Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

02 березня 2020 року до суду надійшла вищевказана позовна заява, в обґрунтування якої позивач зазначає, що 14 грудня 2018 року близько 11 год. 06 хв. на автодорозі М-12 поблизу с. Вербка Летичівського району Хмельницької області [PERSON] , керуючи автомобілем Тойота Авентіс д.н.з. [NUMBER] , рухаючись в напрямку м. Хмельницький не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, перетнув суцільну дорожню розмітку виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення із рейсовим автобусом 09212 «Богдан» Ісузу, що слідував по маршруту Хмельницький-Вінниця д.н.з. [NUMBER] . Позивач вказує, що на момент дорожньо-транспортної пригоди власником вказаного автобуса 09212 БОГДАН, д.н.з. [NUMBER] ., був він, а відтак неправомірними діями, які полягали у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, відповідач - [PERSON] , завдав йому майнову шкоду, оскільки внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, останній допустив зіткнення з належним позивачеві автобусом 092-12 БОГДАН, д.н.з. [NUMBER] . У зв`язку з механічними пошкодженнями, вказаний автобус був евакуйований 14 грудня 2018 року з місця дорожньо-транспортної пригоди (с. Вербка) в м. Вінниця, вартість даної евакуації складала 3 024,00 грн.. 05 лютого 2019 року автобус був евакуйований з м. Вінниці в м. Черкаси, де знаходиться ПП «Рембус Груп», яке здійснювало ремонт та відновлення автобуса., вартість даної евакуації складала 13032,00 грн. При цьому, внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, ремонт автобуса, у тому числі з використанням матеріалів позивача, так і спеціально замовлених ПП «Рембус Груп», складав 147 197.00 грн. Зазначає, що з метою досудового врегулювання спору, неодноразово по телефону звертався до [PERSON] з усними вимогами добровільно відшкодувати завдану ним майнову шкоду, проте, відповідач проігнорував вимоги, завдану шкоду до сьогодні не відшкодував. Також, окрім майнової шкоди, відповідачем завдано моральної шкоди, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження належного транспортного засобу, який після дорожньо-транспортної пригоди став непридатний до використання, в той час, як він являвся рейсовим автобусом і приносив дохід сім`ї. При цьому, у зв`язку вказаною дорожньо-транспортною пригодую порушено звичайний спосіб його життя, він дуже нервує і хвилюється з приводу поновлення порушеного права в результаті неправомірних дій відповідача. Розмір відшкодування за завдану моральну шкоду оцінює у 50 000,00 грн. 06 березня 2020 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. 29 квітня 2022 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області залучено до участі у справі в якості співвідповідача Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта». 30 червня 2022 року представник ПАТ «НАСК «Оранта» Панькова О. Ю. подала заяву про розгляд справи без них, при прийнятті рішення покладаються на думку суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники [PERSON] та [PERSON] позов підтримали з наведених у ньому підстав. 16 лютого 2023 року представник позивача адвокат Шиманський В. М. подав заяву про розгляд справи в письмовому провадженні без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримують та просять стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь [PERSON] 68\~763 грн. 20 коп. матеріальної шкоди, стягнути з [PERSON] моральну шкоду у сумі 50\~000 грн., стягнути з відповідачів судові витрати за проведення експертизи, витрати по сплаті судового збору та на правову допомогу. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Як зазначено у ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно абз. 1 ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України зазначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з ч. 1 ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Як зазначено в абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Так, відповідно до Постанови про закриття кримінального провадження, винесеної слідчим СВ Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області Праворським С. А., кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1201824018000449 від 14 грудня 2018 року, закрито у зв`язку із встановленням відсутності складу кримінального правопорушення та матеріали кримінального провадження направлено начальнику Березанського В ГУНП в Миколаївській області для вирішення питання про притягнення [PERSON] і адміністративної відповідальності. Як вбачається з вказаної Постанови, 17 грудня 2018 року [PERSON] звернулась до Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області із заявою в якій просила закрити кримінальне провадження по факту зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є її чоловік, оскільки завдані їй тілесні ушкодження є незначними і не загрожують її життю та від проходження СМЕ категорично відмовилась. Відповідно до відповіді Березанського відділення Очаківського відділу №Б-22/аз/68-2019 від 06 листопада 2019 року, матеріали за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14 грудня 2018 року, з метою вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] до поліції не надходили. Відповідно до відповіді Березанського районного суду № 01-1016/20 від 11 січня 2020 року, адміністративний матеріал відносно [PERSON] за порушення ст. 124 КУпАП протягом 2018-2020 років до суду не надходив і не розглядався. При цьому, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1201824018000449 від 14 грудня 2018 року, 14 грудня 2018 року близько 11 год. 06 хв. на автодорозі М-12 поблизу с. Вербка Летичівського району Хмельницької області [PERSON] , керуючи автомобілем Тойота Авентіс д.н.з. [NUMBER] , рухаючись в напрямку м. Хмельницький не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, перетнув суцільну дорожню розмітку виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення із рейсовим автобусом 09212 «Богдан» Ісузу, що слідував по маршруту Хмельницький-Вінниця д.н.з. [NUMBER] . Крім того, відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової автотехнічної та транспортно-товарознавчої експертизи № 5653/5654/22-21 від 07 грудня 2022 року, враховуючи всі обставин справи, з технічної точки зору, причиною виникнення події даної ДТП стала невідповідність дій водія автомобіля «ТОЙОТА АВЕНСІС», р.н. [NUMBER] [PERSON] технічним нормам вимог п.п. 11.1, 11.3, 10.1 чи п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України». В заданій дорожній ситуації водій автомобіля «Богдан 092-12» державний номер [NUMBER] не мав технічної можливості попередити подію даного ДТП шляхом виконання ним норм п. 12.3 ПДР України. В заданій дорожній ситуації, в діях водія автомобіля БОГДАН 092-12. Р.н. [NUMBER] , [PERSON] невідповідностей технічним нормам вимог Правил дорожнього руху України, які б знаходились у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП не вбачається, в діях водія автомобіля «ТОЙОТА АВЕНСІС», р.н. [NUMBER] [PERSON] вбачається невідповідність технічним нормам вимог п.п. 11.1, 11.3, 10.1 чи п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України», які з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП. В заданій дорожній ситуації водій автомобіля «ТОЙОТА АВЕНСІС», р.н. [NUMBER] [PERSON] повинен був керуватись технічними нормами вимог п.п. 11.1, 11.3, 10.1 чи п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України». Оскільки вказаним висновком встановлена невідповідність дій [PERSON] . Правилам дорожнього руху (нормам вимог п.п. 11.1, 11.3, 10.1 чи п. 2.3 «б»), суд вважає доведеним той факт, що спричинення позивачу шкоди знаходиться у причинному зв`язку з неправомірними діями відповідача. Вказані висновки кореспондуються з висновками, викладеними у Потсноаві Верховного суду від 18 березня 2020 року (справа № 328/2750/18, провадження №61-13747св19). Відповідно до листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Хмельницькій області, 01 серпня 2008 року [PERSON] , [INFO] , придбав в торговій організації в розстрочку автобус марки БОГДАН А-09212 шасі № [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автобусу «БОГДАН 092-12», р.н. [NUMBER] , є [PERSON] . На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] , на належний йому транспортний засіб марки ««ТОЙОТА АВЕНСІС», р.н. [NUMBER] , була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», що підтверджується полісом №АМ/9672153 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (термін дії з 12 грудня 2018 року до 11 грудня 2019 року включно, страхова сума на одного потерпілого: за шкоду заподіяну життю і здоров`ю двісті тисяч гривень; за шкоду заподіяну майну сто тисяч гривень; розмір франшизи дві тисячі гривень). Відповідно до листа НАСК «Оранта» № 09-02-16/7184 від 30 липня 2020 року, [PERSON] було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 12\~304 гривень (14 304 грн. матеріального збитку 2 000 грн.). Відповідно до страхового акту №ОЦВ-18-02-17188/1 та розрахунку страхового відшкодування за договором страхування №АМ/9672153 від 11 грудня 2018 року, сума страхового відшкодування 12\~304 гривні. Як вбачається з дослідження № [NUMBER] -2, складеного 15 січня 2019 року, згідно умов договору страхування, матеріальний збиток, визначений на підставі Протоколу огляду автомобіля, завданий власникові КТЗ БОГДАН А092, д.н. [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП складає 14\~304 гривні. 04 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову, в якій містяться висновки, щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність. Так, Великою Палатою Верховного Суду було надано такі роз`яснення: У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової автотехнічної та транспортно-товарознавчої експертизи № 5653/5654/22-21 від 07 грудня 2022 року, матеріальний збиток завданий власнику автомобіля БОГДАН 092-12 р.н. [NUMBER] станом на 14.12.2018 року складав величину 83\~067 грн. 20 коп. Таким чином з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь позивача підлягає стягнення матеріальна шкода у сумі 83\~067 грн. 20 коп. - 12\~304 грн. 2\~000 = 68\~763 грн. 20 коп. Щодо відшкодування моральної шкоди. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В силу ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи характер, тривалість та глибину заподіяних моральних страждань, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди має становити 35 000,00 грн. Щодо витрат на правничу допомогу. Відповідно до\~п.\~1\~ч.\~3\~ст.\~133\~ЦПК України,\~до витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~137\~ЦПК України,\~розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із складністю\~справи та\~виконаних адвокатом\~робіт (наданих\~послуг); часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); обсягом\~наданих адвокатом\~послуг та\~виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В іншій своїй постанові у справі № 922/3812/19 Верховний Суд підтвердив власні висновки, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. У зв`язку із тим, що позивачем та його представником не надано належних доказів на понесення витрат на правничу допомогу, суд не може вирішити це питання. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, тому сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідачів.

Outcome: approved