Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

Представник фізичної особи\~-\~підприємця [PERSON] адвокат Бартосевич Б.В. звернувся до Дубровицького районного суду Рівненської області з позовною заявою про стягнення з відповідача [PERSON] на користь фізичної особи - підприємця [PERSON] 31343,05 грн. фактичних витрат в порядку регресу, а також понесені витрати з оплати судового збору. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 10 вересня 2019 року між відповідачем та ПАТ «Державний ощадний банк України» було укладено кредитний договір №0133-72, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 36540,00 грн, зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,99% річних, з кінцевим строком повернення до 09 веречсня 2022 року, а відповідач як позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути кредит у передбачений договором строк, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі. 01 грудня 2018 року ПАТ «Державний ощадний банк України» уклав з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» договір добровільного страхування кредитів №18.215040.1601-0286 від 01.12.2018, відповідно до якого застрахував свої майнові інтереси, які пов`язані зі збитками внаслідок неповернення/неповного повернення позичальниками кредитів (в тому числі їх частини) та/або несплатою/неповною сплатою нарахованих за ними процентів, що передбачені кредитними договорами, та згідно вищевказаного договору страхування страховим випадком є факт первинного (першого у часі) виникнення збитків у страхувальника АТ «Ощадбанк» внаслідок невиконання/часткового невиконання позичальниками понад 60 календарних днів своїх зобов`язань з повернення суми кредиту (або його частини) та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором, з будь-яких причин. З 28 січня 2020 року відповідач припинив виконувати свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 33633,64 грн. Вказує, що у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань перед банком з повернення кредиту та сплати відсотків за його користування понад 60 календарних днів, настав страховий випадок. За результатами розгляду заяв, поданих банком про настання страхових випадків, ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» складено страхові акти та прийнято рішення про виплату на користь банку страхового відшкодування по зобов`язанням відповідача у розмірі 31343,05 грн., яке згідно платіжних доручень №14225 від було виплачено на користь банку. Після цього, на підставі ст.993 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування» до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» перейшло право вимоги до відповідача щодо виплаченої суми страхового відшкодування. В подальшому між ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» (первісний кредитор) та ФОП [PERSON] (новипм кредитором) укладено договір №01-05 про відступлення права вимоги (цесії) від 20 травня 2021 року, відповідно до якого первісний кредитор відступив новому кредитору свої права вимоги до боржників, в тому числі до відповідача, за укладеним договором добровільного страхування кредитів. З метою досудового врегулювання спору, позивач надсилала відповідачу претензією (повідомлення) №10017.03.20-2 від 07 липня 2021 року про добровільне відшкодування понесених витрат, однак така пропозиція була залишена без розгляду, що й спонукало її звернутися до суду з вищевказаним позовом. За наведених обставин, позивач був вимушений звернутися з даним позовом до суду. До початку судового засідання від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить позов задоволити. Від відповідача до початку розгляду справи надійшла заява, у якій він просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. З матеріалів справи судом встановлено, що між відповідачем та ПАТ «Державний ощадний банк України» було укладено договір про споживчий кредит (для придбання енергозберігаючого обладнання) №0133-72 від 10 вересня 2019 року (а.с.7-12). Відповідно до п.п.2.1, 2.2, 2.3, 2.4.1, 2.4.2 умов вказаного договору, банк надав відповідачу кредит у розмірі 36540,00 грн. (для купівлі світлопрозорих конструкцій з енергозберігаючим склом, у тому числі вікон та балконних дверей, та відповідного додаткового обладнання і матеріалів до них), зі сплатою процентів за користування кредитом щомісяця у розмірі 17,99% річних, з кінцевим строком повернення до 09 вересня 2022 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит у передбачений договором строк, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі Згідно п.3.3.3 договору, відповідач зобов`язався здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 1015,00 грн. та сплату процентів, нарахованих банком на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з з жовтня 2015 року, шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок для обслуговування. Укладення та дійсність вищевказаного кредитного договору відповідач не оспорював. Отримання відповідачем кредитних коштів та часткове виконання своїх зобов`язань з повернення основної суми кредиту та сплати відсотків за його користування підтверджується випискою по рахунку відповідача, відкритому у філії - Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк», за період 26 листопада 2019 року по 31 березня 2020 року (а.с.13-16). З матеріалів справи судом встановлено, що 01 грудня 2018 між ПАТ «Державний ощадний банк України» (страхувальник) та ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» (страховик) укладено договір добровільного страхування кредитів №18.215040.1601-0286, відповідно до умов якого банк застрахував свої майнові інтереси, які пов`язані зі збитками внаслідок неповернення/неповного повернення позичальниками кредитів (в тому числі їх частини) та/або несплатою/неповною сплатою нарахованих за ними процентів, що передбачені кредитними договорами. Згідно вказаного договору страхування страховим випадком є факт первинного (першого у часі) виникнення збитків у страхувальника (банку) внаслідок невиконання/часткового невиконання позичальниками понад 60 календарних днів своїх зобов`язань з повернення суми кредиту (або його частини) та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором, з будь-яких причин (п.п.2.1, 4.1 договору). (а.с.17-21). У позовній заяві позивач вказує, що відповідач з 28 січня 2020 року припинив виконувати свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 33633,64 грн., та вказана обставина відповідачем не спростована. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань перед банком з повернення кредиту та сплати відсотків за його користування понад 60 календарних днів, настав страховий випадок, про що банк повідомив страхову компанію, що підтверджується заявою АТ «Державний ощадний банк України» про настання страхового випадку №115.11-15/23245/2020-17/вих. від 01 квітня 2020 року. (а.с.22) За результатами розгляду вищевказаної заяви страхова компанія визнала виникнення заборгованості за кредитним договором укладеним між банком та відповідачем [PERSON] , як страховий випадок та прийняла рішення про виплату на користь банку страхового відшкодування по зобов`язанням відповідача у розмірі 31343,05 грн., що підтверджується страховим актом №Рівн10017.03.20-2 від 26 серпня 2020 року (а.с.23). Сплата страхового відшкодування на користь банку на загальну суму 31343,05 грн. підтверджується платіжним дорученням №14225 від 26 серпня 2020 року (а.с.22). З матеріалів справи судом встановлено, що 20 травня 2021 року між ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» (первісний кредитор) та позивачкою ФОП [PERSON] (новий кредитор) укладено договір №01-05 про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до якого страхова компанія як первісний кредитор передала/відступила позивачу як новому кредитору свої права вимоги до боржників, в тому числі до відповідача, за укладеним договором добровільного страхування кредиту, та перехід права вимоги до відповідача підтверджується Реєстром прав вимог, що є додатком № 1 до вищевказаного договору. (а.с.24-35). З метою досудового врегулювання спору, 07 липня 2021 року позивач зверталася до відповідача з претензією (повідомленням) про добровільне відшкодування понесених витрат, однак така пропозиція була залишена ним без розгляду. (а.с.36-37). Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Страховим випадком згідно зі статтею 8 Закону України «Про страхування» є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Відповідно до ч. 1 ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно із частиною першою статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Відповідно до частини 1 ст.516 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні не здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018 у справі №465/646/11 наголосила, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору страхування, позивач, як новий кредитор, в силу приписів статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" набув права вимоги до відповідача про відшкодування виплаченої суми страхового відшкодування. При цьому, отримані та використані відповідачем як позичальником грошові кошти у добровільному порядку банку та в подальшому новим кредиторам не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача фактичних витрат в порядку регресу. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша). Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що судове рішення ухвалене на користь позивача, з відповідача слід стягнути 992,40 грн. витрат по сплаті судового збору. Одночасно, представник позивача просить з відповідача на користь позивача 12000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність») Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1,2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як вбачається з матеріалів справи, 20 травня 2021 року між фізичною особою підприємцем [PERSON] та адвокатом Бортасевичем Богданом Васильовичем укладено договір №5 про надання професійної правової допомоги (а.с.51-52). Факт надання правничої допомоги і розмір витрат підтверджується договором актом №58/01-Б (розрахунком) приймання-передачі послуг професійної правової допомоги від 24 січня 2022 року (а.с.53) та квитанцією від 02 лютого 2022 року про сплату 12000,00 грн. (а.с.53 зворот). Отже, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесених ним витрат. Дослідивши надані докази на підтвердження витрати на професійну правничу допомогу адвоката, суд вважає, що деякі види робіт мають не обґрунтовано завищену вартість. Таким чином, судом встановлена неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу складності справи та фактично виконаними адвокатами робіт (наданих послуг), часові, витраченому адвокатами на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг). Виходячи із встановленої реальності участі адвоката та її необхідності, а також з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу та беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення витрат на професійну правничу у розмірі 5 000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved