Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого уповноваженого представника адвоката Костенка О.М., звернувся до Згурівського районного суду Київської області з вищезазначеною позовною заявою, в якій просив визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . В разі задоволення позову стягнути з відповідачів понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є батьком позивача, а [PERSON] є співмешканкою батька позивача. Відповідачі не проживають в його будинку з 2013 року, при цьому проживають за іншою невідомою йому адресою, ніяких зв`язків вони не підтримують. Відповідно до Акту обстеження № 3 від 14.11.2022 року комісія в складі депутата Згурівської селищної ради Броварського району Київської області Єфіменка В.Е., сусідів: [PERSON] та [PERSON] , в присутності заявника [PERSON] провели обстеження житлового будинку [ADDRESS] . В ході обстеження було встановлено, що за даною адресою зареєстровані: власник [PERSON] ; мати [PERSON] , батько [PERSON] , співмешканка батька [PERSON] , але фактично проживають [PERSON] та [PERSON] . При обстеженні речей вжитку та особистих речей [PERSON] та [PERSON] в будинку не виявлено, так як вони не проживають по місцю реєстрації з 2013 року, а також не несуть витрат по утриманню будинку (в тому числі оплату комунальних послуг). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду відзивів у відповідності до вимог\~ст.\~178\~ЦПК\~України не подали, хоча судом їм було роз`яснено право на подачу відзиву в ухвалі про відкриття провадження. Згідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явились. Представник позивача направив до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, зокрема шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації та через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади. Про причини неявки в судові засідання суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їхньої відсутності та відзивів на позов до суду не подали. Положеннями ст. 280 ЦПК України передбачається, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідачі, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явилися в судове засідання без поважних причин, не подали до суду відзивів на позовну заяву та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не проводилось. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що встановлено з копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 22 травня 2021 року (а.с. 5-6), копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 7). В житловому будинку, крім позивача (власника), зареєстровані: мати позивача [PERSON] , відповідачі [PERSON] (батько позивача) та [PERSON] (співмешканка батька позивача), але фактично проживає дві особи: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8 акт обстеження № 3 від 14.11.2022, а.с. 9 довідка). Із довідки, виданої Лизогубівським старостинським округом № 16 від 06.01.2023 № 0316-12-13, вбачається, що згідно акту обстеження № 3 від 14.11.2022 року [PERSON] не проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] понад один рік . Статтею 47 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою\~статті 9\~ЖК\~України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні із власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України, а згідно другого речення частини 2 ст. 64 ЖК України членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. \~\~Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року). Втручання держави є порушенням\~статті 8\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенції), якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року). У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Приймаючи рішення про задоволення позову, суд виходить з того, що в житловому будинку по [ADDRESS] , який належить на праві власності позивачу [PERSON] , зареєстровані його батько [PERSON] та співмешканка батька [PERSON] (відповідачі у справі). Відповідачі не користуються приміщенням житлового будинку більше одного року, без поважних причин в будинку не проживають, витрат з утримання будинку не несуть, добровільно переїхали до іншого постійного місця проживання. В ході розгляду справи не встановлено, що між сторонами існують договірні відносини з приводу користування будинком, а також збереження за відповідачами права на користування житловим приміщенням понад встановлені строки. Реєстрація відповідачів у житловому будинку порушує права позивача, як власника вказаного житлового будинку. Суд вважає за необхідне, визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком по [ADDRESS] . На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 992,40 грн у рівних частках по 496,20 грн з кожного.

Outcome: approved