Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 09 квітня 1995 року Котузівською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області відповідно до актового запису за №5. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що від шлюбу із відповідачем у них народилося двоє дітей: повнолітній син [PERSON] , [INFO] , та неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] . Однак,сімейне життя із відповідачем не склалося через несумісність характерів та поглядів на життя. Вони не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. За вказаних обставин просить шлюб розірвати, проти примирення категорично заперечує, оскільки перебування у шлюбі суперечить її інтересам, що мають істотне значення. Після розірвання шлюбу, просила відновити їй дошлюбне прізвище. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 листопада 2022 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відзиву на позов відповідач [PERSON] до суду не подавав. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, подавши до суду заяву від 16.11.2022 про розгляд справи за її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просила їх задовольнити. Просить не брати до уваги п.2 прохальної частини позовної заяви, та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності, чи відкладення розгляду справи до суду не подавав. Попередньо у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, за наявних у цивільній справі доказів. Судом установлено: Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 09 квітня 1995 року, відповідно до актового запису за №5, зробленого Котузівською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області, якою видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін народилося [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] народилася дочка [PERSON] . Згідно викладених у позові обставин, якими позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги її із відповідачем сімейне життя не склалося через несумісність характерів та поглядів на життя. За таких обставин вони не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. При цьому позивачка категорично заперечує проти примирення та вважає подальше збереження шлюбу неможливим і таким, що суперечить її інтересам. Відповідно до вимог статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частинами другою, третьою статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. У Постанові від 25 вересня 2019 року прийнятій у справі №755/14148/18 (провадження № 61-11325св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Вимогами статті 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом установлено, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, не погоджується на примирення. За вказаних обставин, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та до шлюбних відносин, що є неприпустимим. Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивачки, що мають істотне значення, тому відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання, що відповідатиме волі позивачки і після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права подружжя. За вказаних обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, тому із [PERSON] на користь [PERSON] підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 992,40 гривень, сплачений при зверненні до суду із позовом. На підставі наведеного та

Outcome: approved