Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] , померлою [INFO] , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, що необхідно для набуття прав спадкоємця четвертої черги за законом. В обґрунтування позову посилалася на те, що протягом останніх 5-6 років, що передували смерті [PERSON] проживала з нею однією родиною, піклувалася про неї. Після смерті [INFO] [PERSON] вона здійснила її поховання, організувала поминальний обід, встановила пам`ятник. Чинний заповіт на випадок смерті [PERSON] відсутній, тому, вважаючи себе спадкоємцем четвертої черги спадкоємців за законом, просила суд встановити факт постійного проживання однією сім`єю з [PERSON] не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Ухвалою судді від 27.09.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 19.10.2022 року відповідачка [PERSON] подала відзив та всі наявні у неї докази. Заявила клопотання про виклик свідків, витребування доказів. Крім того, 19.12.2022 року відповідачка подала заяву про передачу справи в порядку ст.31 ЦПК України до Шевченківського районного суду міста Чернівці. Ухвалами суду від 19.12.2022 року в задоволенні заяви відповідачки про передачу справи на розгляд іншого суду за підсудністю було відмолено. Заяви про виклик свідків та витребування доказів - задоволено. Ухвалою суду від 09.11.2022 року задоволено клопотання позивачки про виклик свідків, повернуто представнику відповідачки клопотання про витребування доказів на підставі ст.183 ч.4 ЦПК України, та за відсутності інших клопотань, вчинення всіх необхідних підготовчих дій для розгляду справи по суті, підготовче провадження закрито. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, пояснила, що чоловік [PERSON] - [PERSON] був її біологічним батьком, тому в родині [PERSON] ставилися до неї як до рідної доньки. У 1980-х роках її батько помер. Спадщину після його смерті вона не приймала, оскільки юридично він її батьком не був. [PERSON] проживала будинку [ADDRESS] разом зі своєю рідною сестрою [PERSON] , а [PERSON] - в будинку [ADDRESS] по тій самій вулиці разом з чоловіком та дітьми. Але весь час вона приходила до [PERSON] та [PERSON] , яких вважала ріднею, допомагала їм по господарству, оскільки ті мали домашню тварину та город, купляла та приносила для них продукти харчування, ліки. Разом вони відзначали сімейні та релігійні свята. За 3 місяці до смерті [PERSON] , померлої [INFO] , вона стала постійно проживати разом з [PERSON] та [PERSON] в їх будинку як член родини, оскільки ті в силу свого віку та стану здоров`я потребували її допомоги. Після смерті сестри [PERSON] боялася залишатися сама в будинку, тому до самої її смерті в серпні 2005 року [PERSON] проживала разом з [PERSON] в будинку останньої, піклувалася про неї. Крім того про це її просив племінник [PERSON] - нині покійний [PERSON] .. Після смерті [PERSON] вона здійснила її поховання, організувала поминальний обід, встановила пам`ятник. Уточнила, що спільного бюджету з [PERSON] та [PERSON] не мала. [PERSON] та [PERSON] отримувала пенсію, мали дохід від оренди земельних ділянок та завжди давали [PERSON] гроші за придбані для них продукти харчування або ліки. Свої гроші на потреби [PERSON] та [PERSON] [PERSON] не витрачала. Також уточнила, що пам`ятник [PERSON] не встановлювала, оскільки він був встановлений після смерті чоловіка [PERSON] - [PERSON] на двох осіб, а вона лише замовила табличку на нього з даними [PERSON] .. Просила позов задовольнити. Представник позивачки адвокат Павчук С.І. позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не з`явилася, надала відзив. Згідно відзиву, [PERSON] є дружиною [PERSON] , померлого [INFO] , який, в свою чергу, був племінником [PERSON] , [PERSON] по лінії матері. А тому [PERSON] спадкоємцем [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті [PERSON] померлої [INFO] . За життя [PERSON] та [PERSON] постійно проживали в будинку [ADDRESS] удвох, мали задовільний стан здоров`я, у зв`язку з чим до самої смерті могли самостійно обслуговувати себе і не потребували сторонньої допомоги, мали спільний бюджет у вигляді пенсії, доходів від оренди земельної ділянки. Не заперечуючи сусідство [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] , існування між ними добросусідських стосунків, допускала, що [PERSON] могла допомагати [PERSON] та [PERSON] на городі або купляти для них продукти харчування та ліки, але [PERSON] ніколи не була членом родини [PERSON] , не проживала та не вела з [PERSON] спільного господарства, не мала спільного бюджету. Тітки за життя були самостійним, а необхідну їм допомогу надавав їй нині покійний чоловік [PERSON] .. Просила відмовити у позові. Представник відповідачки адвокат Рудницька Т.А. в судовому засіданні також заперечувала проти задоволення позову за відсутності обставини, на які посилається позивачка як на підставу для позову, та, відповідно, доказів, що їх підтверджують. Представник третьої особи до судового засідання не з`явися, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши позивачку та її представника, представника відповідачки, свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що Василівською сільською радою Заставнівського району Чернівецької області вчинено актовий запис №19 від 17.08.2005 року (а.с.12). За загальними правилами про спадкування (ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.ст.1220, 1221 ЦК України). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,9304 га, розташованої на території Василівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.13). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] прийняли [PERSON] та [PERSON] (а.с.75, 70). Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 28.02.2006 року за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності по 1/2 частині на домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.69), після чого [PERSON] та [PERSON] продали вказане домоволодіння третій особі за договором купівлі-продажу від 19.04.2006 року (а.с.37). Пізніше [PERSON] оскаржив дійсність заповіту (а.с.70), пред`явивши позов до [PERSON] , однак рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 28.03.2018 року в задоволенні позову було відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності, а постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 18.06.2018 року - за безпідставністю (а.с.63-67, 55-62). Проте, постановою Верховного Суду від 12.03.2020 року вищевказані рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду про відмову в позові було змінено в частині мотивів прийняття рішення, а саме за неналежністю способу захисту нікчемного заповіту шляхом визнання його недійсним (а.с.50-54). Таким чином чинний заповіт на випадок смерті [PERSON] , померлої [INFO] , відсутній. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 04.03.2021 року встановлено факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] , померлою [INFO] , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, з метою набуття прав спадкоємця четвертої черги за законом (а.с.7-8). Постановою Чернівецького апеляційного суду від 18.01.2022 року вищевказане рішення скасоване за апеляційною скаргою [PERSON] , заяву [PERSON] про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] , померлою [INFO] , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, залишено без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право (а.с.9-11). Згідно зі ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зазначено, що у порядку цивільного судочинства розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст.1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше поять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.ст.76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В позовній заяві позивачка зазначила, що протягом 5-6 років, що передували смерті [PERSON] проживала та вела спільне господарство з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Проте, вже під час її допиту в судовому засіданні, показала, що проживала разом з чоловіком та дітьми по [ADDRESS] , а лише останні 3 місяці до смерті [PERSON] в лютому 2005 року, та шість місяців до смерті [PERSON] в серпні 2005 року, що загалом становить 9 місяців до смерті [PERSON] постійно проживала з [PERSON] за місцем проживання останньої. Дослідженням письмових доказів встановлено, що постійним місцем проживання [PERSON] є домоволодіння [ADDRESS] (а.с.6), а [PERSON] на час її смерті [INFO] - домоволодіння [ADDRESS] (а.с.39) і вказана обставина визнається сторонами. Відповідно до наданої позивачкою довідки №816 від 04.11.2020 року, виданої виконкомом Василівської сільської ради Чернівецької району Чернівецької області, [PERSON] проживала та вела спільне господарство з [PERSON] , а після смерті [PERSON] [INFO] , похоронила її, організувала поминальні обіди, встановила пам`ятник, доглядає за могилою. Довідка має позначення що складена зі слів (а.с.14). Суд звертає увагу сторони позивача, що для набуття прав спадкоємця четвертої черги за законом встановленню підлягають обставини що свідчать про постійне, не менше п`яти років проживання зі спадкодавцем до часу відкриття спадщини. Як вбачається з описаної довідки, тривалість проживання [PERSON] з [PERSON] до часу її смерті, в ній не зазначена. До того ж не зазначено з чиїх слів складена вказана довідка. За довідкою відповідачки, виданою виконкомом Василівської сільської ради Чернівецької району Чернівецької області №1899 від 11.2005 року, [PERSON] є спадкоємцем рідної сестри [PERSON] , померлої [INFO] , з якою вони спільно проживали та вели спільне господарство до смерті [PERSON] (а.с.39), поховання [PERSON] , померлої [INFO] , здійснював [PERSON] - довідка виконкому Василівської сільської ради Чернівецької району Чернівецької області №1475 від 25.08.2005 року (а.с.49). Таким чином, надані сторонами довідки за своїм змістом є суперечливими, більш того, надана позивачкою довідка №816 від 04.11.2020 року, суперечить навіть її поясненням, наданим підчас розгляду справи в частині ведення спільного господарства з [PERSON] , встановлення їй [PERSON] пам`ятнику. Отже, вказаний доказ є недостатнім для підтвердження обставин, на які посилається позивачка як на підставу своїх вимог. Інші докази в обґрунтування позову стороною позивача не надані. Явку свідків, ухвалених для виклику, сторона позивача не забезпечила, на їх допиті не наполягала. Свідок [PERSON] , яка є донькою відповідачки, та, відповідно, двоюрідною онукою [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її бабусі після смерті чоловіка [PERSON] - [PERSON] проживали удвох у власному будинку. До смерті в лютому 2005 року [PERSON] вони піклувалися одна про одну, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, а вона з батьками [PERSON] , [PERSON] щотижня приїжджала до них у село щоб провідати їх та допомогти. З 1987-1990 роки вона постійно проживала разом з бабусями, ходила до сільської школи. Іноді до бабусь заходила сусідка [PERSON] , могла принести продукти харчування, які купляла за гроші бабусь, але ніколи не проживала разом з ними, членом їх родини не була. В постійному догляді за [PERSON] та [PERSON] також потереби не було, оскільки вони до самої смерті могли самостійно себе обходити, не потребували сторонньої допомоги. Таким чином, оцінюючи надані сторонами докази в частині постійного проживання та ведення спільного господарства [PERSON] з [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] , в їх сукупності, суд приходить до висновку, що поясненнями самої позивачки, наданими під час розгляду справи було підтверджено факт проживання [PERSON] та [PERSON] за різними адресами. З 17 лютого 2003 року, [PERSON] та [PERSON] мали соціального працівника Гривул М.Є. , яка 2 рази на тиждень здійснювала їх соціально-побутове обслуговування: прибирання в кімнатах, доставка води, продуктів харчування, ліків, палива, прання білизни, сприяння у ремонті житла, миття вікон, сплата комунальних послуг (а.с.71). [PERSON] та [PERSON] отримували пенсію за віком (а.с.108-112), [PERSON] надавала в оренду за плату належну їй земельну ділянку (а.с.74). Інші докази, зокрема, що наявності між [PERSON] та [PERSON] спільного господарства, бюджету, спільних витрат, позивачка не надала. Згідно з ч.1, 2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позивачкою [PERSON] не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між нею та [PERSON] протягом останніх п`яти років до часу відкриття спадщини склалися відносини, що притаманні сім`ї, не доведено наявності усіх наведених вище фактів у їх сукупності, а отже відсутні передбачені ст.1264 ЦК України підстави для визнання заявниці спадкоємцем четвертої черги після смерті спадкодавця. Надані позивачкою [PERSON] докази, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог не підтверджують фактів її спільного проживання з спадкодавцем однією сім`єю не менш як поять років до часу відкриття спадщини, наявності у них спільного бюджету, ведення спільного господарства, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонту, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків. Аргумент заявниці про те, що вона тривалий час опікувалась спадкодавцем та надавала допомогу, не може бути достатньою обставиною для визнання заявниці спадкоємцем четвертої черги після смерті спадкодавця, оскільки, з 2003 року такий обов`язок мала і соціальний працівник Гривул М.Є. , яка одержувала від держави за це компенсаційні виплати. Показання позивачки про придбання для [PERSON] продуктів харчування, ліків, допомога в домашньому господарству, здійснення нею поховання не є беззаперечними доказами того, що між [PERSON] та [PERSON] існували усталені відносини, що притаманні сім`ї в розумінні ч.2 ст.3 СК України, в тому числі по причині того, що як вказала сама позивачка, [PERSON] завжди або давала гроші на придбання продуктів харчування або ліків, або віддавала [PERSON] витрачені на це грошові кошти. Окрім того, однією з обов`язкових умов для визнання [PERSON] членом сім`ї [PERSON] є встановлення факту фактичного їх проживання за однією адресою місця проживання та реєстрації спадкодавця. Вказаний факт жодними належним доказами не підтверджений. Покази свідка з боку відповідача - [PERSON] не несуть доказового значення на спростування доводів позивачки чи на підтвердження заперечень відповідача, а тому суд не посилається на них у своєму рішенні. Враховуючи викладене, суд вважає, що оспорюване право [PERSON] за захистом якого вона звернулась до суду, не доведено, правові підстави для встановлення факту проживання її з [PERSON] як зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини відсутні. Враховуючи відмову в позові, позивачці, відповідно до ст.141 ЦПК України, не підлягають відшкодуванню судові витрати.

Outcome: dismissed