Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

6 грудня 2022 року представник позивача адвокат Коверзнев Д.В. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики, а саме: основний борг - 28000 грн, 3% річних - 1334,79 грн, інфляційні втрати - 7672 грн, проценти за користування позикою - 6353,32 грн, що в загальній сумі складає 43360,11 грн та стягнути судові витрати у розмірі 3492,40, з них: 992,40 грн - судовий збір та 2500 грн - витрати на професійну правничу допомогу адвоката. В обгрунтування позову зазначено, що 27 березня 2021 року [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в сумі 28 000 грн зі строком повернення до 1 травня 2021 року, про що написав відповідну розписку. Станом на день звернення до суду позика в сумі 28 000 грн [PERSON] не була повернута. Окрім суми заборгованості просить стягнути з відповідача згідно ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати, та передбачені ст.1048 ЦК України проценти за користування позикою. Ухвалою судді від 8 грудня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 26 травня 2022 року ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області вирішено цивільну справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання. Сторони у судове засідання не з"явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позов підтримує та просить його задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, оскільки представник позивача проти винесення заочного рішення не заперечував, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, 27 березня 2021 року [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в сумі 28 000 грн зі строком повернення до 1 травня 2021 року, про що написав відповідну розписку. (а.с.5) Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з положеннями ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. (ч.1 ст.1048 ЦК України) Наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних є вірним, а отже може бути взятим судом при ухваленні рішення по справі. Разом з тим, щодо стягнення суми процентів відповідно до статті 1048 ЦК України, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, у разі укладення договору позики, проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом та договірні. Договором позики від 27 березня 2021 року не встановлений розмір процентів. У відповідності до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/951/12, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Зазначений правовий висновок зроблено Верховним Судом в постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12). Кінцевий термін виконання основного зобов`язання [PERSON] до 1 травня 2021 року. Отже, враховуючи наведене, суд приходить до переконання про наявність у позичальника обов`язку по сплаті процентів, передбачених ст.1048 ЦК України, за користування грошима за період існування між сторонами зобов`язальних відносин з 28 березня 2021 року до 1 травня 2021 року (строку повернення грошової позики). Так, з 28 березня 2021 року облікова ставка НБУ становила 6,5 % річних, з 16 квітня 2021 року 7,5 % річних. Відповідно, розмір процентів від суми позики за визначений вище період стягнення становить: з 28 березня по 15 квітня 2021 року 28000 х 6,5 % : 365 х 19 = 94,74 грн; з 16 квітня по 30 квітня 2021 року 28000 х 7,5 % : 365 х 15 = 86,30 грн, а всього на загальну суму 181,04 грн, які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене, позов про стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 851 грн 18 коп. за подання позовної заяви пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, позивачем понесені витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги, на суму 2500 грн, на підтвердження яких надана квитанція до прибуткового касового ордеру № 3 від 2 грудня 2022 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги, договір про надання правової (правничої) допомоги від 2 грудня 2022 року, додаткової угоди № 1 від 2 грудня 2022 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 2 грудня 2022 року, рахунок від 2 грудня 2022 року за надану правову (професійну правничу) допомогу. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню (на 85,77 %), то пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 2 144 грн 25 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial