Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

Заявник звернувся до суду із вказаною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначив, що він здійснює постійний сторонній догляд за чоловіком своєї тітки [PERSON] [PERSON] , який важко хворіє та має захворювання з діагнозом: «Злоякісне захворювання, ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз СНII ст.», у зв`язку з чим потребує постійного стороннього догляду, бо не може самостійно самообслуговуватися. Як зазначив заявник, [PERSON] в січні 2023 року виявив бажання, щоб він здійснював за ним постійний сторонній догляд та надавав йому соціальні послуги необхідні для самообслуговування. Тітка заявника [PERSON] , не може вести догляд за своїм чоловіком, бо сама є особою похилого віку, та час від часу хворіє, а також не в силі, як жінка допомагати [PERSON] в самообслуговуванні, не може виконувати важку чоловічу роботу по господарству, та не вміє керувати автомобілем. Зазначив, що [PERSON] та його дружина [PERSON] виявили бажання, щоб саме він здійснював за ними догляд, як їх племінник, оскільки вони проживають одні, є пенсіонерами та не можуть самостійно самообслуговуватися. На даний час заявник являється єдиною особою, хто може здійснювати догляд за [PERSON] та надавати такому інші соціальні послуги. Догляд здійснюється заявником добровільно, на безоплатній основі на прохання [PERSON] та його дружина [PERSON] . Від встановлення факту здійснення ним постійного стороннього догляду за особою, яка цього потребує, залежить виникнення його прав та обов`язків, визначених Законом України від 19 червня 2003 року №966-ІV «Про соціальні послуги», Законом України від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року №588 «Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги» та інших. У зв`язку з наведеним, у нього виникла необхідність для звернення до суду з цією заявою про встановлення факту здійснення ним постійного догляду за [PERSON] . Ухвалою суду від 01 лютого 2023 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначено судове засідання. Заявник в судове засідання не з`явився, подав заяву з проханням розгляду справу без його участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Від Міжгірської селищної ради Закарпатської області надійшла заява з проханням розглядати справу без участі представника селищної ради за наявними в ній матеріалами. [PERSON] подав належним чином посвідчену заяву, в якій висловив позицію про визнання вимог заяви підтвердивши дійсність наведених у ній обставин та просив розглянути справу без його участі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За змістом частини 3 статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 293\~ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні (пункт 2 частини 1 статті 315\~ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , згідно Висновку №174 та виписки із протоколу ЛКК від 18.01.2023, потребує постійного стороннього догляду [PERSON] (а.с. 6, 7). За змістом довідки Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області від 26.01.2023 №350, [PERSON] , дійсно з 26.01.2023 здійснює постійний сторонній догляд за [PERSON] , який цього потребує (а.с. 8). Із довідки Управляння соціального захисту населення Хустської РДА Закарпатської області від 23.01.2023 № 41 вбачається, що [PERSON] жодних соціальних виплат по догляду не отримує (а.с. 10). З акту-обстеження від 25.01.2023 вбачається, що [PERSON] , є пенсіонером, зареєстрований і проживає по [ADDRESS] , зі своєю співмешканкою [PERSON] , яка являється пенсіонеркою. Матеріально-побутові умови для проживання задовільні. [PERSON] важко хворіє та не може сам себе обслуговувати, неодноразово проходить лікування в КПП ЛПУ «Міжгірська РЛ» та має захворювання з діагнозом: «Злоякісне захворювання», потребує постійного стороннього догляду [PERSON] . [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] і допомагає [PERSON] по господарству, заготовляє дрова, допомагає з ліками, з сінокосами, оплачує комунальні послуги, а також прибирає житло, забезпечує проведення необхідних гігієнічних процедур, виконує інші роботи пов`язані із доглядом за хворим. Зі слів [PERSON] [PERSON] здійснює за ним постійний догляд на його особисте прохання, добровільно на безоплатній основі. Громадянин [PERSON] згідно Висновку №174 від 18.01.2023 та виписки із протоколу ЛКК №174 потребує постійного стороннього догляду [PERSON] , через нездатність до самообслуговування. [PERSON] являється єдиною особою, який може здійснювати догляд за хворим. Інших осіб, які можуть здійснювати догляд немає (а.с. 9). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для встановлення факту здійснення заявником постійного догляду за особою похилого віку, яка цього потребує. Встановлення даного факту має юридичне значення для заявника, напряму впливає на його права й обов?язки та інтереси особи похилого віку, яка потребує стороннього догляду. Принагідно констатуючи суд зауважує, що питання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації є компетенцією уповноваженого органу відповідно до положень Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» й не входить до компетенції суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved