Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

17 серпня 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача\~на його користь\~ 25\~223,89 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору, в рахунок невиплаченої одноразової виплати працівнику при виході на пенсію за віком; середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні з 21.07.2022 року по день ухвалення рішення суду, виходячи з середнього заробітку в розмірі 1201,12 грн.; 25223,89 грн. за моральну шкоду, спричинену недоотриманням одноразової виплати працівнику при виході на пенсію за віком (без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він з 14.10.2008 року по 31.07.2018 рік; з 17.04.2019 р. по 20.07.2022 року, працював на підприємстві відповідача в шкідливих умовах. Наказом від 20.07.2022 року був звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Однак при остаточному розрахунку при звільненні йому не були виплачені відповідачем усі належні до сплати на момент звільнення кошти, а саме: одноразову допомогу при виході на пенсію в розмірі середньомісячної заробітної плати, виходячи з розміру середньої заробітної плати - 25223,89 грн. (без урахування утримання податків), відповідно до п.6.1 Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 рік, оскільки на час виходу на пенсію він пропрацював на підприємстві відповідача 13 років. Враховуючи, що з вини відповідача йому при звільнені не в повному обсязі виплачена заробітна плата, просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки з 21.07.2022 року по день ухвалення рішення включно, виходячи з середнього заробітку в розмірі 1201,12 грн. Крім того, неповний розрахунок при звільнені, спричинив йому моральні страждання та переживання, оскільки він тривалий час пропрацював у відповідача, працював сумлінно, добросовісно виконував свої трудові обов`язки, не допускав порушень трудової дисципліни, дотримувалася трудового законодавства, натомість відповідач допустив порушення законодавство про оплату праці, при нарахуванні йому остаточного розрахунку при звільненні; завдану йому наведеними діями відповідача моральну шкоду він оцінює 25223,89 грн. 18 серпня 2022 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 15 вересня 2022 року представник відповідача подав до суду відзив, з якого вбачається, що відповідач позов [PERSON] не визнає, посилаючись на його необґрунтованість, зазначивши, що у відповідності до п. 5.16 Колективного договору при звільненні позивачу у зв`язку з виходом на пенсію була виплачена одноразова матеріальна допомога із врахуванням безперервного стажу роботи позивача, який становить 13 років у підземних умовах, в розмірі одномісячної середньої зарплати, у розмірі 12951,55 грн. тому не вбачає підстав для стягнення у відповідності до ст. 117 КЗпПУ, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та відповідно для відшкодування моральної шкоди (наявність якої позивачем не доведено), та зазначив, що не погоджується з розрахунком зробленим позивачем при визначені розміру середньої заробітної плати. 25.10.2022 року від позивача надійшли пояснення, в яких зазначено, що розмір одноразової виплати при виході на пенсію за віком, на його думку, має становити 25223,89 грн. (без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору), що відповідає відомостям, зазначеним в довідці Пенсійного фонду України, та зазначив, що не погоджується з розрахунком таких виплат, наданим відповідачем, та відповідно наполягав на задоволення його позовних вимог. Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ст. 279 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, дійшов наступних висновків. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач перебував в трудових відносинах з ПрАТ «Суха Балка» в період з 14.10.2008 р. по 31.07.2018р., 17.04.2019 р. по 20.07.2022 року; 20.07.2022 року був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 13-23), та відповідно має стаж роботи на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці понад 13 років; згідно розрахункової відомості (а.с.83) позивачу при звільненні, крім інших виплат, виплачена одноразова виплати при виході на пенсію за віком в розмірі 12\~951,5 грн., що сторонами не оспорюється. Згідно матеріалів справи [PERSON] за травень, червень 2022 року мав сукупний дохід в розмірі 50223,89 грн. (без урахування утримання податків) (а.с.25-26, 79, 82-83). Статтею 43\~Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1\~ст.21\~Закону України\~«Про оплату\~праці» працівник\~має право\~на оплату\~своєї праці\~відповідно до\~актів законодавства\~і колективного\~договору на\~підставі укладеного\~трудового договору;\~згідно ч.\~1\~ст.\~15\~Закону форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом (аналогічні норми містить ст. 97 КЗпПУ). Відповідно до ст. 47 КЗпПУ, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпПУ. Відповідно до\~статті 94 КЗпП України заробітна\~плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (аналогічне визначення заробітної плати міститься й у\~статті 1 Закону України "Про оплату праці"). У частині другій\~статті 2 Закону України "Про оплату праці"\~передбачено, що додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя\~статті 2 цього Закону). Відповідно\~до ст.\~116\~КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до положень\~Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року\~середній заробіток обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього-п`ятого пункту 4 цього Порядку. Якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового окладу. Згідно п. 1.11 «Галузевої угоди гірничо металургійного комплексу України на 2011 2012» , угода набирає чинності з дня її підписання сторонами і діє до укладення нової угоди; Згідно п. 1.5 Галузевої угоди, угода залишається чинною у випадку зміни власника, складу, структури, найменування уповноваженого власником органу, від імені якого її укладено; Відповідно до п. 6.1 Галузевої угоди, сторона власника зобов`язується виплачувати працівнику при фактичному виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше при стажі від 7,5 до 15 років середньомісячної заробітної плати. Отже, аналізуючи встановлені по справі обставини та наведені норми чинного законодавства суд вважає, що позов в частині стягнення з відповідача 25\~223,89 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору, в рахунок невиплаченої одноразової виплати працівнику при виході на пенсію за віком, підлягає частковому задоволенню, оскільки з наданих позивачем доказів вбачається, що позивач при фактичному виході на пенсію, мав стаж роботи на підприємстві відповідача понад 13 років, отже мав право на одноразову допомогу в розмірі не менше середньомісячної заробітної плати. Разом з цим відповідачем було виплачено таку допомогу в розмірі 12951,55 грн., виходячи із розміру середньо годинної заробітної плати 150,25 грн. (а.с.65), але суд не погоджується з таким розрахунком відповідача, оскільки згідно наданих сторонами матеріалів сукупний дохід позивача за травень, червень 2022 року становить 50447,78 грн. (без урахування утримання податків), тому відповідно середньомісячна заробітна плата становить 25223,89 грн. (без урахування утримання податків); та враховуючи виплачену відповідачем суму, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 12272,34 грн. (25223,89 грн. 12951,55 грн.=12272,34 грн.). При цьому позовні вимоги про стягнення такої суми без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору, суд визнає безпідставними, оскільки це суперечить вимогам чинного законодавства, згідно якого заробітна плата підлягає оподаткуванню, тому з наведеної суми заборгованість по заробітній платі відповідач зобов`язаний сплатити встановлені платежі. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні з 21.07.2022 року по день ухвалення рішення суду, виходячи з середнього заробітку в розмірі 1201,12 грн, то суд вважає за необхідне зазначити наступне: статтею 117 КЗпП України встановлено, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до\~статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач та відповідно, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до\~статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, провадження № 14-623цс18). В даній справі розмір заробітної плати невиплаченої при звільненні позивача становив 12272,34 грн (без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів). Дана сума залишається невиплаченою позивачу і на теперішній час. Позивач просив стягнути з ПрАТ «Суха Балка» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.07.2022 року по день ухвалення рішення суду, тобто в даному випадку, за 7 місяців, виходячи з встановленого судом розміру середнього заробітку позивача 25223,89 грн. (без урахування утримання податків). Однак, вищезазначена сума значно перевищує розмір заборгованості невиплаченої позивачу при звільненні, що є непропорційним наслідкам правопорушення та несправедливим щодо роботодавця. З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, враховую розмір заборгованості, дату її виникнення, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам даної справи та критеріям, визначених Великою Палатою Верховного Суду, визначення в сумі 25000,00 грн. (без урахування утримання податків) розміру відповідальності відповідача за прострочення ним виплати належних при звільненні позивачу коштів. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача 25223,89 грн. за моральну шкоду, спричинену недоотриманням одноразової виплати працівнику при виході на пенсію за віком (без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору), то суд вважає зазначити наступне. Згідно з вимогами\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами\~статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 237-1 КЗпПУ відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. З урахуванням вищенаведеного, враховуючи, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення його законних прав внаслідок проведення остаточного розрахунку при звільненні не в повному, з вини відповідача, що згідно позову, призвело до моральних страждань позивача, та враховуючи, що наведені обставини не були спростовані відповідачем, суд визнає , що наведеними діями відповідача, позивачу завдано моральну шкоду, яку суд виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає в розмірі 5000 грн. Отже, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а суми, які підлягають стягненню, підлягають оподаткуванню у визначеному чинним законодавством розмірі. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених вимог на користь держави в сумі 992,40 грн. за вимоги щодо стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку, оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від його сплати. З огляду на вищевикладене;

Outcome: partial