Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про виділ будинковолодіння в натурі, встановлення порядку користування земельною ділянкою. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником частки будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26 квітня 2019 року. Іншими співвласниками даного будинковолодіння є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується технічним паспортом КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» від 10 лютого 2021 року. [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] [INFO] , що підтверджується повторними свідоцтвами про смерть серії [NUMBER] від 28 травня 2021 року та серії [NUMBER] від 22 квітня 1999 року. Після їх смерті спадщину прийняв їх син [PERSON] , однак свідоцтва про право на спадщину не отримав. Також вказує, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської Ради депутатів трудящих від 21 жовтня 1959 року № 33/1137 за спірним будинковолодінням зареєстрована земельна ділянка площею 550,0 кв.м. Позивачка зазначає, що вона має намір скористатись своїм правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки, гарантованим ч. 2 ст. 1, п. «в» ч. 1 ст. 81, п. «а» ч. 3 ст. 116, ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України, однак її частка в будинковолодінні в натурі не виділена та порядок користування земельною ділянкою між сторонами не встановлений. Вказана земельна ділянка по фактичному її використанні становить площею 567 кв.м, однак вона не претендує на 17 кв.м самовільно зайнятої земельної ділянки. При цьому, межі земельної ділянки узгоджені із суміжними землевласниками та землекористувачами. З огляду на те, що правовстановлюючих документів на частку будинковолодіння в іншого співвласника не має, а тому виділ частки в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою можливо лише в судовому порядку шляхом проведення судової земельно-технічної експертизи, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом (а.с.1-4, том 1). Ухвалою Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 18\~серпня 2021\~року позовну\~заяву прийнято\~до розгляду\~та відкрите\~загальне позовне\~провадження у\~справі,\~до участі\~у справі\~залучено як\~третю особу,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору,\~на стороні\~відповідача -\~Вінницьку міську\~раду (а.с.35, том 1). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 вересня 2021 року витребувано у КП\~«Вінницьке міське\~бюро технічної\~інвентаризації» інвентаризаційну\~справу,\~матеріали обміру\~будівельного кварталу\~№422,\~у Державного\~нотаріального архіву\~Вінницької області\~-\~копії спадкових\~справ щодо\~майна померлих [PERSON] та [PERSON] , у Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Домбровської І. Є.- копію спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] , а у ФОП [PERSON] - інформацію на технічних носіях про спірну земельну ділянку (а.с.45, том 1). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2021 року в справі призначена судова будівельно-технічна та земельно-технічна експертиза та зупинене провадження в справі (а.с.249, том 1). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 червня 2022 року поновлено провадженні у справі (а.с.249, том 1). 07 липня 2022 року позивачка [PERSON] подала заяву про зміну предмета позову в якій просила виділити її в натурі\~49/100\~частки будинковолодіння,\~розташованого у\~ [ADDRESS] ,\~згідно з\~варіантом №5\~додатку 13\~до висновку\~експертизи від\~20\~червня 2022\~року,\~стягнути з\~ [PERSON] \~на її\~користь 7761,00\~грн за\~відхилення від\~часток,\~а також\~встановити порядок\~користування земельною\~ділянкою,\~розташованою за\~цією ж\~адресою,\~площею 550\~кв.м\~згідно з\~варіантом №9\~додатку 14\~висновку експертизи\~від 20\~червня 2022\~року (а.с.8-9,\~том 2).\~ Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 липня 2022 року прийнято до розгляду заяву [PERSON] про зміну предмету позову (а.с.19, том 2). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 серпня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.30, том 2). Ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2022 року, 28 листопада 2022 року (без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання) викликано судового екстра, спеціаліста БТІ, а також зобов`язано позивача надати відповідні висновки про відповідність переобладнання в будинковолодінні нормам ДБН та можливості встановлення окремого газо-, енергопостачання. Представник позивача\~-\~адвокат Путілін\~Є.\~В. у судовому засіданні надав пояснення аналогічні, викладеним в позові та наголошував, що під час судового розгляду позивач позбавлена змінити свої вимоги, однак при ухвалені рішення просив врахувати, що позивач погоджується при поділі будинковолодіння виділити їй частку згідно варіанту 2 додатку №4 висновку експертизи та встановити порядок користування земельною ділянкою відповідно до варіанту 4 додатку 6 висновку, не стягувати з відповідача грошову компенсацію за відхилення від розміру часток та залишити за позивачем судові витрати. Також не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] вкотре у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки у судове засідання не повідомив, жодних заяв від нього не надходило, відзиву не надав, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував щодо такого порядку розгляду справи. Представник Вінницької міської\~ради в судове засідання не з`явився, однак матеріали справи містять заяву в якій просив розгляд справи провести у відсутність представника Вінницької міської ради за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи по суті покладався на розсуд суду. Вислухавши пояснення представника позивача адвоката Путіліна Є. В., дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом установлено, що рішенням виконкому Вінницької міської Ради депутатів трудящих від 21 жовтня 1959 року № 33/1137 затверджено протокол засідання земельної комісії від 17 жовтня 1959 року № 16 про надання земельних ділянок громадянам м. Вінниці під індивідуальне житлове-будівництво та, окрім інших відведено [PERSON] земельну ділянку [ADDRESS] (а.с.14-18, том 1). На вказаній земельній ділянці по [ADDRESS] розміщений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами власниками якого був [PERSON] відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особової власності, посвідченого Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 28 листопада 1959 року, реєстровий № 8045, зареєстрованого КП «Вінницьке обласне бюро технічної інвентаризації» 26 серпня 1965 року за реєстровим № 9847. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28 травня 2021 року (а.с.21, том 1). Після смерті [PERSON] . [PERSON] оформила своє право на частку в цьому будинку як один із подружжя та отримала свідоцтво про право власності від 29 квітня 1987 року, посвідчене державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори, реєстровий номер 1-2059 (а.с.62, том 1). Спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] (1/2 частка цього будинковолодіння), прийняли дружина померлого [PERSON] та сини померлого: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи №206/87 (а.с.54-60, том 1). [PERSON] оформила своє право на частку у спадщині в розмірі 1/3 частини будинковолодіння по [ADDRESS] , що підтверджуються копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 29 квітня 1987 року, реєстровий номер 1-2061(а.с.63, том 1). [PERSON] та [PERSON] свої права на частки у спадщині після смерті батька не оформили. Отже [PERSON] належало на праві власності 2/3 частки спірного домоволодіння, а [PERSON] та [PERSON] по 1/6 кожному. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.20, том 1). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне її майно. Із заявами про прийняття спадщини звернулись сини померлої [PERSON] та [PERSON] , однак спадщину не оформили, що підтверджуються копією матеріалів спадкової справи № 988/97 (а.с.88-96, том. 1). Відповідно до ст.548 ЦК УРСР (в редакції чинній на момент прийняття спадщини) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Тобто з урахуванням переходу права власності в порядку спадкування, розмір частки спірного домоволодіння [PERSON] та [PERSON] є рівними по кожного. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02 жовтня 2017 року(а.с.70, том 1). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. Із заявою про прийняття спадщини звернулась донька померлого позивачка [PERSON] , дружина померлого [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини, що підтверджуються копією матеріалів спадкової справи № 15/2017 (а.с.88-96). [PERSON] оформила свої спадкові права та отримала свідоцтво про право\~на спадщину за законом, видане 26\~квітня 2019\~року приватним нотаріусом\~Вінницького міського\~нотаріального округу Домбровською І. Є., на 1/2 частку будинковолодіння по [ADDRESS] (а.с.7,\~том 1). [PERSON] , як вказувалося, своє право на спадщину не оформив. Отже власниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] є сторони в справі: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , їх частки є рівними. За даними технічного паспорту на вказаний будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» станом на 10 лютого 2021 року, до складу домоволодіння входить: житловий будинок літ. «А» (до складу якого входить: кімната 1-2 площею 17,0 кв.м., кімната 1-3 площею - 11,3 кв.м., кімната 1-6 площею 10,8 кв.м, кімната 1-7 площею 11,4 кв.м), прибудова літ. «а», тамбур літ. «а1», прибудова літ. «А-1» (до складу якої входить: кімната 1-5 площею 13,0 кв.м, кухня 1-4 площею 7,9 кв.м), тамбур літ. «а2», сарай літ. «Б», сарай літ. «Б-1», сарай літ. «б», сарай літ. «б1», сарай літ. «В», погріб літ. «п/Б», убиральна літ. «Г», огорожа №1, колодязь №2 (а.с.9-13, том 1). Вказане домоволодіння не містить самочинних будівель, на що також звернув увагу спеціаліст БТІ. При цьому відмічав, що за даними технічної інвентаризації прибудови до житлового будинку зафіксовані як такі, що побудовані до 05 серпня 1992 року, а з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року №449 та дати їх будівництва вони не є самочинними, що відповідно відображено при проведенні технічної інвентаризації станом на 10 лютого 2021 року. Під час проведення огляду цього домоволодіння експертом було встановлено, що погріб літ. «п/Б» фактично відсутній, але на земельній ділянці наявний дерев`яний сарай відомості щодо якого у матеріалах інвентаризаційної справи відсутні. Вказаний будинок з господарськими будівлями та спорудами, як вказувалося, розташований на земельній ділянці, яка відповідно до рішення виконкому Вінницької міської Ради депутатів трудящих від 21 жовтня 1959 року №33/1137 відведена площею 550 кв.м. Фактично площа земельної ділянки є більшою (лист КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» від 14 липня 2021 року № 5463, а.с.19, том 1, кадастровий план земельної ділянки, розроблений ФОП [PERSON] , а.с.22, том 1). Межі земельної ділянки узгоджені із суміжними землевласниками та землекористувачами, що підтверджується актом прийому-передачі межових знаків на зберігання від 14 квітня 2021 року (а.с.23). Наразі позивач просить встановити порядок користування земельною ділянкою площею 550 кв.м, а також виділити позивачу в натурі її частку в житловому будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами. У статті 41 Конституції України закріплено одне із основоположних прав людини і громадянина - непорушність права власності, відповідно до якого кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтями 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майно, які ним здійснюються на власний розсуд. Право власності є непорушним та ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За загальним правом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності має свої особливості. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. За вимогами частин першої та другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майно, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Згідно із частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до статті 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Подільну річ можна поділити на частини, кожна з яких може бути використана для тих же цілей, для яких річ призначалась до її поділу. Тобто житловий будинок може бути поділений на дві частини або більше. При цьому повинна бути збережена можливість використання кожної із частин будинку як житло. Неподільна річ у разі її поділу втрачає своє цільове призначення. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У частині другій статті 367 ЦК України визначено, що в разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 367, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що поділ жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо поділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин, то поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Визначальним для поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників і технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03 квітня 2013 р. у справі №6 -12цс13). Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року (у справі № 6-12цс13), від якої на даний час не відійшов Верховний Суд. Крім того, суд враховує роз`яснення, що містяться у пункті 6\~постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», згідно з яким при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Також, в абзаці 4 п. 7 та п. 8 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», Пленум Верховного суду України роз`яснив, що при поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. У справі, що розглядається, позивачка пред`явила позовні вимоги про поділ житлового будинку між сторонами. За клопотанням представника позивач в справі проведена судова оціночно-будівельна, будівельно-технічна та земельно-технічна експертизи. З висновку експерта ТОВ «Подільський центр судових експертиз» за результатами проведення експертизи від 20 червня 2022 року № 650 слідує, що виділити в натурі частку житлового будинку літ. «А» з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами без відступу від даних часток, не вбачається за можливе. Разом з тим, порівнюючи вимоги нормативно-правових актів, чинних в території України в галузі будівництва, фактичне планування приміщень житлового будинку, пропонуються варіанти виділу в натурі частки житлового будинку літ. «А» з прибудовами загальною площею 88,6 кв.м, господарських будівель і споруд домоволодіння [ADDRESS] з визначенням розміру компенсації співвласнику частка якого буде менша після поділу, які описані в таблиці 12, 13, 14, 15, 16 дослідницької частини та зображені на додатках 1, 4, 7, 10, 13 до даного Висновку. Тобто виділ частки є можливим, однак з відхиленням від розміру частки та з визначенням розміру компенсації співвласнику частка якого буде менша при поділі. Розглянувши запропоновані\~варіанти суд\~дійшов висновку,\~що виділенню\~в натурі\~підлягають частки\~згідно варіанту 2\~додатку 4 Висновку\~експерта № 650 від 20 червня 2022 року за результатами проведення судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи.\~ За цим варіантом [PERSON] виділяється 48/100 часток, що складається з: частини житлового будинку літ. «А» площею 28,4 кв.м. в складі: кімнати 1-2, площею 17,0 кв.м, кімнати 1-7, площею 11,4 кв.м, а також прибудови літ. «а», тамбуру літ. «а1», сараю літ «Б», сарай літ «б», убиральні літ. «Г», огорожі №1, колодязя №2, а [PERSON] - 52/100 часток, що складається з: частини житлового будинку літ. «А» площею 22,1 кв.м в складі: кімнати 1-6, площею 10,8 кв.м, кімнати 1-3 площею 11,3 кв.м, а також прибудови літ. «А1» в складі: кімнати 1-5, площею 13,0 кв.м, кухні 1-4 площею 7,9 кв.м, тамбуру літ. «а2», сараю літ. «Б1», сараю літ. «б1», сараю літ. «В», огорожі №1, колодязя №2. Обираючи саме такий варіант поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, суд враховує, що згідно цього варіанту хоча і є відхилення від ідеального значення часток, однак воно наближене до розмірів часток співвласників, відповідає фактичному користуванню співвласниками цим будинковолодінням на відміну від варіантів 1,3, 4 та не позбавляє можливості кожного з співвласників користуватись своєю частиною, не завдає неспівмірної шкоди господарському призначенню будівель, передбачає незначне проведення перепланувань на відміну від варіантів 3, 4 та забезпечує можливість спільного користування криницю на відміну від варіанту 5, зважаючи, що будинковолодіння не забезпечене централізованим водопостачанням. При цьому суд також звертає увагу, що запропонований варіант виділу, передбачає необхідність вчинення наступних дій, а саме: закладення дверного отвору між кімнатами 1-6 та кімнатою 1-7, розбирання перегородки з дверним отвором, для виконання вимог п. 5.19 ДБР В.2.-15:2019 «Житловий будинок. Основні положення», закладення дверного отвору між сараєм літ. «Б» та сараєм літ. «Б1» та влаштування дверного отвору у сараї літ. «Б». Як слідує з висновку експертизи та пояснень експерта в судовому засіданні влаштування дверного отвору в сараї є втручанням в несучі конструкції та для відокремлення системи опалення та інших комунікацій необхідно розроблення відповідного проекту та погодження його у встановленому порядку. Статтею 152 ЖК України передбачено, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується. Перепланування (переобладнання) квартир та нежитлових приміщень повинно відповідати проектній документації, будівельним нормам і правилам, Державним будівельним нормам України «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» та виконуватися згідно з Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572. Згідно з цими Правилами до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Переобладнання - улаштування в окремих жилих будинках, квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів. Водночас, при поділі нерухомого майна в натурі в разі необхідності його переобладнання та перепланування, до ухвалення рішення суду повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки. Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки й інших служб, зокрема погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання. Отже отримання відповідних документів на переобладнання та перепланування будинку необхідне лише у випадку втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, в іншому випадку дозвільна документація не є необхідною. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 вересня 2020 року у справі № 654/2080/17-ц (провадження № 61-3792св19) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року у справі № 361/2430/18-ц (провадження № 61-12338св20). Згідно звіту про проведення технічного обстеження житлового будинку (літ. А) з прибудовами (літ. А1, а), тамбуром (літ. а1, а.2) і сараями (літ. Б, Б1,б,б1) по [ADDRESS] , наданого позивачкою, слідує, що перші три переобладнання не вплинуть на технічний стан будівлі і не потребує дозвільної документації, а влаштування дверного отвору у сараї літ. «Б1» вплине на технічний стан будівлі в цілому і потребує дозвільних документів, однак за умов отримання дозвільних документів така реконструкція буде відповідати ДБН В.2.-15:2019. Тобто така реконструкція відповідає ДБН В.2.-15:2019 за умов отримання дозвільних документів. Встановлення ж\~відокремленого газо-,\~та енергопостачання в даному випадку можливе лише після виділу майна в натурі та звернення власника із відповідними заявами до організацій, які здійснюють надання цих послуг, на що звернуто увагу в листах АТ «Вінницяобленерго» від 16 січня 2023 року № 06.78-700 та РГК «Вінницягаз» від 28 грудня 2022 року № 210-К6-14424-1222. Одночасно суд враховує, що при цьому варіанту виділу частки в натурі із спільного майна, не дивлячись на наближення її до ідеальної частки, визначений розмір грошової компенсації позивачу з огляду на її меншу частку, однак суд зважає на позицію позивача про її відмову від грошової компенсації, а тому не вбачає підстав для її стягнення з відповідача. При цьому, враховуючи, що виділення часток передбачає проведення ряду ремонтно-будівельних робіт та з огляду, що ініціатива такого виділу належить позивачу, суд вважає за можливе зобов`язати саме позивача при виділі часток закласти: дверний отвір між кімнатами 1-6 та 1-7, та між сараєм літ. «Б» та сараєм літ. «Б1», влаштувати дверний отвір у сараї літ. «Б», дотримуючись відповідних норм ДБН та отримавши дозвільні документи у передбаченому законодавством випадку. Щодо визначення\~порядку користування\~земельною ділянкою,\~то суд\~звертає увагу,\~що за спірним будинковолодінням закріплена земельна ділянка площею 550 кв.м, щодо якої і заявлені вимоги. Співвласники будинковолодіння набули право власності на частку в будинковолодінні та відповідно до положень земельного законодавства, чинного на час набуття ними права власності на свою частку, до них перейшло право користування земельною ділянкою (ст. 120 ЗК України, в редакції чинній на момент набуття позивачкою права на частку в будинку, та ст.90 ЗК УРСР 1970 року, в редакції на час набуття такого права відповідачем та попередніми співвласниками). Відповідно до ст. 91, 90 ЗК УРСР, особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно; порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно із\~ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Отже до співвласників будинку перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розмішені їх частки житлового будинку, прибудов та господарських споруд, та частки земельної ділянка, необхідні для їх обслуговування відповідно до розміру часток в спільній власності на будинок. Тобто співвласники мають право на користування земельною діяльною, закріпленою за будинковолодінням по [ADDRESS] , пропорційно їх часткам в будинковолодінні. Як слідує з матеріалів справи площа земельної ділянки, якою в даний час фактично користуються співвласники будинковолодіння, складає 567,0 кв.м. Разом з тим, за будинковолодінням закріплена земельна ділянка площею 550,0 кв.м, інша частина земельної ділянки є земельною ділянкою територіальної громади м. Вінниці, співвласникам в користування не надавалась, тому порядок користування щодо неї не може бути встановлений та і позивач про це не заявляє. При проведенні експертизи експертом запропоновано декілька варіантів встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою, виходячи з варіантів виділу часток в будинковолодінні. Оскільки суд дійшов висновку про можливість виділу (поділу) в натурі\~житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] ,\~відповідно до\~варіанту 2\~додатку 4 Висновку\~експерта № 650 від 20 червня 2022 року за результатами проведення судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, то\~порядок користування спірною земельною ділянкою вважає за можливе встановити відповідно до варіанту 4 додатку 6 вищевказаної експертизи. При цьому суд звертає увагу й на позицію позивача, яка зважала на цей варіант, однак в силу процесуальних норм не змогла уточнити свої вимоги. При ухвалені рішення, суд враховує роз`яснення, викладені в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» відповідно до яких у справах за позовами учасників спільної часткової власності на землю про встановлення порядку володіння та користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ними, розташування господарських будівель, споруд, необхідністю зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил та правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд може обговорити питання про грошову компенсацію. При пред`явлені вимог кожним із учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в користуванні лише ділянки,роздільне користування якими встановити неможливо. Абзаци 1 і 2 цього пункту стосуються також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходиться в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди. За варіантом 4 додатку 6 вищевказаної експертизи:\~ [PERSON] виділяється земельна ділянка площею 263,0 кв.м, позначена на плані фіолетовим кольором, [PERSON] - земельна ділянка площею 263,0 кв.м, позначена на плані жовтим кольором, а земельна ділянка площею 24,0 кв.м позначена на плані зеленим кольором залишається в їх спільному користуванні. Запропонований варіант є найбільш наближений до пропорційності часток осіб у праві власності на будинковолодіння, розмір земельних\~ділянок,\~які залишаються\~в спільному\~користуванні є\~меншим та\~конфігурація земельних\~ділянок є\~більш правильної\~форми та виділяється\~єдиним масивом.\~Цей варіант не завдає шкоди раціональному використанню земельної ділянки, відповідає інтересам кожного із сторін, при цьому не позбавляє можливості кожного з співвласників користуватись своєю частиною будинковолодіння, враховуючи проходи до будинку, споруд, криниці та на вулицю. Отже, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з огляду на викладене позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, то зважаючи, що позивач просила залишити судові витрати за нею, а судовий збір підлягав до сплати в розмірі 4\~782,96 грн (3874,96 грн розмір судового збору за вимогу про виділ частки та 908,00 грн - за вимогу про встановлення порядку користування земельною ділянкою) та сплачений нею в не повному обсязі, то з позивача на користь держави підлягає стягненню 2966,96 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial