Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

17.10.2022 року позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів та зменшення розміру аліментів, в якому просить суд: - звільнити його від сплати аліментів, які стягують з нього на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , на підставі судового наказу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.09.2021 року; - зменшити розмір аліментів стягуваних з нього на підставі судового наказу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.09.2021 року на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку на 1/4 частину всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, а саме з 02.03.2023 року до повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] . Вимоги мотивує тим, що 31 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від даного шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Також, під час перебування у шлюбі з відповідачем, позивачем була усиновлена дитина відповідача донька [PERSON] , [INFO] та позивач був записаний батьком дитини із внесенням змін до актового запису про народження дитини. 14 січня 2020 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Судовим наказом Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 вересня 2021 року, стягнуто з позивача на користь відповідача, аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з 15.09.2021 року до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] , потім з 20.12.2027 року у розмірі частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку та до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . На підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 серпня 2022 року, скасовано усиновлення [PERSON] , [INFO] , усиновителем [PERSON] , [INFO] . На підставі вищезазначеного позивач звернувся до суду з позовом задля захисту своїх прав. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, шляхом надіслання судової повістки за місцем реєстрації та проживання, причину неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву до суду не подала, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК). Як вбачається з матеріалів справи, 31 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від даного шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №428. Також, під час перебування у шлюбі з відповідачем, позивачем [PERSON] була усиновлена дитина відповідача донька [PERSON] , [INFO] та позивач був записаний батьком дитини із внесенням змін до актового запису про народження дитини. 14 січня 2020 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Судовим наказом Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 вересня 2021 року, стягнуто з позивача на користь відповідача, аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з 15.09.2021 року до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] , потім з 20.12.2027 року у розмірі частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку та до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . На підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 серпня 2022 року, скасовано усиновлення [PERSON] , [INFO] , усиновителем [PERSON] , [INFO] . Внесено зміни в актовий запис про народження [PERSON] №119 від 18.12.2009 року складений виконавчим комітетом Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, виключивши в графі «батько» відомості про [PERSON] та поновлено відомості про батька дитини [PERSON] , які були записані до усиновлення дитини. Верховний Суд в постанові від 04 вересня 2019 року по справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18) наголосив на тому, що відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів, за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 223 ЦПК України 2004 року. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав є ефективним. За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини. Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї. Таке тлумачення цієї норми міститься також в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до положень ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. Правовий аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або діти проживають із батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Статтею 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13 має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)). Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права. Таким чином, у даному випадку ефективним способом захисту прав позивача буде припинення стягнення з нього аліментів за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05.05.2016 року у справі № 523/3262/16-ц. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог про звільнення позивача від сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а припинення стягнення аліментів, з урахуванням також п.23 постанови пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відбувається за загальними правилами, а саме: з моменту набрання рішенням суду законної сили. Що стосується позовних вимог позивача [PERSON] про зменшення розміру аліментів, то судом встановлено наступне. Судовим наказом Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 вересня 2021 року, стягнуто з позивача на користь відповідача, аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з 15.09.2021 року до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] , потім з 20.12.2027 року у розмірі частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку та до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Враховуючи зміст ст.ст. 181 , 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК України) Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач звільнений від сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , суд вважає, що представлені позивачем докази є підставою для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів, в контексті положень ст.ст.76-80 ЦПК України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved