Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовною заявою до Комунального підприємства «Харківводоканал», в якій просить визнати неправомірними дії КП «Харківводоканал», які пов`язані з відключенням квартири [ADDRESS] від системи водовідведення, а також зобов`язати КП «Харківводоканал» поновити надання послуги водовідведення в квартирі [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є абонентом КП «Харківводоканал». 22.10.2018 року нею отримано повідомлення відповідача про відключення, в якому зазначено, що станом на 16.10.2018 рік заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення складає 5818,62 грн. При цьому, у вказаному повідомлені відповідач не зазначив про те, який наявний борг окремо за послуги з водовідведення, а який за послуги з водопостачання, також не вказано за який період утворилась така заборгованість та не зазначено в який строк позивач має сплатити наявну заборгованість. 25.10.2018 року позивачем було сплачено заборгованість за послуги з водовідведення у сумі 2340,00 грн., однак повернувшись додому з`ясувалось, що її квартира [ADDRESS] відключена від послуг водовідведення, а в дверях квартири залишена записка від КП «Харківводоканал» про відключення від наданих послуг. Зазначає, що вона неодноразово зверталась до відповідача з питанням про відновлення послуги водовідведення, однак жодної реакції на вказані звернення не було. Вважає, що дії відповідача з відключення послуги водовідведення та подальше зволікання з поновленням надання такої послуги є протиправним та порушує її права як споживача. На підставі викладеного позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволеню, з огляду на наступне. Так, вказує, що позивачем жодними доказами не доведений факт відсутності послуги централізованого водовідведення. Зазначає, що на [PERSON] відкритий особовий рахунок № [NUMBER] , у житловому приміщенні зареєстрована одна особа, пільги та житлово-комунальна субсидія не надаються. Нарахування за послуги здійснюються за встановленими нормами водоспоживання та водовідведення відповідно до встановленого ступеню благоустрою жилого приміщення з розрахунку кількості споживачів, що проживають, в даному випадку одна особа. Послуги централізованого водовідведення надаються до житлового приміщення позивача постійно, припинення надання послуги підприємством не здійснювалось. Натомість, зазначає, що позивачем не виконується обов`язок щодо сплати за надані послуги, оскільки станом на 01.01.2019 року сума заборгованості позивача по особовому рахунку № [NUMBER] становить 3886,51 грн. Вказує, що надані позивачем докази підтверджують лише наявність у неї заборгованості за послуги централізавоного водопостачання та водовідведення, а не відсутність послуги централізованого водовідведення. Так, позивачем не надано жодних висновків технічних спеціалістів про стан мережі водовідведення або висновків обстеження мережі водовідведення, якими б підтверджувалась відсутність послуги водовідведення у помешканні позивача. Щодо посилання позивача на залишене їй повідомлення, зазначає, що повідомлення споживачів про наявну заборгованість має виключно інформативний характер та здійснюється з метою нагадування про необхідність виконання зобов`язань по сплаті за отримані послуги, а записка про припинення послуги взагалі не може вважатись належним доказаом, оскільки остання не має ніяких реквізитів офіційного сповіщення. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позивачем надано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій посилалась на обставини, зазначені у позовній заяві. Додатково зазначила, що відповідачем жодним чином не підтверджується факт надання послуги водовідведення, як це вказав представник у своєму відзиві на позовну заяву. На підставі викладеного підтримала позовні вимоги. 15.01.2019 року представником Комунального підприємства «Харківводоканал» подано до суду зустрічну позовну заяву про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення, в якій просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості за послуги централізованого водопостачання за період з 01.04.2012 року по 31.12.2018 року у розмірі 3685,81 грн. та послуги водовідведення за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року у розмірі 200,70 грн., а також 3% річних у сумі 100,48 грн., інфляційні витрати у сумі 385,91 грн., а всього стягнути 4372,90 грн. В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилається на те, що [PERSON] є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Однак в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення не здійснює, внаслідок чого утворилась заборгованість за послуги централізованого водопостачання за період з 01.04.2012 року по 31.12.2018 року у розмірі 3685,81 грн. та послуги водовідведення за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року у розмірі 200,70 грн. У зв`язку з наявністю заборгованості на прострочену суму позивачем також нараховано інфляційні витрати в розмірі 385,91 грн. та 3% річних в розмірі 100,48 грн. Відповідачем подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вважає позовні вимоги КП «Харківводоканал» безпідставними з огляду на наступне. Так, зазначає, що заявлені вимоги виходять за межі позовної давності, а отже нарахування, які здійснювались позивачем до 08.04.2016 року не підлягають задоволеню. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за період з 09.04.2016 року, то вважає, що така заборгованість взагалі у неї відсутня, оскільки вся заборгованість нею сплачена включно до 25.10.2018 року. Крім того, зазначає, що починаючи з 2005 року постачання холодної води в її квартиру не здійснюється з невідомих причин. Починаючи з 26.10.2018 року вона не користувалась послугами з водопостачання та водовідведення, оскільки 25.10.2018 року КП «Харківводоканал» протиправно відключило її квартиру від послуг водовідведення. В силу вказаних обставин квартира стала непридатною для проживання, і з 26.10.2018 року напротязі тривалого часу позивач не мала змоги проживати у квартирі. Вважає, що має право не сплачувати вартість комунальних послуг з водопостачання та водовідведення за той період, коли вона не проживала в квартирі внаслідок неможливості користуватися нею, і коли послуги фактично не надавались. Також, щодо нарахування 3% річних та інфляційних витрат зазначає, що оскільки у неї немає заборгованості перед позивачем, то вказані нарахування також не підлягають стягненню. На підставі викладеного просить відмовити у задоволені позовних вимог зустрічної позовної заяви у повному обсязі. Представником позивача за зустрічним позовом надано до суду відповідь на відзив на зустрічний позов, в якій наполягав на задоволені позовних вимог. Додатково зазначив, що заперечує щодо застосування строків позовної давності, оскільки 16.12.2016 року КП «Харківводоканал» звернулось до Дзержинського районного суду м.Харкова із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення з урахуванням індексу інфляції та 3% річних урозмірі 4177,06 грн. 13.01.2017 року Дзержинським районним судом м.Харкова заяву КП «Харківводоканал» задоволено. 10.04.2017 року на підставі заяви [PERSON] Дзержинським районним судом м.Харкова скасовано судовий наказ від 13.01.2017 року. Таким чином вважає, що зустрічні позовні вимоги заявлені з урахуванням переривання перебігу позовної давності у зв`язку із зверненням до суду з заявою про видачу судового наказу. Крім того, вказує, що посилання позивача на акти обстеження КП «Жилкомсервіс» від 31.01.2007 року, якими встановлені несправності технічного стану сантехніки, взагалі не стосуються предмету позову, оскільки зустрічні позовні вимоги стосуються нарахування плати за період з 01.04.2012 року по 31.12.2018 року. Також, щодо нарахування 3% річних та інфляційних витрат, зазначає, що з вимогами зустрічного позову звернулись на підставі скасування судового наказу у 2017 році, а також через збільшення розміру заборгованості через систематичну несплату, а отже стягнення суми індексу інфляції та 3% річних нарахованих на суму заборгованості відповідає вимогам законодавства. На підставі викладеного просить задовольнити зустрічну позовну заяву у повному обсязі. Відповідачем за зустрічною позовною заявою подані заперечення на відповідь на відзив на зустрічний позов, в яких зазначила, що не погоджується з твердженням представника позивача про те, що заява про видачу судового наказу перериває перебіг строку позовної давності. Також, зазначає, що зі змісту актів, наданих КП «Жилкомсервіс», вбачається, що в її квартирі існують суттєві проблеми з водопостачанням, однак КП «Харківводоканал» не зазначає, яким чином були усунуті вказані проблеми, та чи були вони взагалі усунуті. Крім того, вказує, що КП «Харківводоканал» жодного разу не направило до її квартири жодної комісії для з`ясування причин відсутності відповідних послуг. У зв`язку з викладеним, вважає, що зустрічна позовна заява є безпідставною, та такою, що не підлягає задоволеню. Ухвалою судді від 04.12.2018 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення допущених недоліків заяви. Ухвалою судді від 12.12.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 09.04.2019 року зустрічну позовну заяву КП «Харківводоканал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання і водовідведення прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до Комунального підприємства «Харківводоканал» про захист прав споживача, об`єднано їх в одне провадження. Крім того, вказаною ухвалою закрито підготовче провадження по справі за позовом [PERSON] до\~Комунального підприємства\~«Харківводоканал» про\~захист прав\~споживача та\~за зустрічним\~позовом Комунального\~підприємства «Харківводоканал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Витребувано від КП «Харківводоканал» інформацію щодо складу бригади, яка 23.11.2018 року виїжджала за адресою: [ADDRESS] . Протокольною ухвалою від 09.04.2019 року задоволено клопотання позивача за первісною позовною заявою про виклик свідків. Ухвалою суду від 28.11.2019 року за клопотанням позивача витребувано у відповідача КП «Харківводоканал» інформацію щодо місця реєстрації проживання колишнього працівника КП «Харківводоканал» [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 12.08.2021 року відмовлено у задоволені клопотання позивача про витребування з ПАТ «Укртелеком» інформації щодо мобільного номеру телефону. Також відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про повторний допит свідка [PERSON] , та про витребування від відповідача КП «Харківводоканал» інформації про членів бригади, що здійснювали у жовтні 2018 року відключення каналізації в квартирах громадян Шевченківського району м.Харкова, з відображенням анкетних даних її робітників та проведення їхнього допиту. Ухвалою суду від 08.09.2022 року задоволено клопотання представника КП «Харківводоканал» про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи «EasyCon». Позивач за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, зазначених у поданих заявах. Щодо вимог за зустрічним позовом заперечувала у повному обсязі. Представники відповідача за первісним позовом проти задоволення вимог за первісним позовом заперечували з підстав, викладених у поданих заявах по суті справи. Зустрічні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у заяві. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є знайомою [PERSON] показала, що 25.10.2018 року вона зустрілась з позивачем у центрі та поїхали до неї додому. Коли піднялись на поверх, де розташована квартира [PERSON] , побачили у вхідній двері записку про наявність боргу та про відключення послуги водовідведення. Зайшовши в квартиру, [PERSON] перевірила воду, однак водовідведення було відсутнє. У дворі будинку працювала бригада КП «Харківводоканал», вони разом з [PERSON] підійшли до них. [PERSON] запитала у зв`язку з чим у неї відсутня послуга з водовідведення, адже вона тільки вранці сплатила за надані послуги, на що їй повідомили, що вона має сплатити ще 1500,00 грн. Надалі 07.04.2019 року свідок повторно разом з [PERSON] зайшла до її квартири та встановили, що каналізація так і не працює. Вони знову разом підійшли до бригади КП «ХВК», які працювали на подвір`ї будинку, та отримали відповідь, що послуга з водовідведення вже підключена. Усю розмову свідок фіксувала на телефон. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , який є знайомим позивачки, показав, що 25.10.2018 року йому зателефонувала [PERSON] та попросила бути присутнім у її квартирі під час приїзду аварійної бригади по ремонту каналізації. Він приїхав о 14.00 годині, бригада приїхала близько 16.00 години. Повідомив, що дійсно бачив що каналізація в квартирі позивача не працює. Бригада перевірила справність каналізації та один з працівників повідомив, що ймовірно каналізація забита або відключена. Після цього аварійна бригада поїхала, жодних актів не складали. При повторному допиті свідок показав, що 02.10.2019 року близько 14.00 години він зайшов до квартири позивача, при вливанні до раковини води, вода почала виходити зі сливу у ванній. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що він працює у КП «Харківводоканал» на посаді слюсара сантехніка. В його обов`язки входить прочистка стояків та лежаків у підвалах. 28.11.2018 року поступила заявка за адресою [ADDRESS] про забиття центрального стояка. Коли приїхали на місце, пересвідчились, що центральний стояк працює та поїхали. Актів не складали. Більш детально події того дня свідок не пам`ятає. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що він працює у КП «Харківводоканал» начальником лабораторії телевізійного контролю. [PERSON] йому не знайома. Зазначив, що до його обов`язків входить лише проведення осмотру каналізацій малого та великого діаметру. Функції з відключення водовідведення не контролює, цим займається окремий підрозділ. На питання позивача, чи пам`ятає свідок їхню розмову з приводу відсутності водовідведення у квартирі позивача, свідок повідомив, що такої розмови взагалі не пам`ятає. Суд, заслухавши вступне слово сторін, допитавши свідків, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що в задоволені позовних вимог за первісним позовом слід відмовити у повному обсязі, позовні вимоги за зустрічною позовною заявою задовольнити частково, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей\~55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захис прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. За приписом ч.1ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст.13\~та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч.1 ст.12 ЦК України\~особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст.12 ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п.2, п.4, п.6 - п.7 ч.2 ст.43 ЦПК України\~учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст.44 ЦПК України\~учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч.4 ст.12 ЦПК України\~кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відносини між надавачем та споживачем житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Цивільним кодексом України, Законом України «Про захист прав споживачів» та іншими нормативно-правовими актами чинного законодавства України. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до ч. 1,2 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Закон України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, спрямовані на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоров`я людини питною водою. В статті 1 цього Закону визначено, що централізоване водовідведення - господарська діяльність із відведення та очищення стічних вод за допомогою системи централізованого водовідведення. Відповідно до статті 19 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов`язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення; об`єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об`єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності. Договір про надання послуг з питного водопостачання та/або водовідведення укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті. Тобто стаття 19 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» передбачає надання послуг з питного водопостачання та водовідведення на підставі договору з підприємством питного водопостачання. Статтею 22 вказаного Закону передбачено, що споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Згідно матеріалів справи та не заперечується сторонами у справі, що КП «Харківводоканал» надає послуги водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] є споживачем таких послуг. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] зазначила, що 22.10.2018 року нею отримано повідомлення від КП «Харківводоканал» про відключення через наявну заборгованість. 25.10.2018 року нею було сплачено наявний борг у сумі 2340,00 грн., однак з прибуттям додому нею було виявлено перешкоди у водовідведенні. Вважає, що КП «Харківводоканал» неправомірно припинило надання їй послуг з водовідведення, оскільки заборгованість за надані послуги відсутня. Так, матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] отримала повідомлення від КП «Харківводоканал» №148, згідно якого підприємство повідомило позивача, що станом на 16.10.2018 року по особовому рахунку споживача наявна заборгованість за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення у сумі 5818,62 грн., яку необхідно сплатити у повному обсязі протягом 7 днів з моменту отримання даного повідомлення. В матеріалах справи міститься копія записки від 25.10.2018 року адміністрації КП «Харківводоканал», [PERSON] повідомлено, що у зв`язку із непогашенням заборгованості квартира [ADDRESS] відключена від системи централізованого водовідведення. Дослідивши надані позивачем докази, суд зазначає наступне. Згідно п.1 ст.5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Пунктом 2 ч.1 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», передбачено, що споживач має право без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості. Вищенаведеними нормами встановлено обов`язок підприємства на інформування споживачів про наявну заборгованість по сплаті за послуги. Таким чином, повідомлення споживачів про наявну заборгованість має виключно інформативний характер, здійснюється з метою нагадування про необхідність виконання зобов`язань по сплаті за отримані послуги. Щодо записки від 25.10.2018 року про відключення позивача від системи централізованого водопостачання, суд зазначає, що за вимогами п.4.1 «Національного стандарту України. Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів» ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України 07.04.2003 №55, документ має містити такі реквізити: зображення емблеми організації або товарного знака, код організації, назва організації, підпис, відпиток печатки тощо. Зазначена вище записка не має належних реквізитів, що унеможливлює суд ідентифікувати її як офіційний документ, яким КП «Харківводоканал» повідомив споживача про відключення послуги, а отже не може слугувати належним та допустимим доказом по справі. Крім того, згідно листа КП «Харківводоканал» від 28.11.2018 року №ЗПУ/П102/1-18.01.02, [PERSON] надано відповідь, що за адресою: [ADDRESS] відключення від системи централізованого водовідведення підприємством не здійснювалось. Послуга з централізованого водовідведення за вказаною адресою надається в нормативному режимі. У суду немає сумнівів у належності вказаного доказу, оскільки КП «Харківводоканал» є технологічним комплексом водопровідних та каналізаційних мереж і споруд, що забезпечує питною водою та надійною системою каналізування мешканців Харкова та Харківської області та безпосередньо у віданні якого знаходиться інформація щодо споживачів, яким припинено надання послуг. При цьому суд критично ставиться до показів свідків [PERSON] та [PERSON] , оскільки останні не є фахівцями в галузі водопостачання та водовідведення, а отже показами останніх та позивачем не підверджено, що відсутність послуги з водовідведення відбулось саме з вини відповідача КП «Харківводоканал». Крім того, відповідно до п.п. 33, 37 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та горячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 (які були чинними на час виникнення спірних правовідеосин), передбачено, що у разі неналежного надання або ненадання послуг виконавцем споживач повідомляє про це виконавця в усній формі за допомогою телефонного зв`язку чи у письмовій формі за адресами, що зазначені в договорі. За результатами перевірки складається акт-претензія про неналежне надання або ненадання послуг (далі акт-претензія), який підписується споживачем та представником виконавця. Акт-претензія складається у двох примірниках по одному для споживача та виконавця. По справі вбачається, що у день виявлення 25.10.2018 року перешкод у водовідведенні (водопостачанні) чи відразу наступного дня, позивач не склала відповідні акти (у присутності сусідів, представників КП «Харківводоканал») про виявлене та не зафіксувала цей факт у належний спосіб. Натомість допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що при перевірці центрального стояка у будинку позивача жодних несправностей не виявлено, акти-претензії не складались. У суду немає сумнівів у достовірності показів свідків, оскільки останні безпосередньо працюють у КП «Харківводоканал», є фахівцями у своїй галузі, а також попереджені про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань та приведені до присяги. Оцінюючи встановлені у справі обставини, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені, перевіривши їх обґрунтованість, суд приходить до висновку, що посилання позивача на протиправність дій з боку відповідача, не знайшли свого підтвердження. Щодо зустрічного позову КП «Харківводоканал» про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення, суд приходить до наступного висновку. Як вже вище встановлено судом, та не заперечується відповідачем за зустрічним позовом, [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , тобто є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які надаються КП «Харківводоканал» за вказаною адресою. Облік нарахувань та оплат за вказані послуги здійснюються за абонентським особовим рахунком № [NUMBER] . Відповідно до п. 5 ч.2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.2 ст.32 Закону №1875 розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Нарахування за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення за вказаною адресою проводяться на підставі тарифів, встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики і комунальних послуг у відповідності до Закону №1875 та п.20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630. При проведенні розрахунків зі споживачами до 01.01.2017 року позивачем застосовувались норми водопостачання і водовідведення, затверджені рішенням виконавчого комітету Харківської міської Ради народних депутатів «Про встановлення та застосування норм водопостачання і водовідведення, та порядку розрахунків» від 09.04.1997 року №256. З 01.01.2017 року підприємством застосовуються норми водопостачання і водовідведення, затверджені рішенням виконавчого комітету Харківської міського ради «Про затвердження нормативів (норм) водопостачання та водовідведення для населення в разі відсутності засобів обліку води» від 28.12.2016 року №901. Згідно ч.1 ст.9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до ст.68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Згідно ст.22 ЗУ «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» споживачі питної води зобов`язані: своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення Представником КП «Харківводоканал» зазначено, що внаслідок невиконання зобов`язань, у [PERSON] перед підприємством утворилась заборгованість в сумі 3886,51 грн. з яких: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.04.2012 року по 31.12.2018 року у розмірі 3685,81 грн. та за послуги водовідведення за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року у розмірі 200,70 грн. Правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Вказана позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 20 червня 2012 року у справі № 6-68цс12. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Разом із цим, статтею 256 ЦК України закріплено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з вимогами ч.3 ст.267 ЦК України та ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частинами першою та п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно з ч.ч. 2.3 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Разом з тим, [PERSON] у відзиві на зустрічну позовну заяву просила застосувати строк позовної давності у три роки. Представник КП «Харківводоканал» у відповіді на відзив заперечував щодо застосування строків позовної давності, оскільки раніше звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, який згодом було скасовано, а отже, вважає, що перебіг строку позовної давності перервався, що обгрунтовує висновком Верховного Суду України, висловленого у постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року по справі № 712/8916/17 висловила наступну правову позицію: Інститут наказного провадження був запроваджений у цивільному процесі України з 1 вересня 2005 року, коли набрав чинності ЦПК України. ЦК України набрав чинності 1 січня 2004 року. З того часу приписи статті 264 цього кодексу про переривання перебігу позовної давності залишаються незмінними, а перелік підстав такого переривання є вичерпним. Наказне провадження як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувача) і боржника. Процес доказування для першого починається з моменту подання заяви про видачу судового наказу та закінчується прийняттям цієї заяви судом, тоді як для боржника цей процес розпочнеться, якщо він вирішить подати заяву про скасування судового наказу після отримання копії останнього. Звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є правом, а не обов`язком особи, якій належить право вимоги, а також органів і осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина друга статті 95 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, частина друга статті 160 ЦПК України у редакції, чинній з тієї дати). Велика Палата Верховного Суду вважає, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 640/2704/16-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 травня 2018 року у справі № 903/509/17). Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц). З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності. Враховуючи викладене, а також те, що представник позивача звернувся до суду з зустрічним позовом 15.01.2019 року, суд вважає за необхідне застосувати 3-річний строк позовної давності і приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково, в межах цього строку і в межах позовних вимог за період з 15.01.2016 року по 31.12.2018 року включно. З наданого позивачем за сустрічним позовом розрахунку заборгованості вбачається, що борг відповідача за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.04.2012 по 31.12.2018 становить 3685,81 грн, за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 200,70 грн. Позивачем також заявлено вимогу про стягнення інфляційних витрат у сумі 385,91 грн. та 3% річних у сумі 100,48 грн., надано розрахунок, з яким погоджується суд. Однак, суд зазначає, що [PERSON] частково сплачено заборгованість за надані послуги у спірному періоді в загальному розмірі 2340,00 грн., що підтверджується копією квитанції від 25.10.2018 року. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] частково сплачено грошові кошти на погашення заборгованості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме з відповідача підлягає стягненню заборгованість за послуги з централізованого водопостачання за період з 15.01.2016 року по 31.12.2018 рік у розмірі 1550,38 грн., а також три відсотка річних у розмірі 100,48 грн. та інфляційні витрати у розмірі 385,91 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності і відсутністю поважних причин пропущення позовної давності, а також частковою оплатою заборгованості відповідачем. При цьому, не можуть бути прийняті до уваги послання відповідача, що у позові слід відмовити, оскільки вона не мешкає у зазначеній квартирі та не користуються послугами водопостачання, водовідведення, у зв`язку з наступним. Порядок проведення перерахунку за надання послуг з водопостачання та водовідведення споживачам - фізичним особам регулюється ЗУ «Про питну воду і питне водопостачання» № 2918-ІІІ від 10.01.2002, ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004, «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», введеними в дію Постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 № 630. Зокрема, пунктом 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що споживач має право на зменшення розміру оплати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його, їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Пунктом 6 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що за умови документального підтвердження, споживач має право на несплату вартості комунальних послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) на період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. Відповідно до пп.11 п. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором. Суд зазначає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що вона не користувалась послугами з централізованого постачання холодної води, централізованого водовідведення за вказаний період з дозволу відповідних органів виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства у відповідності з Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року. Крім того, звернень з питання здійснення перерахунку в зв`язку з не проживанням за адресою: [ADDRESS] від відповідача до КП «Харківводоканал» не надходило. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ч.ч.1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Положеннями ст.89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином,\~оцінюючи належність,\~допустимість і\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності,\~враховуючи те,\~що обставини,\~на які\~посилається позивач як на підставу своїх вимог\~за первісним\~ позовом не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а обставини, на які посилався позивач за\~зустрічним позовами\~як на\~підставу позовних\~вимог частково\~знайшли своє\~підтвердження в\~судовому засіданні,\~суд ухвалює\~рішення про відмову у задоволені позову [PERSON] до КП «Харківводоканал» та про\~часткове задоволення\~зустрічного позову КП «Харківводоканал» до [PERSON] . Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст.525, 526, 530, 625, 626 ЦК України, ст.ст.64, 67, 68, 162 ЖК України,

Outcome: partial