Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Позивачі звернулися до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. На обґрунтування позову зазначають, що він [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , є онуком [PERSON] та сином [PERSON] , що доводиться копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , копією актового запису про народження батька [PERSON] №26 від 06.09.1963 року по Підставківській сільській раді Золотоніського району Черкаської області. Згідно заповіту, посвідченого 26 квітня 2019 року [PERSON] , секретарем Петракіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області, зареєстрованого в реєстрі за №42, [PERSON] , [INFO] , мешканець [ADDRESS] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , на випадок своєї смерті все належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право заповідав частку [PERSON] , [INFO] , частку [PERSON] , [INFO] , частку [PERSON] , [INFO] . [INFO] батько [PERSON] помер в м.Хорол Полтавської області, що доводиться копією свідоцтва про його смерть Серія [NUMBER] . [INFO] дід [PERSON] помер в місті Хорол Хорольського району Полтавської області, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть Серія [NUMBER] . З довідки, виданої відділом « Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області за Вих. №09-08/1807 від 29.08.2022 року, слідує, що [PERSON] , [INFO] був зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 23.02.1973 року до дня смерті [INFO] . На день смерті [INFO] був зареєстрований один. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина на його спадкове нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 11 травня 2022 року приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Вовк А.М., спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1938 року народження, який помер [INFO] , є його рідний онук [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] ( три четвертих частки), у тому числі з урахуванням ( однієї другої) частки, від якої відмовився [PERSON] . 23.09.2022 року по справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач не з"явився, але в позовній заяві прохав суд провести розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву не подав. У зв`язку з викладеним, судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання представник відповідача Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області не з"явився, але подали заяву про розгляд справи за відсутності представника міської ради. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3ст. 211ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2ст. 247ЦПК України. Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом. З повідомлення приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Вовк А.М. від 01.09.2022 року за вих. № 70/01-16 слідує, що на підставі заяви позивача про прийняття спадщини після [PERSON] , який помер [INFO] , було відкрито 01 лютого 2022 року спадкову справу до майна [PERSON] за № 01/2021. В спадковій справі є заява [PERSON] , подана ним 01 лютого 2021 року, про відмову від спадщини на користь [PERSON] . Інших заяв про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини в спадковій справі станом на 01 лютого 2022 року немає. 11 травня 2022 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частки спадкового майна квартири [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину на частку спадкового майна, яке заповідане [PERSON] , не видано, в зв`язку з тим, що [PERSON] у встановлений законодавством строк для прийняття спадщини не подав заяву про прийняття спадщини і відомості про його місце перебування, а також про те, чи повідомлений він належним чином про факт смерті заповідача, про наявність заповіту, про його право на спадщину, про склад спадкового майна, відсутні. У зв`язку знаведеним, приватним нотаріусом роз`яснено порядок звернення до судових органів для вирішення питання успадкування частки спадкового майна, яким є квартира [ADDRESS] . З інформаційної довідки № 3455, складеної 25.10.2021 року ФОП [PERSON] , слідує, що квартира трикімнатна загальною площею 43,7 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві особистої власності [PERSON] , ідеальна частка 1/1. Загальна площа змінилася в результаті внутрішнього оздоблення та уточнення промірів, що відноситься до переліку робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію згідно Постанови Кабінету міністрів України від 07 червня 2017 року. З технічного паспорта квартири (кімнати, жилого блоку, секції) у будинку квартирного типу (гуртожитку), виготовленого ФОП [PERSON] станом на 26 жовтня 2022 року, вбачається, що приміщення квартири трикімнатної загальною площею 43,7 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] перебувають у задовільному технічному стані, придатні до подальшої експлуатації. Належність спадкового майна квартири [ADDRESS] померлому [INFO] [PERSON] доводиться копією Свідоцтва про право власності на житло, виданого 13.04.1993 року Органом приватизації при Хорольській міській раді згідно з розпорядженням (наказом) від 13.04.1993 року №3, та довідкою довідкою Комунального підприємства « Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації від 25.10.2021 року №2494. Відповідно до звіту про оцінку майна ТОВ « Альбатрос» від 24.08. 2022 року, слідує, що ринкова вартість квартири [ADDRESS] , становить 300500 грн., в тому числі чатка - становить 75\~125 грн. Відповідно до ст. 1235 ЦК України в порядку спадкування за заповітом майна померлого [INFO] діда [PERSON] позивач успадковано частки квартири [ADDRESS] , загальною площею 43,7 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м. Таким чином, не успадкованою залишилась 1/3 частка вказаної квартири, яку позивач, [PERSON] , повинен успадкувати відповідно до частини 1 статті 1266 ЦК України в порядку спадкування за правом представлення, оскільки його батько [PERSON] помер [INFO] , тобто до відкриття спадщини померлого [INFO] діда [PERSON] , а його інші спадкоємці за заповітом чи законом, які прийняли б його спадщину, відсутні. Норми права, застосовані судом. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осібю право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 5 ЦК України визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спобіг, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інетерсу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відтак, зазначена норма визначає об`єкт захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для повновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам. Таким чином, під способами захисту суб`єктивних цивільних прав/інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться повновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та охоронюваних законом інтересів. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України випливає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом ніж той, який встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально- правових способів захисту цивільно права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8-9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved