Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради (далі - орган опіки та піклування МРА ОМР), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: територіальний відділ Малиновського району служби у справах дітей Одеської міської ради, [PERSON] , посилаючись на те, що в рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26.10.2021 року по справі № 521/10953/21, у [PERSON] та [PERSON] відібрали без позбавлення батьківських прав малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнуто з батьків аліменти на утримання дитини у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з липня 2021 року з перерахуванням коштів на рахунок дитини. Дитина оформлена до КНП "Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини № 3 Сонечко Одеської міської ради". Підстави, які приймались судом до уваги при відібранні дитини у справі № 521/10953/21 на даний час відсутні. Позивач мешкає у арендованій квартирі, придатна для проживання в ній дитини, буде відвідувати ясла-садок № 26, відповідно до характеристики, яку надали мешканці будинку по [ADDRESS] , позивач характеризується позитивно, не зловживає спиртними напоями, приймає участь у громадському житті. Відповідно до довідок не перебуває на наркологічному та психіатричному обліку. Посилаючись на дані обставини, позивач на підставі положень ч. 3 ст. 170 СК України, просили суд повернути їм його малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 07.10.2022 року у даній справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання . Ухвалою суду від 01.02.2023 року підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду . Позивач в судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву щодо підтримання позовних вимог, просив розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, в судове засідання не з`явився, матеріали справи містять заяву щодо розгляду справи з урахуванням висновку органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради . Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання і заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд у судовому засіданні без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є позивач у справі [PERSON] , та третя особа [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26.10.2021 року відібрано малолітнього [PERSON] у [PERSON] та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав.З матеріалів справи вбачається, що однією із причин подання позову про відібрання дітей стало те, що до служби у справах дітей Одеської міської ради 12.07.2021 року надійшло телефонне повідомлення від сектору ювенальної превенції Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, про те, що на лінію 102 надійшло повідомлення від мешканців будинку [ADDRESS] , в якому зазначалось, що на підвіконні другого поверху стоїть малолітня дитина. Спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради 12.07.2021 року здійснено виїзд за адресою: [ADDRESS] , де було встановлено, що за вказаною адресою знаходяться малолітній [PERSON] , [INFO] , та неповнолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які тривалий час перебувають без догляду дорослих, не забезпечені належним харчуванням, необхідною медичною допомогою. в результаті підтвердженого факту безпосередньої загрози життю та здоров`ю, малолітнього [PERSON] , [INFO] , було направлено до КНП «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини № 3 «Сонечко» Одеської міської ради, а неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , було направлено до КНП «Міська дитяча лікарня № 2» Одеської міської ради. Розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 11.02.2022 року № 58 малолітньому [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. З матеріалів справи вбачається, що батько дитини, зареєстрований в [ADDRESS] , та винаймає квартиру у [ADDRESS] , що підтверджується договором оренди житлового приміщення від 01.09.2022 року. Згідно з атом обстеження житлово побутових умов проживання [PERSON] , складеного Службою у справах дітей Одеської міської ради від 01.11.2022 року, житлово побутові умови задовільні. У дитини є окреме ліжко, іграшки, речі відповідно до сезону. Для дитини створені належні умови для виховання та розвитку. Відповідно до медичних довідок про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 26.08.2022 року та від 18.08.2022 року [PERSON] за результатами огляду на наркологічному та психіатричному обліку не значиться. Згідно висновку органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 20.12.2022 року №2418/01-20 орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради вважає доцільним повернення дитини [PERSON] , [INFO] на виховання у родину батька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Статтею 14 цього Закону передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно ст. 23-1 Закону України «Про охорону дитинства» усі дії щодо дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах, спрямовуються на захист прав та інтересів дитини, усунення причин таких обставин і забезпечення безпечних умов її утримання та виховання, надання їй та її батькам комплексу необхідних послуг та соціальної допомоги. Суб`єкти соціальної роботи з сім`ями, дітьми та молоддю в процесі своєї професійної діяльності здійснюють заходи з виявлення дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, надають їм комплекс послуг у межах повноважень, визначених законодавством, інформують інших суб`єктів, органи опіки та піклування в разі необхідності здійснення комплексних заходів щодо захисту прав та інтересів дитини та надання підтримки батькам чи притягнення їх до відповідальності. У разі, якщо у зв`язку із складними життєвими обставинами дитина тимчасово не проживає чи не може проживати із своїми батьками, іншими законними представниками, її утримання та виховання можуть здійснювати родичі, сім`я патронатного вихователя, центри соціально-психологічної реабілітації дітей, притулки для дітей служб у справах дітей, інші установи для дітей (незалежно від форми власності та підпорядкування), в яких створені належні умови для проживання, виховання, навчання та реабілітації дитини відповідно до її потреб. Уповноважені органи, що здійснюють соціальну роботу з сім`ями, дітьми та молоддю, зобов`язані в максимально короткий термін запропонувати сім`ї дитини комплекс послуг, спрямованих на мінімізацію чи повне подолання складних життєвих обставин, та сприяти поверненню дитини до батьків, інших законних представників. У разі, якщо повернення дитини до батьків, інших законних представників є неможливим чи суперечить її інтересам, органи опіки та піклування здійснюють заходи щодо надання дитині статусу дитини-сироти чи дитини, позбавленої батьківського піклування, захисту її житлових та майнових прав, влаштування в одну із форм виховання, яка найбільше відповідає найкращим інтересам дитини. Порядок діяльності органів опіки та піклування з питань захисту прав дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, визначається Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що на час звернення позивача до суду, відпали причини, що перешкоджали належному виконанню ним батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини та створенні належні умови для її проживання та виховання. Частиною третьою ст. 170 СК України встановлено, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Встановлено, що батько малолітнього [PERSON] після відібрання дитини змінив своє ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків. Як зазначено позивачем в позові, ним створені належні умови для проживання та виховання дитини з батьком, оскільки на даний час у нього змінився образ життя. На даний час позивач працевлаштований, має постійний заробіток та гнучкий графік роботи, що дозволить йому безперешкодно займатися вихованням сина. У квартирі, в якій проживає позивачі, створені всі належні умови для проживання дитини разом з ним. Положеннями ст. 150 СК України встановлені обов`язки батьків по відношенню до своїх дітей. Так, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. При цьому, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам, мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства (ст. 151 СК України). Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ст. 152 СК України). Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Отже, є законодавчо обумовленими як права дитини на проживання разом з батьками, так і права батьків виховувати дитину особисто, тому будь-яке обмеження цих прав є недопустимим. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку у атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не може, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. При розгляді справи судом не встановлені виключні обставини, які можуть бути підставою для висновку про те, що проживання малолітньої дитини з позивачем створюватиме реальну небезпеку для їх життя та здоров`я або суперечитиме їх інтересам, навпаки, обставини, що були підставою відібрання дітей від батьків без позбавлення батьківських прав, які перешкоджали належному вихованню ним дитини, батьком усунуті. З урахуванням викладеного, після детального з`ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, оскільки встановлені у судовому засіданні обставини вказують на те, що позивач дійсно прагне виховувати дитину, піклуватися про її виховання та навчання, для чого створює відповідні умови, а відтак є можливість повернення сина батькові, який був відібраний за рішенням суду.

Outcome: approved