Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

14.10.2022 року до суду звернувся представник ПАТ Запоріжжяобленерго Лєлєкова В.В. з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. 17.10.2022 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в підготовче провадження в порядку загального позовного провадження. 29.12.2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. В позові посилалися на те, що [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , користується електроенергією на підставі особового рахунку № [NUMBER] , але обов`язки по сплаті за використану електроенергію не виконує, у зв`язку з чим виник борг в сумі 2196,39 грн. за період з 19.07.2017 року по 01.01.2019 року. Правовідносини між енергопостачальником та побутовим споживачем електричної енергії на час виникнення заборгованості регулювалися Правилами користування електричної енергії для населення, затвердженими Постановою КМУ від 26.07.1999 року № 1357. Згідно абз.2 п.1 ПКЕЕН ці Правила обов`язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форми власності. Відповідно п.42 ПКЕЕН споживач електричної енергії зобов`язаний оплачувати використану електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Однак, Відповідач в порушення зазначених умов не виконує обов`язки належним чином, не здійснює оплату використаної електричної енергії щомісяця в повному обсязі, так, споживачем за період з 19.07.2017 року по 01.01.2019 року спожито 2096 кВт. вартістю 2399,64 грн., за вищевказаний період споживачем здійснена оплата за використану електричну енергію у розмірі 203,25 грн., борг за спожиту електричну енергію на теперішній час складає 2196,39 грн. Прохали стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Запоріжжяобленерго» 2196,39 грн. за спожиту електричну енергію та витрати по оплаті судового збору у розмірі 2481 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, подали заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримали. Відповідач також в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, а також заяву про застосування позовної давності та відмову у позові із цих підстав. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись із доводами сторін та дослідивши надані сторонами письмові докази, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судовим розглядом встановлено наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи. 29.10.2014 року між ВАТ «Запоріжжяобленерго» та [PERSON] було укладено договір про користування електричною енергією №134700136 за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується його копією. Відповідно бухгалтерського обліку Запорізькі міські електричні мережі ПАТ «Запоріжжяобленерго» за період з 19.07.2017 року по 01.01.2019 року відповідачем спожито 2096 кВт. вартістю 2399,64 грн., за вищевказаний період споживачем здійснена оплата за використану електричну енергію у розмірі 203,25 грн., борг за спожиту електричну енергію на теперішній час складає 2196,39 грн. Станом на час розгляду справи судом відповідач заборгованість не сплатила. Відповідно ч.2 п.1 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відносини між сторонами регулюються нормами ЦК України, Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про ринок електричної енергії» та Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312. Відповідно ч.1 ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року №312 були затверджені Правила роздрібного ринку електричної енергії. Відповідно п.4.12 ПРРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Згідно п.п.2 п.5.5.5 ПРРЕЕ споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладеного договору. Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що до суду звернувся позивач, який є енергопостачальником, з позовом до відповідача, який відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил роздрібного ринку електричної енергії є споживачем комунальних послуг, зокрема електроенергії, за договором про користування електричною енергією №134700136 від 29.10.2014 року за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , з вимогою про стягнення на його користь заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 19.07.2017 року по 01.01.2019 року в сумі 2196,39 грн. Відповідач [PERSON] наявність заборгованості за надані послуги не спростовувала, але заявила про застосування строків позовної давності до вимог позивача і з цих підстав прохала відмовити у задоволенні позову. Представник позивача в письмових поясненнях заперечував проти застосування строків позовної давності, посилаючись на Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким були продовжені строки, зокрема звернення до суду, у зв`язку з установленням карантину. Вважав, що оскільки закінчення строку позовної давності припало на період дії карантину, позов слід вважати таким, що поданий в межах строку позовної давності. З цього приводу суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за період з 19 липня 2017 по 1 січня 2019 року, а до суду із даним позовом він звернувся 14.10.2022 року. Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 540-IX від 30.03.2020, який набрав чинності з 02.04.2020), - під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцеві положення ЦПК України (в редакції Закону № 540-IX від 30.03.2020), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Законом України № 731-ІХ від 18.06.2020 р. були внесені зміни до п. 3 розділу ХІІ Прикінцеві положення ЦПК України, згідно якої під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України № 731-ІХ від 18 червня 2020 року, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Верховний суд у своїй постанові від 13.10.2021 р. (справа № 737/771/20) щодо застосування приписів Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», зробив такий правовий висновок. Зокрема, зазначив, що «доводи касаційної скарги про дотримання банком позовної давності при зверненні до суду 28 вересня 2020 року з цим позовом, адже 14 червня 2017 року боржник вчинив дії, що свідчать про переривання позовної давності, а на час спливу позовної давності - 14 червня 2020 року, діяв Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», на увагу не заслуговують, оскільки цим законом були продовжені строки у зв`язку з установленням карантину лише до 06 серпня 2020 року (Закон України № 731-ІХ від 18 червня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»), однак позов банк подав 28 вересня 2020 року, тобто поза межами встановленої законом позовної давності». Суд зазначає, що позивач з питанням поновлення строку звернення до суду не звертався, поважних причин, зумовлених обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, неможливості подання позову у визначений строк не зазначив. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що до вимог позивача про стягнення заборгованості за надані послуги поширюється загальна позовна давність, яка відповідно до ст. 257 ЦК України визначена тривалістю у три роки. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у задоволенні позову. Відповідачем у заяві від 17.01.2023 р. заявлено про застосування позовної давності. Враховуючи те, що позовна давність щодо заборгованості, яка виникла за період до 1 січня 2019 року, сплинула у січні 2022 року, а позивач звернувся до суду із даним позовом лише 14.10.2022 року, тобто за межами позовної давності, то за наявності відповідної заяви відповідача, це є підставою для відмови у позові. На підставі ст. 141 ЦПК України позивачу не відшкодовуються понесені ним судові витрати через те, що суд відмовив йому у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed