Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

10 січня 2022 року за підсудністю з Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшла цивільні справа за позовною заявою [PERSON] до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії, згідно якої позивач просив зобов`язати Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради виключити з обліку по особовому рахунку № [NUMBER] [PERSON] за адресою: [ADDRESS] заборгованість попереднього власника квартири за період до 27 липня 2021 року в розмірі 39105,75 грн. В обґрунтування\~заявлених позовних\~вимог позивач\~посилався на\~те,\~що між ним, [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінстрім» в особі директора - Хіліча Олександра Васильовича, укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку» від 28 липня 2021 року, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивач звернувся до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради із заявою - приєднанням до умов договору про водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] . На Позивача було оформлено особовий рахунок № [NUMBER] та відповідно до вказаного особового рахунку зараховано заборгованість попередніх власників квартири в сумі 39105,75 грн. 12 серпня 2021 року Позивач звернувся до КП «Дніпроводоканал» ДМР із заявою про виключення заборгованості попередніх власників по особовому рахунку № [NUMBER] , мотивувавши тим, що став власником квартири лише 28 липня 2021 року. На день звернення до суду, відповіді на звернення Позивача так і не надійшло, у зв`язку з чим Позивач вимушений звернутися до суду з позовною заявою про захист прав споживачів. Ухвалою суду від 26 січня 2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження; розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 26.01.2022 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви з додатками. 10 лютого 2022 року від відповідача Комунального підприємства «Дніпроводоканал» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що останні не погоджуються з позовними вимогами, вважають їх такими, що суперечать чинному законодавству з огляду на наступне. Питання щодо зобов`язати відповідача виключити з обліку по особовому рахунку № [NUMBER] заборгованість попереднього власника квартири за період до 27 липня 2021 року у розмірі 39105, 75 грн. 75 коп. не передбачене серед способів захисту цивільних прав та інтересів. Згідно електронної бази даних КП «Дніпроводоканал» нарахування за послуги централізованого водопостачання та водовідведення за адресою проводились: до 11.02.2008 за нормою водоспоживання на 2 особи; з 11.02.2008 за нормою водоспоживання на 3 особи згідно з наданою довідкою про склад родини КЖЕП №31; з 09.08.2021 за нормою водоспоживання на 1 особу згідно наданого договору купівлі-продажу та довідкою про склад родини у ТОВ «ЄРЦ КП». Заборгованість за спожиті послуги почала утворюватися з 2006 року через сплату не в повному обсязі за спожиті послуги. Станом на 01.08.2021 заборгованість по особовому рахунку складає 39 105, 75 грн. Згідно листа з роз`ясненням Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №12/1-64 від 17.05.2007 року списання боргів за спожиті житлово-комунальні послуги чинним законодавством не передбачено. У разі оформлення особового рахунку новим квартиронаймачем/власником, останній за участю попереднього власника чи балансоутримувача повинен був перевірити наявність заборгованості за житловим приміщенням, яким він збирається користуватися/володіти у майбутньому та вразі незгоди мав право відмовитись від користування/володіння таким майном та укладення відповідної угоди. Відповідач вважає, що у позивача відсутнє право на звернення до суду із заявленими позовними вимогами, саме до КП «Дніпроводоканал». Підприємством права позивача не порушені, спір між сторонами відсутній. Вважає, що позивач не довів порушення своїх прав, у зв`язку з викладеним, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. 17 лютого 2022 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що наведений перелік способів захисту визначений у ст.16 ЦК України не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У зв`язку з тим, що 12 серпня 2021 року вже Позивач звертався до КП «Дніпроводоканал» ДМР із заявою про виключення заборгованості попередніх власників по особового рахунку № [NUMBER] , мотивувавши тим, що став власником квартири лише 28 липня 2021 року, а приєднався до умов договору 10 серпня 2021 року, вимоги Відповідача щодо сплати боргу, який виник до 27 липня 2021 року суперечать чинному законодавству. Діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не обговорено в договорі купівлі-продажу. Виклик сторін відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наявні докази, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу нерухомого майна в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку» від 28 липня 2021 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., [PERSON] купив у ТОВ «Фінстрим» нерухоме майно розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-10). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 267948148 від 28.07.2021 року, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності, розмір частки 1\\1, на підставі договору купівлі продажу, серія та номер: 1588, виданий 28.07.2021, [PERSON] (а.с.11). Відповідно до довідки № 6949 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, за адресою: [ADDRESS] , входять: [PERSON] , уповноважений (незареєстрований) власник (а.с.17). Як вбачається з інформації з сайту vodokanal.dp.ua по особовому рахунку № [NUMBER] станом на 01.11.2021 року рахується борг у загальній сумі 39837, 56 грн. (а.с.18). Відповідно до виписки по особовому рахунку [NUMBER] , ОКВ [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , станом на липень 2021 року заборгованість складає 39105, 75 грн. Відповідно до ч.1 та 2 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до\~ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають на підставі договорів та інших правочинів. Відповідно до ст.ст.66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Згідно ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. За ч.1\~ст.901 ЦК України\~за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до ст.322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Проте новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна. У постанові Верховного Суду від 1 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 зроблено висновок про те, що діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Договір купівлі-продажу від 28.07.2021 року, згідно з яким [PERSON] став власником квартири, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника на покупця й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями ст.520 ЦК України. Відповідно до досліджених судом доказів, встановлено, що позивач не вчиняв правочинів щодо прийняття боргу з оплати послуг за водопостачання та водовідведення попередніх власників квартири за адресою: [ADDRESS] , тому на нього не може бути покладено обов`язок зі сплати заборгованості, нарахованої відповідачем попереднім власникам до 28.07.2021 року, тобто до укладення позивачем договору купівлі-продажу квартири. Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За приписами ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи твердження відповідача, наведені ним у відзиві, щодо неналежного способу захисту обраного позивачем, та про відсутність спору між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13\~\~на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 6 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20). Таким чином, з урахуванням фактичних обставин справи, вимоги [PERSON] про зобов`язання КП «Дніпроводоканал» ДМР виключити з обліку за його особовим рахунком заборгованість попередніх власників квартири за період до липня 2021 року, є обґрунтованими та відповідають критеріям ефективного судового захисту, оскільки задоволення таких вимог відновлює порушені права позивача та встановлює між сторонами правову визначеність, яка полягає у підтвердженні відсутності заборгованості позивача перед відповідачем, а саме за період до 28 липня 2021 року (дати укладання договору купівлі продажу між позивачем та ТОВ «Фінстрим»). Аналогічний правовий висновок щодо способу судового захисту у подібних справах викладено Верховним Судом у постановах: від 1 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19, від 26 січня 2022 року у справі № 201/11406/20 (провадження № 61-18079св21). Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині зобов`язання відповідача виключити з обліку по особовому рахунку заборгованість попереднього власника за період до 28.07.2021 року, так як договір купівлі-продажу майна був укладений позивачем саме 28.07.2021 року, а не 27.07.2021 року. Відповідно до вимог\~ч.1 ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, так як позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 908,00 грн. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial