Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-02 00:00:00

13.09.2022 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в прохальній частині якої позивач просить суд винести судове рішення, згідно якого: 1. Розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 23 червня 1990 року виконавчим комітетом Халчанської сільської ради Кагарлицького району Київської області, актовий запис за № 5. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступними обставинами справи та нормами права: - 23 червня 1990 року він уклав шлюб з відповідачкою по справі, який був зареєстрований Виконавчим комітетом Халчанської сільської ради Кагарлицького району Київської області, Актовий запис № 5, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, видане Кагарлицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції. За час сумісного проживання з відповідачкою по справі у них є син [PERSON] , 1992 року народження, який вже дорослий і проживає окремо в РФ. Спільне життя з відповідачкою не склалося через протирічивість поглядів на життя та несумісність характерів, і вже більше десяти років він з відповідачкою разом не проживає, подружніх стосунків не підтримує і спільне господарство не веде. І їхній шлюб на сьогодні носить формальний характер. А тому він має намір розірвати шлюб з відповідачкою, і вимушений звертатися до суду з позовом про розірвання шлюбу між ними, оскільки в позасудовому порядку вирішити дане питання йому не представляється можливим. Відповідачка з ним зустрічатися та спілкуватися не бажає. Він вже майже протягом десяти років проживаю з іншою жінкою. А тобто має іншу сім`ю. І за його глибоким переконанням падальшого сенсу підтримувати сімейні відносини з відповідачкою немає. Примирення між мною та відповідачкою він рахує не можливе. Спір між ним та відповідачкою з приводу поділу спільно нажитого ними під час шлюбу майна не має. Власного житла ми за час шлюбу з відповідачкою не нажили. Інше майно яке вони мали, - він коли пішов із сім`ї залишив дружині з дитиною. І претензій щодо його поділу не має. Відповідно до п. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 п. 3 Постанови пленуму ВС України від за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за заявою про розірвання шлюбу, суди мають враховувати, що воно проводиться органами РАЦС лише у випадках, передбачених статтями 106, 107 СК України. При цьому питання про розірвання шлюбу вирішується незалежно від наявності між подружжям майнового спору. Розірвання шлюбу судом відбувається за позовом одного з подружжя відповідно до ст. 110 СК. Враховуючи вищезазначені обставини наше спільне проживання з відповідачкою є не можливим, шлюбні відносини між нами припинені, і шлюб носить суто формальний характер. Спільний бюджет та спільне господарство він з Відповідачем вже досить тривалий час не веде. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 12.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з подружжя чи інтересам їх дітей. Необхідно зазначити, що на сьогоднішній день збереження шлюбу між ним та Відповідачем є неможливим, оскільки ми вже разом досить давно не проживають. Подальше збереження нашого з нею шлюбу буде суперечити його інтересам, оскільки проживання в спільному шлюбі є безперспективним з точки зору їхніх подальших шлюбних стосунків. Отже, збереження шлюбу між Позивачем та Відповідачем, є неможливим, і у разі надання Позивачу та Відповідачу судом строку для примирення, шлюб все одно не буде збережено. Примирення між ними не можливе, тому вона, як Позивач заперечує щодо надання строку для примирення і наполягає на розірванні шлюбу. Сімейні правовідносини, регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.І ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції, і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. У відповідності з п.6 ч.З ст. 175 ЦГІК України повідомляє, що заходи досудового врегулювання він намагався провести, однак досягти бажаного результату йому не представилось можливим. Відповідачка відмовилась з ним спілкуватися категорично. Можливо з приводу того, що він залишив її з дитиною. На сьогодні, сім`ї між ними не існує, збереження сім`ї за таких обставин є неможливим, і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу не відповідає взаємним інтересам сторін. Виходячи з вищезазначених обставин та норм Сімейного кодексу України він, як Позивач, маю право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, а у суду є всі підстави для прийняття рішення про розірвання шлюбу. У відповідності із п. 10 ч. 3 ст.175 ЦПК України підтверджує, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. В зв`язку з подачею даного позову до суду ним понесено витрати в сумі-992 гривень 40 копійок, як сплата судового збору та на юридичну допомогу 1000 гривень. Інших судових витрат мною не передбачається. Письмові докази відповідно до п.9 ст. 83 ЦПК України, а саме лист про намір подачі позову до суду, відповідачці ним надсилалися поштою, що підтверджує кви\-танцією, про направлення їй листа. Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 18, 104, 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved