхідність звернення до суду з цим позовом. З урахуванням наведеного [PERSON] просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] . Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 вересня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в цій справі за правилами загального позовного провадження. Представник позивача [PERSON] адвокат Кобилинський А. О. у підготовче засідання не з`явився, попередньо подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, однак подав суду заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (ч. 3, ч. 4 ст. 200 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд установив, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд установив, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області (а. с. 9). Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з частинами першою та третьою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до пункту 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України, то суд при розгляді справи керується положеннями ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до ч. 1 ст. 523 ЦК УРСР (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом (ч. 2 ст. 523 ЦК УРСР). До складу спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] входить житловий будинок з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Право власності спадкодавця [PERSON] на вищевказане нерухоме майно підтверджується дослідженими судом матеріалами інвентаризаційної справи на домоволодіння [ADDRESS] , витребуваної судом з КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації». Зокрема, суд установив, що в матеріалах інвентаризаційної справи міститься рішення Виконкому Вересневої селищної Ради депутатів трудящих №21 від 20 листопада 1967 року, яким вирішено «оформити право особистої власності за громадянином [PERSON] на будинок [ADDRESS] ». Крім того, на аркуші 42 інвентаризаційної справи міститься копія свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, яким підтверджується право власності [PERSON] на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Випискою з інвентаризаційних матеріалів також підтверджується, що с. Вересневе увійшло до складу м. Луцьк, а тому адреса належного [PERSON] домоволодіння змінилась: [ADDRESS] . На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не залишив, а тому в цьому випадку спадкування здійснюється за законом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. У відповідності до положень ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Установлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті спадкодавця [PERSON] є його діти - [PERSON] та [PERSON] . Факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 22 липня 1970 року Вересневою селищною радою м. Луцьк Волинської обл. (а. с. 8). Суд установив, що [PERSON] відмовився від належної йому частки на спадщину за законом, що залишилась після смерті батька [PERSON] , на користь свого брата [PERSON] . Наведене підтверджується матеріалами спадкової справи № 466/2001, заведеної Першою Луцькою державною нотаріальною конторою Волинської області. З матеріалів спадкової справи також установлено, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк. З дослідженої в судовому засіданні копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 867/02-31 від 05 вересня 2022 року вбачається, що державний нотаріус Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] в зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно (а.с.11). Таким чином, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно в зв`язку з тим, що в нього немає оригіналу правовстановлюючого документу, що посвідчує право власності спадкодавця на спірне нерухоме майно. Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, враховуючи, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька та прийняв спадщину, але нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у зв`язку з відсутністю документів, які засвідчують право власності на нього, то суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за [PERSON] права власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавцяа [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі викладеного та

Outcome: approved