Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Ковальчук Н.О. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, в обґрунтування якого зазначила, що за час перебування з відповідачем у зареєстрованому шлюбі в них народилось двоє доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 03 лютого 2021 року рішенням Дарницького районного суду міста Києва у цивільній справі №753/9415/21 шлюб між нею та відповідачем розірвано. Діти постійно проживають разом з позивачкою і перебувають на її утриманні, матеріальної допомоги відповідач не надає, його не цікавлять понесені матеріальні витрати, необхідні для духовного та матеріального розвитку дітей, жодної допомоги, що необхідна їхнім спільним дітям, не надає. На думку позивачки, таке ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків порушує нормальний фізичний, розумовий, духовний та соціальний розвиток їхніх спільних дітей. Крім цього, посилається на те, що вона витрачає на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , грошові кошти в розмірі 3 900 грн., а саме: 2 000 грн. на харчування, 1 000 грн. на взуття та одяг, 900 грн. на кишенькові витрати, а також понесла витрати, пов`язані з навчанням доньки у гімназії №237 в м. Києві та витрати, пов`язані з її навчанням у початковій школі і в дитячому саду Нова Бистріце у Чеській Республіці, тому вважає, що стягнення з відповідача аліментів на її користь у розмірі 3 900 грн. щомісячно для утримання [PERSON] , [INFO] , буде достатнім для забезпечення належного рівня фізичного і духовного розвитку дитини. Крім цього, позивачка зазначає, що на утримання [PERSON] , [INFO] , вона витрачає 3 500 грн., а саме: на харчування 2 000 грн., на взуття та одяг 1 000 грн., на іграшки 500 грн. а також понесла витрати, пов`язані з навчанням доньки у гімназії №237 в м. Києві та витрати, пов`язані з її навчанням у початковій школі і в дитячому саду Нова Бистріце у Чеській Республіці, тому вважає, що стягнення з відповідача аліментів на її користь у розмірі 3 500 грн. щомісячно для утримання [PERSON] , [INFO] , буде достатнім для забезпечення належного рівня фізичного і духовного розвитку дитини. На її думку, стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів в загальному розмірі 7 400 грн. на місяць є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку доньок позивачки: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з наведеним, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3 900 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття, і на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3 500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття та судові витрати в розмірі 6388 грн. 79 коп., що складаються зі суми судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 396 грн. 39 коп.. 01.10.2022 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Крім того, просить не стягувати з нього судові витрати. Позивачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Ковальчук Н.О. підтримала позовні вимоги у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. В судовому засіданні відповідач підтримав частково раніше поданий ним на адресу суду відзив, не заперечував стосовно стягнення аліментів у розмірі, встановленому Законом, тобто в розмірі 2833 грн. на утримання його доньок [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , в частині відшкодування судових витрат - просив відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків України. Встановлено, що за час сумісного життя, у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей, батьком яких зазначенй відповідач [PERSON] (а.с. 13, 14). Станом на сьогоднішній день, позивачка сімейних відносин з відповідачем не підтримує та разом з ним не проживає. Як вбачається з матеріалів справи, діти проживають з позивачкою (а.с. 21-26). Грошової допомоги на утримання дітей відповідач не надає, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. 03.02.2022 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 лютого 2022 року у цивільній справі №753/9415/21. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що відповідач будучи батьком дітей, матеріальну допомогу на їх утримання не надає, тим самим не виконує свого батьківського обов`язку щодо їх утримання. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами частини 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Відповідно до ст.182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; докази про витрати платника аліментів, що перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Ст.48 Конституції України передбачено, що кожен громадянин України має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Це положення Основного Закону відтворює вимоги ст.25 Загальної декларації прав людини щодо забезпечення високої якості життя на засадах соціальної справедливості, досягнення гідного життєвого рівня. Згідно ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2023 року встановлено в розмірі 2833 гривні. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У відповідності до ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. При цьому, статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. ч. 1-3 зазначеної статті СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналізуючи положення статті 182 та 184 СК України слід дійти висновку, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у зв`язку із об`єктивною потребою дітей сторін у забезпеченні належного матеріального утримання для дитини відповідного віку, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 2833,00 грн. та на утримання малолітньої [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 2833,00 грн., щомісячно, враховуючи, що вказаний розмір аліментів не є меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, судом встановлено, що відповідач перебуває в працездатному віці, підприємницькою діяльність не займається, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, допомогу по безробіттю не отримує, на догляді неповнолітніх та непрацездатних осіб немає, інформації щодо стягнень по іншим аліментним зобов`язанням відповідача, сторонами до суду не надавалося. Посилання відповідача на те, що ним надається фінансова допомога батькам (пенсійного віку), як і те, що на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей його дружини від іншого шлюбу судом не беруться до уваги для визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню. Також, приймаючи до уваги матеріальне положення дітей, які потребують матеріальної допомоги, матеріальне становище відповідача, в т.ч. розмір його заробітної плати, та обставини, що мають істотне значення, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на утримання дітей на користь позивача у твердій грошовій сумі. Суд вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно на дитину є достатнім та не буде порушувати майнові права дітей. Крім того, при прийнятті рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2833,00 грн. на кожну дитину судом прийнято до уваги, що даний розмір не є меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, відповідно до законодавства батько зобов`язаний утримувати дитину, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та наявність законних підстав для їх часткового задоволення та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі відносно неповнолітньої [PERSON] малолітньої [PERSON] в розмірі по 2833,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 20 липня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що встановлено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"(п. 17). За таких обставин, суд вважає, що з відповідача можливо стягувати аліменти на користь позивача на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, що складає 5105,00 грн. Крім того, згідно ч.1, ч.2 п.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі задоволення позову - на відповідача. Частиною 6 ст.141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач при зверненні до суду з даним позовом відповідно до ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн. Позивачка також просила стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу в розмір 5 396 грн. 39 коп. Вказана вимога підлягає задоволенню частково з таких підстав. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 р. у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 р. у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34 - 36), від 23.01.2014 р. у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", від 26.02.2015 р. у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Як вбачається з матеріалів справи 13 червня 2022 року між позивачкою та адвокатом Ковальчук Н.О. укладено про надання правової/правничої допомоги №05/2022 (а.с. 32-33). З додатку №3 від 14 липня 2022 року до договору про надання правової/правничої допомоги від 13 червня 2022 року №05/2022 вбачається, що вартість представництва інтересів позивачки в суді становить 500 грн./год. (а.с. 34-35). Сукупна тривалість судових засідань, в яких брала участь представник позивачки, становить 1 годину 30 хвилин, отже загальний розмір витрат позивачки на професійну правничу допомогу становить 4 500 грн. (3 500 грн. фактично сплачені витрати + 1 500 грн. понесені позивачкою витрати в ході судового розгляду справи). Також позивачка додала до позовної заяви квитанцію від 21 червня 2022 року №Р24А2383317898С7706, згідно з якою вона оплатила на користь адвоката 3 500 грн. за складання позову (а.с. 36). Відповідачем заперечуються витрати, понесені на професійну правничу допомогу. Суд вважає, що розмір витрат за надання професійної правничої допомоги позивачці є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Зазначені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 396 грн. 39 коп. є завищеними, належним чином не обґрунтованими. Враховуючи вказані обставини, витрати на професійну правничу допомогу, які повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивачки, підлягають зменшенню до 4 500 грн., що підтверджується наявними у справі доказами.

Outcome: partial