Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

30.12.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 25.07.2008 року вони з відповідачем уклали шлюб. У шлюбі у них народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Усі обов`язки щодо утримання та виховання дитини позивач несе самостійно. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати дитину. Так, позивач зазначає, що з травня 2021 року відповідач надає матеріальну допомогу позивачу періодично та не в повному обсязі, а з листопада 2021 року взагалі перестав приймати участь в утриманні своєї дитини. Угоду про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати свою малолітню дитину, бо стягнень з нього за виконавчими документами не проводиться, інших дітей він не має. Також позивач повідомила, що на момент її звернення до суду відповідач був зареєстрований в податкових органах як приватний підприємець та здійснює господарську діяльність. З огляду на викладене, позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідач у встановлений судом строк не надав свого відзиву на позов. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 20.04.2022 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. У судові засідання, призначені на 28.07.2022 року, 05.10.2022 року, 25.11.2022 року, 07.02.2023 року, відповідач, який був повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судових засідань, не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Суд, з огляду на положення ст. ст. 128, 211, 223 ЦПК України, з урахуванням письмової заяви позивача про розгляд справи за її відсутності, розглянув справу за відсутності позивача. Крім того, позивач зазначила, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить задовольнити їх, проти заочного розгляду справи не заперечує. У зв`язку з цим, за наявності підстав, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК Країни, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Під час розгляду справи судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що громадянка України [PERSON] , [INFO] , та громадянин України [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб в Амур-Нижньодніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що складено відповідний актовий запис №546; прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . Це підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 25.07.2008 року, серія [NUMBER] . Сторони є батьками малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Це підтверджується копією свідоцтва про народження від 20.01.2009 року, серія [NUMBER] . За відомостями з паспорта громадянина України серії [NUMBER] , позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою місця проживання: [ADDRESS] . За письмовим поясненнями позивача, викладеними в позові, які не спростовані відповідачем, їх з відповідачем малолітня донька [PERSON] , [INFO] , проживає разом з нею за адресою місця проживання: [ADDRESS] . Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Суд, з урахуванням положень статті 9 Конституції України, зазначає, що відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном. Зокрема, якщо особа, яка несе фінансову відповідальність за дитину, і дитина проживають в різних державах, Держави-учасниці сприяють приєднанню до міжнародних угод або укладенню таких угод, а також досягненню інших відповідних домовленостей. Відповідно до принципу 2 та принципу 4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з частиною 1 статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частин 1, 2, 3, 5 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: - дітей віком до 6 років; - дітей віком від 6 до 18 років. Частиною 1 статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Касаційного цивільного суду від 11.03.2020 року № 759/10277/1 (61-22317св19), будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Відповідно до\~пункту 1,\~пункту 13\~Постанови Кабінету\~Міністрів України\~«Про перелік\~видів доходів,\~які враховуються\~при визначенні\~розміру аліментів\~на одного\~з подружжя,\~дітей,\~батьків,\~інших осіб»\~від 26\~лютого 1993\~року №\~146,\~утримання аліментів\~з працівників\~провадиться з\~усіх видів\~заробітку і\~додаткової винагороди\~як за\~основною роботою,\~так і\~за роботою\~за сумісництвом,\~в тому\~числі з: 1)\~основної заробітної\~плати за\~посадовим \~окладом,\~тарифною ставкою,\~відрядними розцінками\~тощо; 2)\~усіх видів\~доплат і\~надбавок до\~заробітної плати; 3)\~грошових і\~натуральних премій; 4)\~оплати за\~надурочну роботу,\~за роботу\~в святкові,\~неробочі та\~вихідні дні; 5)\~заробітної плати,\~що зберігається\~ під\~ час\~відпустки,\~а також\~з одержуваної\~при звільненні\~компенсації за\~невикористану протягом\~кількох років\~відпустку; 6)\~ заробітної\~ плати,\~ що\~ зберігається\~ під\~ час\~ виконання\~державних і\~громадських обов`язків,\~та в\~інших випадках\~збереження середньої\~заробітної плати; 7)\~винагороди за\~загальні річні\~підсумки \~роботи \~підприємств та\~організацій; 8)\~винагороди,\~що виплачується\~штатним літературним\~працівникам газет,\~журналів,\~агентств друку,\~радіо,\~телебачення із\~фонду \~літературного гонорару,\~а також\~нештатним літературним\~працівникам,\~що підлягають\~державному соціальному\~страхуванню; 9)\~одноразової винагороди\~(відсоткових\~надбавок)\~ за\~ вислугу\~років; 10)\~допомоги по\~державному соціальному\~страхуванню,\~а також\~з допомоги\~по тимчасовій\~непрацездатності,\~що встановлені\~в колективних\~сільськогосподарських підприємствах; 11)\~доплат до\~допомоги по\~державному соціальному\~страхуванню,\~виплачуваних за\~рахунок підприємств,\~установ,\~організацій; 12)\~сум,\~виплачуваних для\~відшкодування збитків\~у \~зв`язку\~ з\~втратою працездатності\~внаслідок каліцтва\~або \~іншого \~пошкодження здоров`я,\~за винятком\~сум для\~відшкодування витрат\~ на\~ догляд\~ за\~ними,\~ на\~ додаткове\~харчування,\~ \~санаторно-курортне\~ \~лікування (включаючи\~оплату проїзду)\~і протезування\~потерпілих; 13)\~допомоги по\~безробіттю; 14)\~одержуваної пенсії,\~за винятком\~надбавок \~до пенсії,\~ що\~виплачуються особам\~з інвалідністю\~першої групи\~на догляд\~за ними; 14-1) державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства, призначеної відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" ;\~15)\~стипендій,\~виплачуваних студентам\~ в\~період \~навчання \~у вищих\~навчальних \~закладах,\~учням \~професійних \~навчально-виховних\~закладів та\~слухачам навчальних\~закладів \~підвищення \~кваліфікації та\~перепідготовки кадрів; 16)\~доходів \~від \~підприємницької \~ діяльності,\~селянських (фермерських)\~господарств,\~кооперативів,\~об`єднань\~громадян,\~а також\~доходів,\~що припадають\~ на\~частку \~платника \~аліментів \~від присадибної\~ділянки або\~підсобного господарства; 17)\~усіх видів\~заробітку,\~одержуваного адвокатами\~за роботу\~в юридичних\~консультаціях; 18)\~плати,\~отриманої за\~передачу в\~оренду земельної\~ділянки або\~земельної частки\~(паю); 19) інших видів заробітку. Утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Згідно з частиною 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частинами 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і в заємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі дока зам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання. Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. Суд, з урахуванням викладеного вище, зазначає, що на відповідача як на батька малолітньої дитини покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення дитини. Відповідач жодним чином не спростував позовні вимоги та не надав суду належних та допустимих доказів неспроможності сплачувати аліменти у встановленому законом розмірі на малолітню дитину. Тому у суду наявні правові підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved