Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

У травні 2018 року Державна іпотечна установа звернулася до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 10 серпня 2005 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №27-05-І/03, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності кредитні ресурси у сумі 50 000 доларів США 00 центів з оплатою по відсотковій ставці 11% (відсотків) річних. Пунктами 3.1, 3.2 Кредитного договору передбачено, що Позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором до 10 серпня 2020 року. Відповідно до п.п. 4.1., 4.2 Кредитного договору Позичальник сплачує Банку проценти за користування Кредитним ресурсами у валюті кредиту, по процентній ставці 11,0 % процентів річних. Нарахування процентів здійснюється за період з моменту списання кредитних ресурсів з позичкового рахунку Позичальника до моменту повернення кредитних ресурсів на позичковий рахунок. Позичальник сплачує проценти щомісяця, в термін до «10» числа кожного мiсяця, розмір якого встановлений у п.3.2 Кредитного договору. У вказаний термін Позичальник сплачує проценти, нараховані за період користування кредитним ресурсами за попередній місяць (пункт 4.3 Кредитного договору). Відповідно до п.6.1 Кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення Позичальником строків платежів, передбачених п.п. 3.2., 3.4, 4.3., 4.4., 4.6., 4.7.,4.8 Кредитного договору. У забезпечення [PERSON] зобов`язань за кредитним договором між Банком та [PERSON] був укладений Договір поруки № 27-05-П/03 від 10 серпня 2005 року, за умовами якого Поручитель та Позичальник несуть солідарну відповiдальнiсть перед Кредитором за невиконання умов Кредитного договору. Також, у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 10.08.2005 між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено Іпотечний договір. Згідно п.1. Іпотечного договору Вiдповiдач 1 передає в заставу ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» наступне нерухоме майно: квартиру під номером [ADDRESS] . Вiдповiдно до п.4. Іпотечного договору, зазначена квартира передається в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за кредитним договором на суму 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США строком до 10.08.2020, а також процентів за користування зобов`язанням, неустойки за цим договором або за основним зобов`язанням, враховуючи відшкодування збитків, завданих про строчкою платежів за основним зобов`язанням, відшкодування витрат по зверненню стягнення на Предмет іпотеки в повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення вимог. 11 лютого 2015 року між ДІУ та АТ Банк «Фінанси та Кредит» укладено Договір відступлення права вимоги № 17/4-в. Пунктом 1.2. Договору відступлення первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами (Кредитними, Іпотеки, Поруки тощо) вказаних у додатках до цього договору (включаючи Кредитний, Договір поруки та Іпотечний договір [PERSON] ). Згідно з пунктом 2.1 Договору відступлення п. 1.2. Договору набирає чинності в день прийняття Національним банком України рішення про віднесення Банку до категорії неплатоспроможних. Постановою № 612 Національного банку України від 17 вересня 2015 року ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорiї неплатоспроможних. Таким чином, позивач вказує, що починаючи з 17 вересня 2015 року, Установа набула усі права вимоги за кредитним договором, укладеним між Банком та [PERSON] . Також, згiдно договору відступлення права вимоги Установа набула право вимоги й за усіма договорами, укладеними в забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за кредитним договором. Про здійснення такого відступлення Позичальника було проінформовано повідомленням № 7222/11/2 від 15.10.2015. Вказує, що Установа набула усі права за Кредитним договором, що належали первісному кредиторові, зокрема й право на нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Через неналежне виконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, утворилась заборгованість, яка станом на 18.04.2018 складає 1 054 400,19 грн., з яких: сума основного боргу - 665 558,06 грн., прострочені відсотки за користування кредитом станом на 18.04.2018 - 191 976,46 грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 126 250,00 грн., інфляцiйнi втрати - 70 615,67 грн. Станом на день подачі позову, [PERSON] не сплатив суму заборгованості за Договором про іпотечний кредит. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії, пеня та iнфляцiйнi втрати підлягає стягненню з вiдповiдачів солідарно, а тому просить суд стягнути з солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитом у розмірі 665 558,06 грн., прострочені відсотки за користування кредитом у розмірі 191 976,46 грн., пеню за прострочення сплати кредиту у розмірі 126 250,00 грн., інфляційні витрати у розмірі 70 615,67 грн. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25.06.2018 у справі відкрито провадження за правилам загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 24.09.2018 до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від представника позивача надійшла заява про передачу справи на розгляд до іншого суду за підсудністю. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25.09.2018 задоволено клопотання, передано справу на розгляд за підсудністю до Солом`янського районного суду м.Києва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2018 справу передано у провадження судді Усатовій І.А. Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 28.11.2018 у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання. 10.10.2019 представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість. Так, посилався на те, що згідно Договору про відступлення, право вимоги за первісним кредитором відступається за номінальною вартістю без стягнення з позивача додаткової плати, тому позивач повинен був надати докази здійснення оплати за відступлення права вимоги, що ним здійснено не було. В матеріалах справи також відсутні докази передачі права вимоги за кредитним договором №27-05-И/03 від 10.08.2005 від Банку до Позичальника. Крім того, звертає увагу, що позивач звертався із запитом від 29.11.2018 до ПАТ Банк «Фінанси та кредит» про надання інформації чи існує заборгованість у відповідача перед Банком за кредитним договором №27-05-И/03 від 10.08.2005. У відповідь на даний запит Банк надав розрахунок загальної суми заборгованості по кредитному договору, що підлягає сплаті відповідачем Банку станом на 19.02.2018, однак Банк жодним чином не зазначив про відступлення права вимоги. Вказує також і на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів передачі документі, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, від первісного кредитора до позивача, зокрема, актів прийому-передачі оригіналів кредитного договору №27-05-И/03 від 10.08.2005, іпотечного договору від 10.08.2005. Крім того, наголошує, що позивачем не надаються також розрахунки щодо строку виникнення основної заборгованості, здійснення останньої оплати відповідачем за кредитним договором, що підтверджує той факт, що позивачу не було передано жодних документів та права вимоги. Також зазначає про застосування строків позовної давності. 01.07.2020 представником відповідача [PERSON] заявлено клопотання про проведення експертизи. Ухвалою суду від 16.09.2020 клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про призначення судової економічної експертизи задоволено частково. Призначено у справі судову економічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: 1.Чи підтверджується документально розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 27-05-И/03 від 10.08.2005? 2.Чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника (по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу) перед банком умовам укладеного між вказаними сторонами кредитного договору та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором? 12.08.2021 до суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №367/21-72 від 30.07.2021. Протокольною ухвалою суду від 18.07.2022 закрито підготовче засідання та здійснено перехід до розгляду справи по суті. 15.11.2022 до суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] про долучення доказів. У судовому засіданні в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, надав пояснення аналогічні доводам, наведеним у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 10 серпня 2005 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладений Кредитний договір №27-05-І/03, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності кредитні ресурси у сумі 50 000,00 доларів США з оплатою по відсотковій ставці 11 (одинадцять) процентів річних. Кредитні ресурси - грошові кошти Банку, що підлягають видачі позичальнику на умовах, обумовлених у договорі. (т.1. а.с.11-17) Відповідно до п. 3.2 Кредитного договору, позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором до 10 серпня 2020 року. Позичальник зобов`язується щомісяця, в термін до 10 числа кожного місяці, здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у розмірі 277,78 доларів США, згідно графіка зниження розміру заборгованості. Відповідно до п.п. 4.1., 4.2 Кредитного договору позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитним ресурсами у валюті кредиту, по процентній ставці 11% процентів річних. Нарахування процентів здійснюється за період з моменту списання кредитних ресурсів з позичкового рахунку позичальника до моменту повернення кредитних ресурсів на позичковий рахунок. Позичальник сплачує проценти за користування кредитними ресурсами щомісяця, у строк до 10 числа кожного мiсяця, згідно графіка зниження розміру заборгованості. У строк до 10 числа кожного мiсяця сплачуються проценти, нараховані за попередній календарний місяць (п. 4.3 Кредитного договору). Відповідно до п.6.1 Кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення Позичальником строків платежів, передбачених п.п. 3.2., 3.4, 4.3., 4.4., 4.6., 4.7.,4.8 Кредитного договору. З метою забезпечення належного виконання взятих [PERSON] зобов`язань, що випливають з Кредитного договору №27-05-І/03 від 10 серпня 2005 року, між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] 10 серпня 2005 року укладено Іпотечний договір, предметом якого є квартира [ADDRESS] . Вiдповiдно до п.4. Іпотечного договору, зазначена квартира передається в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за кредитним договором на суму 50 000,00 доларів США строком до 10.08.2020, а також процентів за користування кредитними ресурсами, виходячи з процентної ставки 11% річних, а також комісійної винагороди за кредитним договором, неустойки за цим договором або за кредитним договором, враховуючи відшкодування збитків, завданих прострочкою платежів за кредитним договором, відшкодування витрат по зверненню стягнення на предмет іпотеки в повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення вимог. Також, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (кредитором), [PERSON] (поручителем) та [PERSON] (боржником) укладений Договір поруки № 27-05-П/03 від 10 серпня 2005 року, за умовами якого у разі невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповiдають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, у т.ч. по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди сплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків. 11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» укладено Договір відступлення права вимоги № 17/4-В. Відповідно до п.1.2. Договору відступлення первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо) вказаними у додатках до цього договору. Згідно з п.2.1 Договору відступлення п. 1.2. Договору набирає чинності в день прийняття Національним банком України рішення про віднесення первісного кредитора до категорії неплатоспроможних. Відповідно до Додатку №1 до Договору № 17/4-В про відступлення права вимоги від 11 лютого 2015 року право вимоги за кредитним договором №27-05-І/03 від 10.08.2005, та укладеними з метою забезпечення належного його виконання договорами іпотеки та поруки, перейшло до Державної іпотечної установи. Постановою № 612 Національного банку України від 17 вересня 2015 року ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорiї неплатоспроможних. Про здійснення такого відступлення позичальника було проінформовано повідомленням № 7222/11/2 від 15.10.2015. Відповідно до статей 1054,1055 ЦК України за кредитним договором, який укладається у письмовій формі,банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), що являє собою договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту ст. 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч. 1ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (частина друга статті 517 ЦК України). Таким чином, вбачається, що починаючи з 17 вересня 2015 року Державна іпотечна установа набула усі права вимоги за кредитним договором №27-05-І/03 від 10.08.2005, укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] , а також право вимоги за усіма договорами, укладеними в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за даним кредитним договором. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Системний аналіз змісту статей 599,1049,1054 ЦК України свідчить, що належним виконанням кредитного договору є зарахування на узгоджений сторонами рахунок кредитора суми кредиту, передбачених договором процентів та можливих штрафних санкцій у разі їх нарахування. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до пунктів 2-4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Матеріалами справи підтверджується, що згідно умов кредитного договору №27-05-І/03 від 10.08.2005, укладеного між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом, який наданий до 10 серпня 2020 року. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Листом від 23.11.2015 вих.№3-242100/22658 АТ «Банк «Фінанси та Кредит» повідомило Державну іпотечну установу щодо залишку заборгованості по іпотечним кредитам, що були надані для забезпечення Державній іпотечній установі, станом на 17.09.2015. Згідно доданої до листа Довідки про залишок заборгованості по іпотечним кредитам, заборгованість за кредитним договором №27-05-І/03 від 10.08.2005, укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] , станом на 17.09.2015 становить 665 558,06 грн. Згідно розрахунку заборгованості, який додано до позовної заяви, заборгованість за кредитним договором №27-05-І/03 від 10.08.2005 станом на 18.04.2018, яку просить стягнути Державна іпотечна установа складає 1 054 400,19 грн., в тому числі: заборгованість по основному богу за кредитом - 665 558,06 грн.; заборгованість по сплаті прострочених відсотків за користування кредитом станом на 18.04.2018 - 191 976,46 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту - 126 250,00 грн.; інфляційні втрати - 70 615,67 грн. (т.1, а.с. 8-10). Отже, на час звернення до суду з цим позовом у травня 2018 року позивачем визначена заборгованість у загальному розмірі 1 054 400,19 грн., яка виникла станом на 18.04.2018. Відповідно до висновку проведеної КНІДСЕ судово-економічної експертизи від 30.07.2021 №367/21-72, враховуючи умови кредитного договору, а саме те, що в графіку погашення кредиту сума щомісячного платежу («всього кредит + %») змінюється один раз на рік 09 серпня, а не щомісяця, а також те, що на дослідження не надані первинні та облікові документи що стосуються виконання умов кредитного договору №27-05-И/03 від 10.08.2005, не видається за можливе підтвердити документально розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором №27-05-И/03 від 10.08.2005. Враховуючи умови кредитного договору, а саме те, що в графіку погашення кредиту сума щомісячного платежу («всього кредит + %) змінюється один раз на рік 09 серпня, а не щомісяця, а також те, що на дослідження не надані первинні та облікові документи що стосуються виконання умов кредитного договору №27-05-И/03 від 10.08.2005, не видається за можливе підтвердити чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника (по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу) перед банком умовам укладеного між вказаними сторонами кредитного договору та розрахунковим документам щодо видачi та погашення кредиту за цим кредитним договором. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. У Постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 було визначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. У Постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 331/7975/13 зазначено, що чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що наданий банком розрахунок є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості у цій справі. Досліджуючи подані сторонами докази та надаючи оцінку їх в сукупності та взаємозв`язку, суд зазначає, що в силу положень ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 ЦПК України. Водночас, суд враховує, що відповідно до п. 3.2 Кредитного договору, позичальник зобов`язується щомісяця, в термін до 10 числа кожного місяці, здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у розмірі 277,78 доларів США, згідно графіка зниження розміру заборгованості. Рівний по сумі щомісячний платіж включає суму нарахованих відсотків і суму основного боргу, що називається «ануїтетним платежем». Графік погашення виплати боргу і відсотків за кредитом, коли виплати встановлюються періодично рівними сумами через рівні проміжки часу, називаються ануїтетними. Ануїтетом може називатися не тільки сума періодичного платежу, але й фінансовий інструмент, вид графіка погашення фінансового інструменту та інші похідні поняття. Відповідач не спростував факт отримання кредиту, під час розгляду справи не був згоден із заявленим Банком розміром заборгованості, проте свого розрахунку не надав. На підтвердження повного погашення заборгованості, боржник надав суду квитанції виконання зобов`язань перед ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит». (т.2 а.с.6-186) Однак, дані квитанції не приймаються судом до уваги, як докази відсутності заборгованості відповідачів за кредитним договором, оскільки з квитанцій вбачається, що платежі здійснювалися банку у період з 2005 року по 30.06.2015. У той час, як вже зазначалось, станом на 17.09.2015 заборгованість за кредитним договором №27-05-І/03 від 10.08.2005, укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] становить 665 558,06 грн., що підтверджується Листом АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 23.11.2015 вих.№3-242100/22658 та доданою Довідкою про залишок заборгованості по іпотечним кредитам. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За таких обставин, суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У контексті статей 524,533-535,625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на зазначене та беручи до уваги, що відповідно до положень ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, право майнової вимоги Банком за вказаним кредитним та укладеними з метою забезпечення його належного виконання договорами іпотеки та поруки, передано Державній іпотечній установі за договором відступлення права вимоги № 17/4-В від 11.02.2015, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо солідарного стягнення з відповідачів суми заборгованості за кредитом у розмірі 665 558,06 грн., прострочених відсотків за користування кредитом у розмірі 191 976,46 грн., пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 126 250,00 грн.. Щодо стягнення з відповідачів інфляційних втрат у розмірі 70 615,67 грн., суд зазначає наступне. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. У статті 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначаєтьс я в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року N 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі N 6-284цс17. Також, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження N 14-727цс19), постанові Верховного Суду від 03.03.2021 у справі № 130/2604/18. За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачів інфляційних втрат. Таким чином, суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial