Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-09 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] , у якому просить суд стягнути з відповідача аліменти на користь [PERSON] , який навчається у Національному університеті біоресурсів і природокористування України у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з дати подачі позовної заяви до суду і до закінчення навчання - 30.06.2026 року, але не більше ніж до досягнення [PERSON] 23 років, тобто до [INFO] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що його батьки - [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який 01.06.2020 року було розірвано рішенням Голосіївського районного суду міста Києва у справі №752/25616/19. Судовим наказом Голосіївського районного суду міста Києва було вирішено питання про стягнення з відповідача на користь [PERSON] аліментів в розмірі на утримання сина [PERSON] . Позивач посилається на те, що [INFO] йому виповнилось 18 років, однак він є студентом 1 курсу денної форми навчання в НУБІП. Позивач не має змоги працювати у зв`язку з навчанням. Батько не дбає про матеріальне забезпечення сина, хоча має таку можливість. 09.01.2023 року на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву. На момент розгляду справи відповідач не скористався на подання письмового відзиву по справі, а тому суд розглядає справу на підставі наявних в матеріалах доказах. На підставі положень ст.274-279 ЦПК України та відсутністю заперечень відповідача проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд розглядає справу без виклику сторін, за наявними доказами у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що 30.05.2002 року по 01.06.2020 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, що був зареєстрований Черкаським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №581. Шлюб сторін було розірвано на підставі рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01.06.2020 року, справа №752/25616/19. Від даного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] є повнолітній син - [PERSON] , [INFO] . В силу положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст.182 СК України). Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до положень статей 183, 184 СК України, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Судом також встановлено, що відповідно до довідки №3578 від 26.12.2022 року, виданої Національного університету Біоресурсів і природокористування України, [PERSON] є студентом ОС Бакалавр 1 курсу денної форми навчання. Рік вступу 19.09.2022 року, рік закінчення 30.06.2026 року. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За приписами ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ст. 191 СК України). Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 308/4214/18, сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Оскільки відповідач є особою працездатного віку, а тому суд вважає, що він може надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина, який продовжує навчання. Будь-яких доказів на спростування зазначених обставин суду не надано, як і не надано суду доказів на підтвердження того, що батько надає допомогу на утримання повнолітнього сина на час його навчання. Обов`язок утримання дітей є обов`язком обох батьків і він не може бути покладений лише на того, з ким проживає дитина. Повнолітній син сторін на час розгляду справи досяг 18 років, продовжує навчання на денній формі, у нього відсутні доходи, а отже він потребує матеріальної допомоги. Беручи до уваги зазначені обставини, суд вважає, що позов про стягнення аліментів на утримання [PERSON] на час його навчання, але не більше ніж до 23 років в розмірі 1/4 частини доходу відповідача є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати в дохід держави.

Outcome: approved