Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що являється рідною бабусею [PERSON] , [INFO] , про якого вона піклується самостійно, власними силами. [PERSON] - дитина з інвалідністю, постійно знаходиться на медикаментозному лікуванні. За словами позивача, на даний час онук навчається в Житомирській спеціальній школі Житомирської обласної ради, де навчаються діти з особливими освітніми потребами. Мати дитини - [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , а батько дитини самоусунувся від спілкування з позивачем, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не забезпечує необхідним харчуванням, лікуванням, не спілкується з дитиною, всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем без підтримки та участі відповідача. З огляду на викладене, позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , а також стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення повноліття. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 19 жовтня 2022 року відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Позивач та її представник - адвокат Гербеда К.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник додав, що у дитини є ще тітка - донька позивача, інших родичів та близьких, які були б відомі [PERSON] , немає. З приводу судових витрат покладається на розсуд суду. Позивач зазначила, що дитина весь час потребує догляду зі сторони, проте відповідач самоусунувся від виховання сина близько трьох років тому. Він пенсіонер, інколи підробляє на різних роботах, сину жодної матеріальної допомоги не надає, не вітає, на батьківські збори в школу не з`являвся, дитиною не цікавиться. В судове засідання 07.02.2023 року позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, відзив на позовну заяву до суду не направляв. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Житомирської міської ради у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що позивача знає 8 років, навчає її дитину. Протягом цих 8 років бабуся була фактично утриманцем дитини, яка має статус дитини з інвалідністю та перебуває на медикаментозному лікуванні. Відповідача знає більше на папері ніж особисто, він не цікавиться дитиною, не займається її вихованням та навчанням. Зі слів свідка, бабуся лікує онука, займається з дитиною, а з батьком більше як 1,5 року відсутній зв`язок. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала показання про те, що позивач її сусідка, живе з нею 37 років на одному сходовому майданчику. Коли останній раз бачила батька не пам`ятає, він вихованням дитини не займається. Бабуся доглядає за онуком, котрий має інвалідність. Позивач лікує дитину, відвідує школу, натомість відповідач навпаки, дитину не навідує, не займається її здоров`ям, батьківських обов`язків щодо дитини не виконує. Свідок зауважила, що дитина ніколи не пригадувала батька, хоча позивач не чинила відповідачу перешкод у вихованні дитини. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про спірні правовідносини сторін, суд вважає за можливе за згодою позивача провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 02.07.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] . Позивач по справі є матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, та відповідно бабусею [PERSON] [PERSON] проживає разом з позивачем [PERSON] , що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями паспорту громадянина України [PERSON] , довідки про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] , довідками ПП «КВЖРЕП №15» від 02.02.2022 та від 13.09.2022 року тощо. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради, виходячи із інтересів дитини, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та вказаний висновок був затверджений рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №53 від 18.01.2023 року. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема, особа, в сім`ї якої проживає дитина. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З огляду на зміст позовної заяви та наявні у матеріалах справи докази, показання свідків, судом встановлений факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, що передбачено ч. 3 ст. 166 СК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положень ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом частин першої, третьої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Частиною 1 статті 183 згаданого закону встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Із наданих позивачем та наявних у матеріалах справи доказів, із урахуванням заочного розгляду справи, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідач не в змозі сплачувати аліменти у тому розмірі, у якому їх просить стягнути позивач. З огляду на викладене, із урахуванням наведених у статті 182 СК України обставин та враховуючи, що основна відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, покладається на батьків, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, що підтверджено документально. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову про стягнення аліментів, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена при зверненні до суду. Враховуючи викладене,

Outcome: approved