Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

Вінницький національний технічний університет в грудні 2022 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з оплати освітніх послуг. Позов мотивовано тим, що [PERSON] з 11.10.2019 року по 06.05.2022 року навчався у Вінницькому національному технічному університеті за спеціальністю 163 Біомедична інженерія. Навчання здійснювалося на умовах надання платних послуг згідно з контрактом № 2019/51 від 11.10.2019 року. Відповідно до умов цього контракту відповідач був зобов`язаний сплачувати за своє навчання по 900 доларів США за офіційним курсом НБУ на день сплати. Станом на 04.11.2022 року відповідач не сплатив за вже надані йому освітні послуги, чим спричинив утворення заборгованості перед ВНТУ 569,00 доларів США, що еквівалентно 20807,53 грн. У зв`язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 20807,53 грн. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без участі представника, позов підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся, відзиву на позов, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутності відповідач не надав. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Статтею 5 Закону України «Про вищу освіту» зокрема, передбачено, що підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітніми чи науковими програмами на таких рівнях вищої освіти: початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень; другий (магістерський) рівень; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень; науковий рівень. Частиною 1 ст. 73 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що заклад вищої освіти відповідно до законодавства та статуту може надавати фізичним та юридичним особам платні послуги за умови забезпечення надання належного рівня освітніх послуг як основного статутного виду діяльності. Судом встановлено, що між Вінницьким національним технічним університетом в особі ректора Грабка В.В. та [PERSON] укладено контракт № 2019/51 від 11.10.2019 року. Предметом контракту є надання освітньої послуги. Виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів студента здійснити надання студенту освітньої послуги, а саме: навчання з метою отримання ним І (бакалаврського) рівня вищої освіти за спеціальністю 163 Біомедична інженерія (освітня програма: Біомедична інженерія). Відповідно до витягу з наказу № 34-сі від 11.10.2019 року з 11.10.2019 року [PERSON] зараховано до складу студентів першого курсу для здобуття ступеня бакалавра денної форми навчання на спеціальність 163 Біомедична інженерія (освітня програма: Біомедична інженерія), факультет інфокомунікацій, радіоелектроніка та наносистем в межах виділених квот за рахунок загального ліцензійного обсягу на умовах контракту. Згідно витягу з наказу № 233-сі від 06.05.2022 року відраховано з 06.05.2022 року [PERSON] студента 3-го курсу, громадянина Марокко, який здобуває ступінь бакалавра, денної контрактної (договірної) форми навчання факультету ІЕС за спеціальністю Біомедична інженерія (освітня програма: Біомедична інженерія), групи БМІ-19б за втрату зв`язку з університетом. Відповідно до довідки Вінницького національного технічного університету від 07.11.2022 року № 14-420 станом на 04.11.2022 року за [PERSON] рахується заборгованість по оплаті за надані освітні послуги в сумі 569,00 доларів США, що дорівнює 20807,53 грн. На момент видання довідки заборгованість не погашена. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту визначені в ст. 16 ЦК України. Одним із способів захисту є примусове виконання обов`язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Статтею 509ЦК України передбачено, що зобов`язання має правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до положень ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи наведені обставини і норми закону з [PERSON] на користь Вінницького національного технічного університету підлягає стягненню заборгованість в розмірі 20807,53 грн. Відповідно до ст.141ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 2481,00 грн.

Outcome: approved