Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулось до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому прохає стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за надані послуги з теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у сумі 28336,85 грн та понесені судові витрати у сумі 2270 грн. \~ \~ \~ \~Заявлені вимоги вмотивовані позивачем тим, що предметом діяльності ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» є надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Відповідачам надаються послуги з централізованого теплопостачання за адресою: [ADDRESS] . Взаємовідносини позивача та відповідачів урегульовані договором від 07.12.2005, за умовами якого споживачі зобов`язувались оплачувати спожиті послуги до 10 числа місяця, що настає за розрахунковим. Розмір плати за надані послуги становить 1596,93 грн/Гкал за послугу централізованого опалення протягом опалювального періоду. Відповідачі обов`язок по оплаті спожитих послуг теплопостачання виконували не належно, у зв`язку з чим, за період з 01.02.2018 по 01.09.2021 утворилась заборгованість за послуги з теплопостачання у сумі 24590,06 грн, нарахований індекс інфляції за період з 21.03.2018 по 01.09.2021 становить 2493,10 грн, а 3% річних 1253,69 грн. Посилаючись на норми ст.ст.525,526 ЦК України позивач прохає стягнути вказаний розмір заборгованості з відповідачів у солідарному порядку. \~ \~ \~ \~Ухвалою Ленінського районного суду м.\~Полтави від 26.01.2022 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду\~від 17.06.2022\~до участі\~у справі\~за цивільним\~позовом ПОКВПТГ\~«Полтаватеплоенерго» до [PERSON] , [PERSON] , в якості співвідповідача було залучено [PERSON] . \~ \~ \~ \~Відповідачі право подання відзиву на позовну заяву не скористались. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Зазначила, що відповідачі не оплачували надані послуги з теплопостачання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку підприємство прохає стягнути з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних. Прохала врахувати що на період карантину строки позовні давності продовжені, а заборгованість, на яку були нараховані індекс інфляції та 3% річних виникла за період до введення воєнного стану. Відповідач [PERSON] позов не визнав повністю, прохав застосувати позовну давність до заявлених позивачем вимог та відмовити у стягненні інфляційних втрат та 3% річних, посилаючись на заборону їх нарахування та стягнення в період воєнного стану. Відповідач [PERSON] позов визнала та підтримала думку відповідача [PERSON] щодо застосування строків позовної давності. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, просила врахувати, що на даний час не працює та не має доходу. З`ясувавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст. 13 Конституції України та ч.4 ст. 319 ЦК України\~при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує. Згідно із\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За правилами частини четвертої ст.319, ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. Житлово-комунальні послуги в розумінні Закону це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як встановлено судом, відповідачі у справі є співвласниками квартири [ADDRESS] , у рівних частках по 1/3, що підтверджується копією свідоцтва про право власносмті на житло від 14.11.2005 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №9215913 від 08.12.2005. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , а зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] значиться [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Відповідно до наданих позивачем розрахунків, заборгованість за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] за період з 01.02.2018 по 01.09.2021 складає 24590,06 грн, 3% річних від простроченої суми боргу за період з 21.03.2018 по 31.08.2021 1253,69 грн, інфляційні збитки за період з квітня 2018 року по серпень 2021 року 2493,10 грн. \~ \~ \~ \~07.12.2005 між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання послуг теплопостачання за адресою [ADDRESS] , згідно з яким виконавець зобов`язується надавати споживачеві (наймачеві, власнику квартири) та членам сім`ї, іншим особам, які фактично проживають у квартирі послуги з теплопостачання, а споживач зобов`язується своєчасно здійснювати оплату за спожиті послуги. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні відповідач [PERSON] прохав застосувати строки позовної давності та відмовити у стягненні інфляційних збитків та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості посилаючись на заборону їх стягнення в період воєнного стану. За змістом статей\~626, 628 ЦК України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В силу ст.901 ЦК України\~за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1\~ст. 903 ЦК України). Так, за нормами статей 526, 629 ЦК України,\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст.611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. У\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц). Водночас, в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України\~нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови). Відповідно до \~постанови КМУ №206 від 05.03.2022 про «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», визначено, що в умовах воєнного стану, введеного\~Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Згідно із ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України. При цьому, у відповідності до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. З тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності, зокрема, з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника), що свідчать про визнання боргу. Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України)установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину - 02 квітня 2020 року, враховуючи, що протягом лютого-квітня 2018 року була проведена часткова оплата наданих послуг внаслідок оформлення субсидії, беручи до уваги, що власники майна несуть тягар його утримання, суд доходить висновку про відсутність підстав для застосування строків позовної давності, та вважає позовні вимоги про стягнення заборгованості обґрунтованими. Як вбачається з розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, такі зроблені за період з до 01.09.2021. За таких обставин, суд вважає безпідставними посилання відповідача [PERSON] на заборону стягнення інфляційних втрат та 3% річних в період воєнного стану, оскільки\~постанова КМУ №206 від 05.03.2022 про «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану»\~застосовується з 24.02.2022, а заборгованість відповідачам нарахована за період до введення в Україні воєнного стану відповідно до\~Указу Президента України від 24.02.2022 №64. \~\~\~\~\~\~ Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" про стягнення заборгованості з відповідачів за послуги з теплопостачання є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат по справі суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України, а тому стягує з відповідачів на користь ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" судові витрати по справі у вигляді судового збору у сумі 2270 грн в дольовому порядку.

Outcome: approved