Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

21 грудня 2021 року представник позивача [PERSON] - адвокат Боденко Д.О. звернувся в суд із позовною заявою до ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про захист прав споживачів і визнання недійсним кредитного договору, в якій просить визнати недійсним пункти 2.4, 5.2 договору про відкриття кредитної лінії №0690-9616 від 05 травня 2021 року, укладеного між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» і [PERSON] . Стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 4000 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 05 травня 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про відкриття кредитної лінії за допомогою веб-сайту шляхом ідентифікації позивача із використанням ним електронного підпису ідентифікатором. Заявлений строк кредитування складає 21 день (пункт 2.5). Строк кредитування 99 календарних днів(пункт 6.5). Відповідно до пункту 1.2 Договору зазначено, що кредитодавеь зобов`язується відкрити Кредитну лінію для позичальника шляхом надання грошових коштів позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом. Згідно п.2.1 Договору розмір кредитного ліміту складає - 15 000 гривень. Відповідно до пункту 2.4 договору розмір процентів за користування кредитом: 2.5% (дві цілих, п`ять десятих відсотка) від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування позичальнику кредиту до моменту повернення кредиту кредитодавцю шяхом перерахування кредиту на рахунок кредитодавця, вказаний у цьому Договорі. У випадках, визначених цим Договором позичальник може скористатися правом отримання зниженої процентної ставки у розмірі 2% (далі -Знижена ставка) від непогашеної суми Кредиту за кожен день користування Кредитом. Згідно п.5.2 Договору кредитодавець має право, у разі не здійснення сплати процентів у останній календарний день заявленого строку та у певний черговий день сплати процентів, нарахувати, а позичальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 10% від суми кредиту. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань позичальником на підставі цього договору, не може перевищувати половини кредиту, одержаного позичальником за договором. Вважає, що пункти 2.4, 5.2 кредитного договору щодо встановлення сторонами договору процентної ставки у розмірі 2.5 % від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом (стандартна ставка), 2% від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом (стандартна ставка), 2 % від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом (знижена ставка), а також право кредитодавця нараховувати штраф у розмірі 10% від суми кредиту, а сукупна сума неустойки (штраф, пеня), не може перевищувати половини кредиту, є несправедливим у розумінні ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», суперечить принципам рзумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`зань за кредитним договором. Крім того у п.2.8 прямо зазначено, що проценти за користування кредитом не можуть перевищувати 200 % від загального розміру наданого кредиту, що прямо протирічить закону та у декілька разів перевищує допустиме можливе значення. Важає, що вказані положення договору встановлюють вимоги зі сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором, порушує вимоги чинного законодавства щодо захисту прав споживачів та укладення кредитних договорів, а тому просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою від 10 січня 2022 року прийнято до розгляду позов та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. 08 лютого 2022 року від представника відповідача ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надійшов відзив на позовну заяву (вх. №621), у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із безпідставністю з огляду на таке. Оспорюваний договір між сторонами укладений в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та відповідно до Правил надання грошових коштів у кредит, які діяли на момент укладення Договору та є його невід`ємною частиною, забезпечує дотримання відповідачем вимоги щодо письмової форми для даного виду Договору. Кредитний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - Веб-сайту відповідача (https//www.creditkasa.com.ua, надалі - Сайт), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем відповідача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Відповідно до п.2 ч.1 ст.9 ЗУ «Про споживче кредитування» зазначається, що: «Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з інформацією необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем для прийняття усвідомленого рішення». Крім того, відповідно до. 6.2.1. Договору, Позичальник підтверджує, що до укладення Договору уважно ознайомився з текстом цього Договору та Правилами, а також отримав від Кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та статтями 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на сайті https://creclitkasa.ua, що забезпечує вірне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Крім того, на веб-сайті Відповідача розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг. Таким чином, посилання Позивача на нечесну підприємницьку практику Відповідача щодо ненадання інформації по Кредитному Договору, його нечіткість та незрозумілість є безпідставними та не відповідають дійсності. Щодо визнання п.2.4 Договору недійсним зазначає наступне. Так, відповідно до п.2.4 Договору, розмір процентів за користування Кредитом: 2,5% (дві цілих п`ять десятих відсотка) від непогашеної суми Кредиту за кожен день користування Кредитом (далі - Стандартна ставка). Проценти за користування Кредитом нараховуються з першого дня перерахування Позичальнику Кредиту до моменту повернення Кредиту Кредитодавцю шляхом перерахування Кредиту на рахунок Кредитодавця, вказаний у цьому Договорі. У випадках, визначених цим Договором Позичальник може скористатися правом отримання зниженої процентної ставки у розмірі 2% (дві цілих нуль десятих відсотка) (далі - Знижена ставка) від непогашеної суми Кредиту за кожен день користування Кредитом. Звертає увагу, шо відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Тобто, Відповідачем дотримано вимоги, зокрема ст.ст. 1048, 1056-1 ЦК України, щодо встановлення розміру процентів за користування суми кредитом, що була надана Позивачу. Твердження Позивача, що пунктом 2.4 передбачено нарахування неправомірно великої суми компенсації відповідно п.5 ч.3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» не відповідає дійсності та є помилковим зі сторони [PERSON] , оскільки проценти за користування визначено відповідно до ст. 1048, 1056-1 ЦК України та не є компенсацією в розумінні п.5 ч.3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», а відтак вимоги щодо визнання п.2.4 Договору недійсним є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо визнання п.5.2 Договору недійсним, зазначає наступне. Відповідно до п.5.2 Договору, Кредитодавець має право, у разі не здійснення сплати процентів у останній календарний день Заявленого строку та/або у певний черговий День сплати процентів, нарахувати, а Позичальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 10% (десяти відсотків) від Суми Кредиту. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань Позичальником на підставі цього Договору, не може перевищувати половини Кредиту, одержаного Позичальником за Договором. В свою чергу Відповідно п.2 ч.2 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування», сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Тобто, Відповідачем дотримано вимоги щодо встановлення розміру нарахування неустойки, що у цілому не перевищує 50% (п`ятдесяти відсотків) суми Кредиту у відповідності до ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування». Крім того, відповідно до прийнятого Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення короновірусної хвороби (C0V1D-19) Кредигодавцем не нараховуються штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України. В свою чергу, Відповідачем згідно вимог чинного законодавства, не здійснюється нарахування штрафу за прострочення виконання зобов`язань, згідно вищезазначеного закону. Тобто, станом на дату подання відзиву сума штрафу (неустойки) становить - 0 гривень. 11 лютого 2022 року представник позивача надіслав відповідь на відзив, в якій зазначив, що позивач наголошує на тому, що встановлений у договорі розмір компенсації у вигляді процентів, штрафів та пені перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є явно завищеним, не відповідає вимогам п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і засадам справедливості, добросовісності, розумності, як наслідок, свідчить про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання позивачем зобов`язань за цим договором. Станом на день подання позову позивачем було сплачено заборгованість за тілом кредиту - 3 610 гривень, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 8 925 гривень, а сума до закриття кредиту становить ще 30 311,30 гривень. Тобто, загальний розмір нарахованих процентів та неустойки складає майже 200% від суми кредиту, що підтверджується інформацією, яка міститься в довідці про укладений договір. Такий розмір процентів при застосуванні цих умов призводить до встановлення непропорційно великої суми компенсації, тобто понад 50 % вартості кредиту і плати за користування кредитними коштами. Отже, сума компенсації становить понад п`ятдесят відсотків від суми кредиту, що в розумінні п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою та є підставою для визнання відповідних пунктів договору недійсними. Вважає, що відповідачем не спростована та обставина, що компенсація у вигляді процентів, штрафів та пені за користування кредитом становить понад п`ятдесят відсотків від суми кредиту, що в свою чергу порушує норми чинного законодавства. Враховуючи вище наведене просить задоволити позов у повному обсязі. 04 березня 2022 року від представника відповідача ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надійшло заперечення щодо відповіді на відзив (вх.№1054) в яких зазначив, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки Кредитний договір укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів»; порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відповідно підстави для визнання недійсними окремих умов Кредитного договору - відсутні. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак 04 травня 2022 року від представника позивача - адвоката Боденко Д.О. надійшло клопотання в якому він просить розгляд справи проводити у його відсутності та відсутності позивача. Позов підтримує та просить такий задоволити. В судовому засіданні представник відповідача Савісько В. заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві та відповіді на відзив на позовну заяву. Додатково вказав, що позивач вже укладав із відповідачем аналогічний договір, якій виконав у повному обсязі. Крім того вказав, що позивач спочатку виконував умови договору(здійснював повернення кредиту), однак пізніше(більше ніж через 14 днів) перестав проводити оплату та звернувся до суду із даним позовом. Заслухавш думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до такого висновку. Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Такі умови встановлені ст.ст. 1048 - 1052, 1054 ЦК України. Відповідно до положень вказаних статей, істотними умовами є мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Згідно із ч.ч. 1 та 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинено письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчинені правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразок відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно із ст. 205 ЦК України вбачається, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05 травня 2021 року між ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] укладено кредитний договір №0690-9616 на суму 15 000 грн. зі сплатою процентів строком на 99 календарних днів за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи - Веб-сайту відповідача (https//www.creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем відповідача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Відповідно до п.п. 2.7 та 2.8 Договору орієнтовна річна процентна ставка за кредитом складає 912,50 %, орієнтована загальна вартість Кредиту на дату укладення Договору складає: не більше 300 % від загального розміру наданого Кредиту (у відсотковому вираженні) або 45000 грн. та включає в себе: суму кредиту, проценти за користування Кредитом не більше 200% від загального розміру наданого Кредиту (у відсотковому вираженні) або 30000 грн. (у грошовому вираженні). Відповідно до п.6.1 Договору Кредитний договір та Правила надання грошових коштів у кредит разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови надання кредиту. Укладаючи цей Кредитний договір позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє всі умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись цього Кредитного договору та Правил надання грошових коштів у кредит (які є невід`ємними частинами Договору та разом складають Договір), текст яких розміщено на веб-сайті Кредитодавця (https//creditkasa.com.ua) та, відповідно, укладає Договір. Згідно із п.6.2.1 Договору позичальник підтверджує, що до укладення Договору отримав від Кредитора інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Із змісту оспорюваного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Фінансова установа виконала вказані вимоги закону та визначила термін погашення заборгованості по кредиту, визначила сукупну вартість кредиту і проценти, розписала, які суми позивач зобов`язаний буде сплатити. В свою чергу, позичальник погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його заявка до ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строку та умов кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення такого договору шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Положеннями ч.1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦПК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Вищенаведене свідчить про те, що позивачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення Договору. Без відповідних дій з боку позивача, укладення Договору було б неможливе. Відповідно до п.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до п.5.2 Правил надання грошових коштів у кредит, Заявник надає Кредитодавцю відповідь про повне та безумовне прийняття Оферти (Акцепт) щодо укладення Договору в електронній формі (в рамках ІТС Кредитодавця) в Особистому Кабінеті Заявника/Позичальника, шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного шляхом використання Електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), який надсилається (відповідний ідентифікатор) Кредитодавцем в СМС-повідомленні на номер телефону, вказаний Заявником/Позичальником в Заявці, що вважається підписанням Договору відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.12 Кредитного договору (реквізити сторін) наявний електронний підпис одноразовим ідентифікатором. Тобто, порядок підпису договору погоджений між сторонами та визначений відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», а відтак сторонами дотримано вимоги щодо укладення правочину, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (п.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Отже, твердження позивача [PERSON] про недотримання порядку укладення електронного договору не відповідають дійсності. Окрім цього, суд критично оцінює доводи позивача щодо незаконності умов кредитного договору та покликання на порушення відповідачем вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на таке. Згідно із ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. У ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначений (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей. Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Згідно положень ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Позивачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, є несправедливим до нього, оскільки при підписанні такого договору, він ознайомився та погодився з його умовами, а відтак, проаналізувавши умови кредитного договору та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність в останньому несправедливих умов, а всі твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від його добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов`язань. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема Цивільного кодексу(статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов`язково має укладатись у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз`яснення, наведені упостанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених ч.1 ст. 215 ЦК України, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК України). Із матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір укладений в письмовій формі, він підписаний повноважними особами, містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгоджені сторонами. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 16 січня 2013 року № 6-161цс12, відповідно до ч.ч.1 та 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За положеннями ч.1, п. 7 ч.3, ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів із метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Так, за ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Згідно із ч.1 ст. 229 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Згідно із п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Разом з тим, суд вважає, що під час розгляду даної справи позивачем не доведено, що вказаний спірний договір є нечесною підприємницькою практикою та був укладений під впливом введення його в оману, як і не доведено умислу відповідача щодо вчинення дій по введенню позивача в оману. Щодо отримання кредитних коштів позивачем [PERSON] слід зазначити, що таке ним визнається та не заперечується. Що стосується доводів позивача про невідповідність угоди вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», через несправедливі умови, слід зазначити таке. Як зазначено вище, згідност. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Стаття 19 вказаного Закону встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Кредитні кошти на суму 15 000 грн. надавався строком на 99 днів, на умовах строковості, зворотності та платності. Позичальник прийняв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом, нараховані згідно п.п. 5-1 5.5 укладеного Договору. Доводи позивача про те, що умови кредитного договору №0690-9616 від 05 травня 2021 року є несправедливими, так як відсоткова ставка за користування кредитом та штрафні санкції за порушення строків є непомірно високими, суд не приймає до уваги, оскільки кредит надавався позивачу на строк до 99 днів, місячна відсоткова ставка за користування кредитними була йому відома в момент укладення договору. Переконливих та істотних доводів щодо несправедливості умов кредитного договору, існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві, позивачем не наведено. Крім того, відповідно до п.6.1 укладеного Договору, при підписанні такого позичальник засвідчує, що він ознайомлений, повністю розуміє всі умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись цього Кредитного договору та Правил надання грошових коштів у кредит (які є невід`ємними частинами Договору та разом складають Договір), текст яких розміщено на веб-сайті Кредитодавця (https//creditkasa.com.ua) та, відповідно, укладає Договір. Отже, позивачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору вимогам законодавства. Щодо тверджень позивача про нарахування непомірно високої неустойки (пені та штрафних санкцій), суд зазначає таке. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із п.2 ч.2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 0690-9616 від 05 травня 2021 року містить всі істотні умови, а саме суму кредиту, строк кредитування, проценти за користування, сукупну вартість кредиту у відсотковому співвідношенні та грошовому вираженні, який підписаний позивачем за допомогою одноразового ідентифікатора. Відповідно до вимог ч.ч.1 та 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Позивачем не надано суду належних та достатніх доказів того, що під час укладення оспорюваного договору він не був ознайомлений з усіма його умовами. Крім того, в ході судового розгляду судом не встановлено обставин, які б свідчили про несправедливість умов кредитного договору чи наявність положень, які б вводили позивача в оману щодо змісту правочину та наслідків його невиконання. Оскільки, підписуючи договір [PERSON] погодився з усіма його умовами, то посилання позивача на відсутність в оспорюваному кредитному договорі ціни та сукупної вартості кредиту, повної інформації щодо умов договору, а також посилання на нечесну підприємницьку діяльність ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є необґрунтованими та спростовуються змістом кредитного договору. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що кредитний договір № 0690-9616 від 05 травня 2021 року був укладений у спосіб передбачений чинним законодавством з дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які не порушують вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів», відтак відсутні підстави для визнання вказаного договору недійсним, а тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed