Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~ позивачка [PERSON] в червні 2019 року звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просила: -зобов`язати [PERSON] усунути їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,0695 га для сінокосіння, кадастровий номер 3221888800:38:064:0002, що розташована біля ГО СТ «Надія» на території Вишгородської міської ради; -стягнути з [PERSON] заподіяну матеріальну шкоду внаслідок пошкодження майна у розмірі 15 500 грн.; -стягнути [PERSON] заподіяну моральну шкоду внаслідок пошкодження майна у розмірі 35 000 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що між нею та Вишгородською районною державною адміністрацією 03 березня 2004 року укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0695 га для сінокосіння, що розташована біля СТ «Дніпро-11» на території Хотянівської сільської ради, кадастровий номер 3221888800:38:064:0002. На даний час, у зв`язку зі змінами меж міста Вишгорода, дана земельна ділянка перебуває на території м. Вишгорода, а садове товариство змінило назву на ГО СТ «Надія». Дана земельна ділянка межує з земельною ділянкою, що належить їй на праві приватної власності, кадастровий номер 3221810100:38:064:0102 та на якій розташований її садовий будинок. З інших боків орендована земельна ділянка межує з землями загального користування. Орендована земельна ділянка та ділянка, на якій знаходиться її садовий будинок, огороджені спільним парканом з бетонних плит та частково з цегли. Ділянка, що належить їй на праві приватної власності межує з земельною ділянкою, яка перебуває у власності відповідача [PERSON] 27, 29, 31 травня 2018 року [PERSON] самовільно зруйнував 2 секції, а 25 вересня 2018 року одну секцію бетонної огорожі, спорудженої навколо орендованої неї земельної ділянки, мотивуючи свої дії тим, що йому замало місця для проїзду до своєї земельної ділянки. На ремонт бетонної огорожі позивачкою витрачено 15\~500 грн., що складаються з вартості бетонних плит та стовпчиків, послуг з їх доставки, навантажування-розвантажування та оплати вартості робіт із встановлення. Відтак позивачка порушує питання про відшкодування заподіяної їй діями відповідача матеріальної та моральної шкоди. В листопаді 2019 року до суду звернувся представник [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] та державного кадастрового реєстратора Відділу у Вишгородському районі ГУ Держгеокадастру у Київські області Трохимчука Антона Олеговича в якій просив: -зобов`язати [PERSON] усунути порушення права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1194 га, кадастровий номер 3221810100:38:064:0003 в [ADDRESS] шляхом відновлення огорожі цієї земельної ділянки; -визнати протиправними дії державного кадастрового реєстратора Відділу у Вишгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області Трохимчука А.О. від 11.07.2017 року щодо внесення змін до відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:064:0003 та зобов`язати його привести дані Державного земельного кадастру у відповідність до правовстановлюючих документів на земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:064:0003, тобто у стан, що існував до 11.07.2017 року. Свої вимоги мотивував тим, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1194 га, кадастровий номер 3221810100:38:064:0003 в [ADDRESS] , якою без будь-яких правових підстав намагається користуватися його сусід [PERSON] , який руйнує огорожу, завдаючи йому моральних та матеріальних збитків. З метою недопущення незаконного використання та псування майна, позивач неодноразово звертався до органів державної влади та місцевого самоврядування та правоохоронних органів зі скаргами на такі незаконні дії [PERSON] . Однак відповідач продовжує проходити та проїжджати земельною ділянкою позивача, зруйнувавши огорожу, чим перешкоджає позивачу належним чином користуватися своїм майном. Крім того позивачем випадково отримано копію листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 28.12.2017 року за №33901/0-20353/6-17 та акту перевірки вимог земельного законодавства від 27.12.2017 року №352-ДК/326/АП/09/01/17, зі змісту яких встановлено, що 11.07.2017 року державним кадастровим реєстратором Відділу у Вишгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області внесені не передбачені законодавством зміни до Державного земельного кадастру щодо «вірного» місця розташування земельної ділянки з кадастровим номером 3221810100:38:064:0003. Тобто державним кадастровим реєстратором без відома та згоди позивача [PERSON] змінено місце розташування земельної ділянки, параметри і зовнішні межі якої залишаються незмінними з 2004 року. При цьому змінено цільове призначення частини земельної ділянки з приватної власності на землі загального користування, та частину земельної ділянки, без узгодження з органами місцевого самоврядування, розміщено на землях комунальної власності м. Вишгорода. \~11 березня 2020 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області цивільні справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , державного кадастрового реєстратора Відділу у Вишгородському районі ГУ Держгеокадастру у Київські області Трохимчука Антона Олеговича, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні орендованою земельною ділянкою, відшкодування шкоди об`єднано в одному провадженні під №363/2336/19. [INFO] позивач [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 25.05.2020 року серії [NUMBER] . Ухвалою судового засідання від 30 червня 2022 року до участі у вказаній справі в якості правонаступника позивача [PERSON] залучено [PERSON] . Представник відповідача подав суду відзив на позовні заяви, в якому зазначив, що у своїй позовній заяві [PERSON] просить суд зобов`язати відповідача усунути порушення його права власності на земельну ділянку площею 0,1194 га ,кадастровий номер 3221810100:38:064:003 в м. Вишгороді, садове товариство «Дніпро-11» шляхом відновлення огорожі цієї земельної ділянки, при цьому не надає жодних доказів того, що саме відповідач пошкодив огорожу та наніс матеріальну шкоду позивачу. Крім того зазначив, що 11 липня 2017 року державним кадастровим реєстратором Трохимчуком А.О. внесено зміни Державного земельного кадастру щодо «вірного» місця розташування належної [PERSON] земельної ділянки, які полягають у зміні місця її розташування (координат). Тобто, фактично земельна ділянка перенесена на інше місце без зміни її площі. Ці факти юридично були підтверджені рішенням Окружного адміністративного суду в справі №810/211/18. Таким чином, місце де розміщувалась пошкоджена огорожа позивача повинно бути вільним, оскільки це прохід між земельною ділянкою позивача та відповідача. Крім того, після внесення відповідних змін до Державного земельного кадастру та частина земельної ділянки, де розміщувалась огорожа, вже не належить [PERSON] на праві власності, що також підтверджується Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельних ділянок №352-ДК/326/АП/09/01-17 від 27.12.2017 року. Також посилався на те, що вимога [PERSON] щодо зобов`язання відповідача усунути перешкоди в користуванні земельної ділянкою площею 0,0695 га, для сінокосіння, що розташована біля ГО СТ «Надія» на території Вишгородської міської ради, кадастровий номер 3221888800:38:064:0002 не зрозуміла відповідачу та яким саме чином вона повинна бути виконана в разі її задоволення судом. Жодних перешкод у користуванні земельної ділянки [PERSON] . [PERSON] не вчиняє, а доказів на підтвердження заподіяння позивачці матеріальної шкоди останньою не надано. Крім того зазначив, що земельна ділянка площею 0,0695 га використовується [PERSON] не за цільовим призначенням, коли встановлення бетонної огорожі зі всіх сторін земельної ділянки для сінокосіння не передбачено, що також створює незручності для власників суміжних земельних ділянок в частині проходу, проїзду на велосипеді та можливості вільно пересуватися до своїх дачних будинків. Вважав, що в матеріалах справи відсутні жодні докази, які б підтверджували заподіяння [PERSON] моральних страждань в результаті неправомірних дій відповідача та доказів на підтвердження розміру моральної шкоди. Представник [PERSON] подав суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2019 року зроблено висновок про незаконність дій державного кадастрового реєстратора щодо внесення змін до відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:064:0003. Позивачка [PERSON] , її представник та представник [PERSON] в суді просили про задоволення їх позовних заяв з викладених у них підстав. Представник [PERSON] в суді пояснив, що [PERSON] звів паркан, яким обгородив свою земельну ділянку, частину якого зруйнував відповідач, а тому просив усунути перешкоди в користуванні нею, шляхом його відновлення. Представник відповідача [PERSON] в суді проти задоволення позовові заперечив. Пояснив, що відповідач постійно користувався проїздом до своєї земельної ділянки через землі загального користування розміщені між земельними ділянками з кадастровими номерами 3221888800:38:064:0002 та 3221810100:38:064:0003 доки [PERSON] не облаштував там паркан. Вказаний проїзд до його земельної ділянки є єдиним, коли позивачка [PERSON] рішення суду від 2005 року про знесення огорожі і відкриття йому проходу на землі загального користування так і не виконала. Державний кадастровий реєстратор Відділу у Вишгородському районі ГУ Держгеокадастру у Київські області Трохимчук А.О., будучи повідомленим про розгляд справи до суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в спрощеному провадженні в загальному порядку. Заслухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що згідно державного акту про право приватної власності на землю виданого 02 грудня 1999 року [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,075 га, для садівництва, що розташована на території м. Вишгород, СТ «Надія» (раніше СТ «Дніпро-11» Вишгородської міської ради). Як вбачається з довідки №71 від 13 липня 2011 року вказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер: 3221810100:38:064:0102. На вказаній земельній ділянці розташований садовий будинок загальною площею 275,2 кв.м., який на праві приватної власності належить [PERSON] , що підтверджується Витягом на нерухоме майно від 08 листопада 2010 року. 03 березня 2004 року між Вишгородською районною державною адміністрацією (орендодавець) та [PERSON] (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Голуб Л.А. Згідно п. 1.1 та п. 1.2 вказаного договору орендодавець надає в оренду, а орендар приймає у строкове, платне володіння земельну ділянку загальною площею 0,0695 га для сінокосіння, кадастровий номер 3221810100:38:064:0002, розташовану біля садівницького товариства «Дніпро-11» на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області (за межами населеного пункту). Термін дії цього договору 49 (сорок дев`ять) років. Як вбачається з позовної заяви та пояснень [PERSON] земельні ділянки з кадастровими номерами 3221810100:38:064:0102 та 3221810100:38:064:0002, що перебувають у її власності та користуванні огороджені спільним парканом з бетонних плит та частково з цегли. Орендована [PERSON] земельна ділянка з кадастровим номером 3221810100:38:064:0002 з одного боку межує із її земельною ділянкою з кадастровим номером 3221810100:38:064:0102, а з іншого боку із землями загального користування. Земельна ділянка з кадастровим номером 3221810100:38:064:0102, що перебуває у приватній власності [PERSON] , межує із земельною ділянкою площею 0,096 га, кадастровий номер 3221810100:38:064:0151, що розташована за адресою Київська обл., Вишгородський р., м. Вишгород, громадська організація садового товариства «Надія», яка на праві приватної власності належить відповідачу [PERSON] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №57697750 від 19.04.2016 року. [PERSON] на момент звернення до суду із позовом в листопаді 2019 року на підставі державного акту про право приватної власності на земельну ділянку серії КВ №004436 виданого 30 січня 2004 року був власником земельної ділянки площею 0,1194 га, для садівництва з кадастровим номером 3221810100:38:064:0003, яка розташована в [ADDRESS] , що також підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-2303919882014 від 25 червня 20164 року. Земельна ділянка [PERSON] з кадастровим номером 3221810100:38:064:0003 межує із земельною ділянкою відповідача [PERSON] з кадастровим номером 3221810100:38:064:0151. Вказані обставини підтверджуються зведеним планом земельних ділянок, що знаходяться на території с/т «Надія» Вишгородської міської ради, Київської області, виконаним представником Київської обласної філії Державного підприємства «Центр ДЗК» [PERSON] . [INFO] позивач [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 25.05.2020 року серії [NUMBER] . 07 грудня 2020 року державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори на ім`я [PERSON] видано свідоцтво право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,1194 га, розташованої за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н, м. Вишгород, с/т «Дніпро-11», кадастровий номер 3221810100:38:064:0003, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ №004438, виданого Вишгородською районною державною адміністрацією Київської області 30 січня 2004 року, на підставі розпорядження Вишгородської райдержадміністрації від 12 серпня 2003 року за №423, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №4959. Як вбачається з даних поземельної книги на земельну ділянку кадастровий номер 3221810100:38:064:0003 відкритої 30 січня 2004 року Управлінням Держземагентства у Вишгородському районі та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №312820113 від 19 жовтня 2022 року, 05 травня 2021 року право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] . Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 08 серпня 2005 року, яке набрало законної сили, позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа СТ «Надія» Садівницького масиву «Дніпро», Вишгородський районний відділ земельних ресурсів про визнання державного акту частково недійсним та про усунення перешкод у користуванні садовим будинком задоволено. Визнано частково недійсним державний про право приватної власності на землю виданий [PERSON] в розмірі 0,025 га. [PERSON] зобов`язано не чинити перешкоди у користуванні садовим будинком в [ADDRESS] [PERSON] і знести огорожу і відкрити прохід на землі загального користування. 17 лютого 2006 року на підставі вказаного рішення Вишгородським районним судом Київської області видано виконавчий лист №8/2-68, на підставі якого державним виконавцем ВДВС Вишгородського РУЮ Київської області відкрито виконавче провадження №1846667. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 25 вересня 2017 року в задоволенні заяви [PERSON] про визнання виконавчого листа №8/2-68 від 08.08.2005 року таким, що не підлягає виконанню повністю відмовлено. 19 жовтня 2018 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про роз`яснення рішення сулу в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа СТ «Надія» садівницького масиву «Дніпро», Вишгородський районний відділ земельних ресурсів, про визнання державного акту недійсним та усунення перешкод у користуванні садовим будинком. Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 17 квітня 2018 року за заявою [PERSON] відкрито кримінальне провадження №42018111200000272 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України з приводу не виконання [PERSON] рішення Вишгородського районного суду Київської області від 08 серпня 2005 року. 27 грудня 2018 року державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель - головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель у Вишгородському, Іванківському, Поліському районах та м. Славутичі Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Київській області Березовим А.О. та головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель у Бориспільському, Броварському, Переяслав-Хмельнииькому районах та м. Броварах Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Київській області Прилєпко О.П. у присутності [PERSON] , відповідно до вимог статей 6 і 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», проведена перевірка з питання дотримання вимог земельного законодавства під час використання земельної ділянки з кадастровими номерами 3221810100:38:064:0003 та 3221810100:38:064:0151, які розташовані в м. Вишгород, СТ «Надія», Вишгородського району Київської області за результатами якої складено Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельних ділянок від 27.12.2017 року №352-ДК/326/АП/09/01/17. З вказаного акту вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 3221810100:38:064:0451, загальною площею 0.096 га, з цільовим призначенням - для колективного садівництва (01.06), перебуває у власності [PERSON] . Сусідня земельна ділянка з кадастровим номером 3221810100:38:064:0003, площею 0,1194 га, з цільовим призначенням - для колективного садівництва (01.06) перебуває у власності [PERSON] на підставі Державного акту серії КВ №004438 виданого 30.01.2004 року за розпорядженням Райдержадміністрації від 12.08.2003 №423, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №4959 з кадастровим номером 3221888800:38:064:0003. У зв`язку з приєднанням земель, на яких розташовані вищевказані земельні ділянки до м. Вишгород Київської області, [PERSON] отримано новий кадастровий номер земельної ділянки - 3221810100:38:064:0003, засвідчений витягом з Державного земельного кадастру НВ -3202919882014 від 25.06.2014, при цьому кадастровий план і зовнішні межі земельної ділянки не змінились. Згідно опису меж кадастрового плану земельної ділянки з кадастровим номером 3221810100:38:064:0003, яка належить [PERSON] суміжними землекористувачами, від А-Б - гр. є [PERSON] , Б-В - [PERSON] , В-Г - [PERSON] , Г-А - землі с/т Дніпро-11. Оскільки земельна ділянка з кадастровим номером 3221810100:38:064:0003 ( [PERSON] ) з східної сторони межує по всій довжині, а саме 35.60 м та має спільні поворотні точки (відповідно до координат поворотних точок меж земельної ділянки), з земельною ділянкою з кадастровим номером 3221810100:38:064:0151 ( [PERSON] ), а з південної сторони межує по всій довжині (21,5 м) та має спільні поворотні точки з земельною ділянкою з кадастровим номером 3221810100:38:064:0002 (яка належить [PERSON] ), з викладеного вбачається, що між земельними ділянками з кадастровими номерами 3221810100:38:064:0003 та 3221810100:38:064:0002 будь-який проїзд відсутній. Листом Вишгородської міської ради від 10.07.2017 року № 2-31/661 повідомлено [PERSON] , що у садовому товаристві ГО СТ «Надія» [PERSON] має у власності земельну ділянку в зв`язку з цим, ним була встановлена огорожа. Однак 11.07.2017 року державним кадастровим реєстратором Відділу у Вишгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, внесені зміни до Державного земельного кадастру щодо вірного місця розташування земельної ділянки з кадастровим номером 3221810100:38:064:0003. Та на даний час відповідно до відомостей Державного земельного кадастру існує прохід між земельними ділянками з кадастровими номерами: 3221810100:38:064:0003 та 3221810100:38:064:0002 з якими межує земельна ділянка [PERSON] . Також рішенням від 08.08.2005 року Вишгородського районного суду у Київській області у цивільній справі №8/2-68/05 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання державного акту недійсним та усунення перешкод у користуванні садовим будинком ухвалено рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено. Вказаним рішенням визнано частково недійсним державний акт на право приватної власності на землю виданий [PERSON] в розмірі 0,025 га та зобов`язано не чинити перешкод у користуванні садовим будинком у [ADDRESS] , знести огорожу і відкрити проїзд на землі загального користування. Вказані обставини вбачаються також з листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області №33901/0-20353/6-17 від 28.12.2017 року. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2019 року рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено в задоволенні адміністративного позову [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Київська обласна філія Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», Громадська організація Садове товариство «Надія», [PERSON] про визнання протиправними дій. Вказаною постановою встановлено, що 27 червня 2017 року громадська організація Садове товариство «Надія» звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Київській області із заявою, у якій просила внести зміни до Державного земельного кадастру щодо відповідного розташування земельної ділянки [PERSON] (кадастровий номер 3221810100:38:064:0003). 30.06.2017 року Вишгородським виробничим відділом Київської обласної філії Центру Державного земельного кадастру передано відділу управління Держгеокадастру у Вишгородському районі Київської області в електронному вигляді інформацію каталогу координат земельної ділянки № 3221810100:38:064:0003. 11 липня 2017 року державним кадастровим реєстратором Трохимчуком А.О. внесено зміни Державного земельного кадастру щодо «вірного» місця розташування належної [PERSON] земельної ділянки. Ці зміни полягають у тому, що було змінено місце розташування (координати) земельної ділянки. Тобто, фактично земельна ділянка перенесена на інше місце без зміни її площі. Таким чином, якщо у кадастровому плані невірно відображені зовнішні межі земельної ділянки (із зазначенням суміжних земельних ділянок, їх власників, користувачів суміжних земельних ділянок державної чи комунальної власності), координати поворотних точок земельної ділянки, лінійні проміри між поворотними точками меж земельної ділянки, які внесені до Державного земельного кадастру, ці відомості не є технічно помилкою в розумінні статті 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр». Водночас, у даній правовій ситуації будь-які зміни до документації із землеустрою не вносились. Разом з тим, суд дійшов висновку, що державний кадастровий реєстратор є самостійним суб`єктом діяльності у сфері Державного земельного кадастру. Виходячи з наведеного, Головне управління Держгеокадастру у Київській області не є тією особою, яка має відповідати за цим адміністративним позовом, оскільки зміни до Державного земельного кадастру стосовно земельної ділянки позивача ним не вносились і цей відповідач не наділений компетенцією що внесення таких змін. Як вбачається з позовної заяви [PERSON] та пояснень сторін, 27 травня 2018 року [PERSON] зруйнував 2 секції бетонної огорожі, спорудженої навколо орендованої нею земельної ділянки, з кадастровим номером 3221810100:38:064:0002, з приводу чого позивачка звернулася до Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області із відповідною заявою зареєстрованою в ЖЄО під №6719 від 28 травня 2018 року. З метою відновлення пошкодженого паркану, [PERSON] придбала у ФОП [PERSON] вісім бетонних плит та чотири бетонних стовпчики та оплатила послуги з їх доставки, навантажування та розвантажування загальною вартістю 2\~600 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №28 від 28 травня 2018 року. Того ж дня, 28 травня 2018 року між [PERSON] (замовник) та [PERSON] (підрядник) укладено договір №5, згідно п. 1 якого підрядник зобов`язався за завданням замовника за грошову винагороду виконати роботи із встановлення зруйнованої бетонної огорожі за адресою [ADDRESS] . Пунктом 4.1 договору передбачено, що роботи виконуються за винагороду в сумі 1\~500 грн. Як вбачається з акту здачі-приймання робіт за договором №5 від 28 травня 2018 року, підрядник виконав роботи з розбирання зруйнованої бетонної огорожі, встановлення бетонних стовпчиків та елементів огорожі, загальною вартістю 1\~500 грн., які отримав підрядник отримав від замовника в готівковій формі 28 травня 2018 року. Згідно висновку складеного за результатами звернення зареєстрованою в ЖЄО під №6719 від 28 травня 2018 року, [PERSON] повідомив заявниці, що це він демонтував огорожу для проїзду на свою земельну ділянку. 28.05.2018 року заявниця почала поновлювати огорожу на своїй земельній ділянці проте [PERSON] повідомив, що він знову демонтує дану огорожу. В подальшому, 29 травня 2018 року [PERSON] зруйнував 2 секції бетонної огорожі, спорудженої навколо орендованої нею земельної ділянки, з кадастровим номером 3221810100:38:064:0002, з приводу чого позивачка звернулася до Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області із відповідною заявою зареєстрованою в ЖЄО під №6860 від 29 травня 2018 року. З метою відновлення пошкодженого паркану, [PERSON] придбала у ФОП [PERSON] вісім бетонних плит та чотири бетонних стовпчики та оплатила послуги з їх доставки, навантажування та розвантажування загальною вартістю 2 600 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №40 від 31 травня 2018 року. 31 травня 2018 року між [PERSON] (замовник) та [PERSON] (підрядник) укладено договір №6, згідно п. 1 якого підрядник зобов`язався за завданням замовника за грошову винагороду виконати роботи із встановлення зруйнованої бетонної огорожі за адресою [ADDRESS] . Пунктом 4.1 договору передбачено, що роботи виконуються за винагороду в сумі 1 500 грн. Як вбачається з акту здачі-приймання робіт за договором №6 від 31 травня 2018 року, підрядник виконав роботи з розбирання зруйнованої бетонної огорожі, встановлення бетонних стовпчиків та елементів огорожі, загальною вартістю 1 500 грн., які отримав підрядник отримав від замовника в готівковій формі 31 травня 2018 року. Згідно висновку складеного за результатами звернення зареєстрованою в ЖЄО під №6860 від 29 травня 2018 року, [PERSON] повідомив, що він буде демонтувати частину огорожі, яка перешкоджає проїзду до його земельної ділянки, оскілки він виграв усі судові спори із позивачкою з приводу усунення перешкод в користуванні його земельною ділянкою, коли [PERSON] рішення суду про це добровільно не виконує. 31 травня 2018 року [PERSON] знову зруйнував 2 секції бетонної огорожі, спорудженої навколо орендованої нею земельної ділянки, з кадастровим номером 3221810100:38:064:0002. З метою відновлення пошкодженого паркану, [PERSON] придбала у ФОП [PERSON] вісім бетонних плит та чотири бетонних стовпчики та оплатила послуги з їх доставки, навантажування та розвантажування загальною вартістю 2 600 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №63 від 04 червня 2018 року. 04 червня 2018 року між [PERSON] (замовник) та [PERSON] (підрядник) укладено договір №7, згідно п. 1 якого підрядник зобов`язався за завданням замовника за грошову винагороду виконати роботи із встановлення зруйнованої бетонної огорожі за адресою [ADDRESS] . Пунктом 4.1 договору передбачено, що роботи виконуються за винагороду в сумі 1 500 грн. Як вбачається з акту здачі-приймання робіт за договором №7 від 04 червня 2018 року, підрядник виконав роботи з розбирання зруйнованої бетонної огорожі, встановлення бетонних стовпчиків та елементів огорожі, загальною вартістю 1 500 грн., які отримав підрядник отримав від замовника в готівковій формі 04 червня 2018 року. Крім того, 25 вересня 2018 року [PERSON] знову зруйнував одну секцію бетонної огорожі, спорудженої навколо орендованої нею земельної ділянки, з кадастровим номером 3221810100:38:064:0002. З метою відновлення пошкодженого паркану, [PERSON] придбала у ФОП [PERSON] дві бетонні плити та чотири бетонних стовпчики та оплатила послуги з їх доставки, навантажування та розвантажування загальною вартістю 1 700 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №87 від 29 вересня 2018 року. 30 вересня 2018 року між [PERSON] (замовник) та [PERSON] (підрядник) укладено договір №8, згідно п. 1 якого підрядник зобов`язався за завданням замовника за грошову винагороду виконати роботи із встановлення зруйнованої бетонної огорожі за адресою [ADDRESS] . Пунктом 4.1 договору передбачено, що роботи виконуються за винагороду в сумі 1 500 грн. Як вбачається з акту здачі-приймання робіт за договором №8 від 30 вересня 2018 року, підрядник виконав роботи з розбирання зруйнованої бетонної огорожі, встановлення бетонних стовпчиків та елементів огорожі, загальною вартістю 1 500 грн., які отримав підрядник отримав від замовника в готівковій формі 30 вересня 2018 року. Як вбачається з пояснень [PERSON] від 25 червня 2018 року в 2003 році виникла конфліктна ситуація із [PERSON] з приводу проїзду до його земельної ділянки [ADDRESS] . Ним виграно всі судові справи щодо усунення [PERSON] перешкод в її користуванні, у державній виконавчій службі відкрито виконавче провадження з приводу примусового виконання рішення суду. Також розслідується кримінальне провадження щодо невиконання судового рішення. Проте він вже не має змоги чекати від державних органів примусового виконання рішення та був змушений самостійно зносити секції бетонного паркану, що заважають доступу до його будинку. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] в суді показав, що він весною 2018 року за замовленням [PERSON] виконував роботи по відновленню бетонного паркану, який був зруйнований чотири рази поспіль. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] в суді показав, що він є сином позивачки [PERSON] та особисто бачив як відповідач [PERSON] 29 травня 2018 року за допомогою кувалди зруйнував дві секції паркану, яким огороджено земельну ділянку, що перебуває в оренді його матері. Вказаний паркан до цього інциденту стояв там близько 8-10 років. Однак згодом їх сусід [PERSON] на землях загального користування збудував свій паркан і відповідач [PERSON] не зміг потратити до своєї земельної ділянки та пошкодив обидва паркани. З метою вирішення конфліктної ситуації, що виникла між ними після четвертого руйнування паркану [PERSON] [PERSON] звела паркан з відступом близько 1 м. 30 см. в глибину своєї земельної ділянки. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17 липня 1997 року (Закону №475/97- ВР), визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, які передбачені законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як передбачено ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 324 ЦК України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Поняття земельної ділянки як об`єкта право власності визначено у ч. 1 ст. 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відповідно до ст.ст. 90, 91 ЗК України передбачено перелік прав та обов`язків власників земельних ділянок, відповідно до яких власники мають право, зокрема, самостійно господарювати на землі; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Власники земельних ділянок зобов`язані додержуватись вимог законодавства про охорону довкілля; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (с. 1 ст. 93 ЗК України). Як передбачено ст. 95 ЗК України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Зміст добросусідства визначений ст. 103 ЗК України, відповідно до частини першої якої власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). На підставі ч. 5 ст. 106 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані дотримуватися меж земельних ділянок. Статтею 107 ЗК України передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Вимогами ст. 108 ЗК України передбачено, що у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів. Власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди. Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно зі ст. 153 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Як передбачено ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці будь-якими особами. Вимогами ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Вимогами ч.ч. 1 та 2 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (с. 1 ст. 1167 ЦК України). Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи, пояснень сторін та показань свідків встановлено, що між сторонами виник та тривалий час існує спір з приводу визначення порядку користування належними їм земельними ділянками внаслідок чого відповідач [PERSON] позбавився можливості безперешкодного проїзду до своєї земельної ділянки з кадастровим номером 3221810100:38:064:0151. Так, передумовою виникнення вказаної конфліктної ситуації стало невиконання позивачкою [PERSON] рішення Вишгородського районного суду Київської області від 08 серпня 2005 року, яким останню зобов`язано не чинити [PERSON] перешкоди у користуванні садовим будинком в [ADDRESS] , знести огорожу і відкрити прохід на землі загального користування з іншого боку спірних земельних ділянок. У зв`язку з цим відповідач [PERSON] вимушений користуватися іншим єдиним проїздом до своєї земельної ділянки, який знаходиться між земельними ділянками з кадастровими номерами 3221888800:38:064:0002 (орендована [PERSON] ) та 3221810100:38:064:0003 (перебуває у власності [PERSON] ), який існував тривалий час, допоки [PERSON] не збудував там паркан. Разом з тим, обставини за яких [PERSON] зведено паркан та в яких саме межах, з матеріалів справи не встановлено. При цьому суд звертає увагу на те, що обов`язковість судових рішень є однією з конституційних засад судочинства, а незрозумілість вказаного рішення суду [PERSON] не є підставою для його невиконання, коли згідно ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Доводи представника [PERSON] , що земельні ділянки з кадастровими номерами 3221888800:38:064:0002 та 3221810100:38:064:0003 межують між собою, не відповідають фактичному порядку користування земельними ділянками, який склався між сторонами, та існуючим відомостям Державного земельного кадастру, зміни до яких за твердженням його позову внесено неправомірно. Встановлено, що відповідач протиправно пошкодив паркан позивачки [PERSON] , який нею остаточно відновлено й наразі перешкоди у користуванні її земельною ділянкою з боку [PERSON] не чиняться. За таких обставин та з огляду на те, що [PERSON] належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач на даний час чинить їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,0695 га для сінокосіння, кадастровий номер 3221888800:38:064:0002, що розташована біля ГО СТ «Надія» на території Вишгородської міської ради суду не надано, підстав для зобов`язання [PERSON] усунути такі перешкоди не встановлено, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. У той же час, як вбачається з матеріалів справи, в тому числі, досліджених в судовому засіданні фотографій з місця події, відповідач [PERSON] чотири рази руйнував частину паркану, що належить [PERSON] , заподіюючи їй тим самим матеріальні збитки на відшкодування яких остання мусила нести витрати. Відтак, з відповідача на користь позивачки слід стягнути матеріальний збиток завданий [PERSON] , які [PERSON] змушена була понести для відновлення свого пошкодженого майна. Вирішуючи питання про розмір такого відшкодування, суд враховує надані [PERSON] платіжні документи про витрати на відновлення пошкодженого паркану, до яких належать квитанції до прибуткового касового ордеру №28 від 28 травня 2018 року, №40 від 31 серпня 2018 року, №63 від 04 червня 2018 року та №87 від 29 вересня 2018 року на загальну суму 9\~500 грн. З поданих позивачкою актів здачі-приймання робіт від 28, 31 травня, 04 червня та 30 вересня 2018 року неможливо встановити, що [PERSON] понесено витрати з оплати вартості виконаних [PERSON] робіт по відновленню пошкодженого відповідачем паркану, коли належним чином оформлених бухгалтерських документів про ці витрати суду не подано, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. З урахуванням причин та умов, які сприяли виникненню спору, невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, [PERSON] в суді не доведено заподіяння їй моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача, отже підстав для відшкодування моральної шкоди згідно вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК України по справі не встановлено, а тому в задоволенні позову в цій частині також слід відмовити. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, на користь позивачки [PERSON] з відповідача [PERSON] слід стягнути сплачений нею судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 950 Беручи до уваги викладене, судом виявлено порушене право позивачки [PERSON] , яке підлягає захисту, а позов про це частковому задоволенню. Що стосується позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , державного кадастрового реєстратора Відділу у Вишгородському районі ГУ Держгеокадастру у Київські області Трохимчука А.О., про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, то підстав для його задоволення судом не встановлено з огляду на наступне. Так, вимога вказаного позову про зобов`язання [PERSON] усунути порушення права власності на земельну ділянку площею 0,1194 га, кадастровий номер 3221810100:38:064:0003 в м. Вишгороді, садове товариство «Дніпро-11» шляхом відновлення огорожі цієї земельної ділянки є недостатньо визначеною, яка будь-яких кількісних показників чи інших технічних характеристик для цього не містить. Яку саме огорожу слід відновити відповідачу, який її розмір, конфігурація, довжина, місце розташування, з яких саме матеріалів вона має бути відновлена ні в позовній заяві, ні в поданих стороною позивача доказах не визначено. В чому полягають перешкоди, які відповідач створює в користуванні земельною ділянкою позивачу в суді не доведено, коли сам факт пошкодження паркану не свідчить, що такі перешкоди існують, а обраний позивачем спосіб захисту на думку суду є недостатньо визначеним і не конкретним. Таким чином підстав для задоволення позову в цій частині судом не встановлено, оскільки необхідні обставини для цього не доведено. Не встановлено судом і підстав для задоволення позову [PERSON] в частині визнання протиправними дій державного кадастрового реєстратора Відділу у Вишгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області Трохимчука А.О. від 11.07.2017 року щодо внесення змін до відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:064:0003 та зобов`язання його привести дані Державного земельного кадастру у відповідність до правовстановлюючих документів на земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:064:0003, тобто у стан, що існував до 11.07.2017 року. В чому саме полягали дії державного кадастрового реєстратора Відділу у Вишгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області Трохимчука А.О. від 11.07.2017 року щодо внесення змін до відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:064:0003 та чого вони стосувалися не встановлено та стороною позивача в суді не доведено. Як пояснив в суді представник [PERSON] дії державного кадастрового реєстратора стосувалися зміни каталогу координат поворотних точок меж земельної ділянки, що належить позивачці. Проте в поземельній книзі на земельну ділянку кадастровий номер 3221810100:38:064:0003 відкритої 30 січня 2004 року Управлінням Держземагентства у Вишгородському районі дані про внесення змін до каталогу координат поворотних точок меж земельної ділянки відсутні. Які саме каталоги координат поворотних точок меж земельної ділянки з кадастровим номером 3221810100:38:064:0003 та в який спосіб змінено, а також які дані існували в Державному земельному кадастрі до 11 липня 2017 року, в суді стороною позивача не доведено. Посилання представника [PERSON] на те, що незаконність дій державного кадастрового реєстратора Відділу у Вишгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області Трохимчука А.О. від 11.07.2017 року щодо внесення змін до відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:064:0003 встановлено постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2019 року, яка згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України має преюдиційне значення в цій справі і доказуванню не підлягають, суд до уваги взяти не може, оскільки вказана постанова відмітки про набрання нею законної сили не містить, а дані про те, що вона не оскаржувалася або залишена в силі судом касаційної інстанції суду не подано, коли сам представник [PERSON] в суді посилався на її скасування Верховним Судом оскільки правовідносини у цій справі мали вирішуватися в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим [PERSON] і звернувся до суду в цим позовом. Так, постановою Верховного Суду від 16 грудня 2019 року постанову Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2019 року скасовано. Провадження у справі за позовом [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, треті особи [PERSON] , Київська обласна філія Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», Громадська організація Садове товариство «Надія» про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії закрито та роз`яснено, що спір може бути розглянуто, зокрема, за правилами цивільного судочинства. Відтак, суд не вправі згідно ст. 82 ЦПК України обґрунтовувати свої висновки судовим рішенням, яке є скасованим. Ці обставини належними, допустимими та достатніми доказами в суді не підтверджено, а тому суд позбавлений можливості дійти висновку про порушення прав позивача в цій частині і задоволення позову. З огляду на викладене, порушених прав позивачки [PERSON] , які б підлягали захистові, в цій справі судом не встановлено, а тому в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю. На підставі викладеного та

Outcome: partial