Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 01.06.2016 року вони з відповідачем уклали шлюб. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач посилається на те, що подружнє життя між сторонами погіршилось, в результаті чого шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство вони не ведуть з лютого 2022 року, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим. У зв`язку з цим, просить розірвати шлюб у судовому порядку. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05.10.2022 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 03.11.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач повідомила, що спілкування з позивачем погіршилось через те, що вона разом з дітьми змушена була переїхати до іншої країни в березні 2022 року внаслідок військової агресії російської федерації. Не вважає, що їх сім`я припинила існування, тому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, або відкласти прийняття рішення по справі до моменту її повернення до України. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05.11.2022 року вирішено розглянути справу в загальному позовному провадженні та призначити по справі судове засідання. 27.01.2022 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що наведені у відзиві аргументи не відповідають дійсності. Проживати спільно з відповідачем вони припинили з початку лютого 2022 року, при цьому, відповідач не збирається повертатися до України, її дії є лише затягуванням судового процесу. Позивач 01.02.2023 року подав заяву про розгляд справи без його участі, долучивши до неї роздруківку переписки з відповідачем для підтвердження наведених у відповіді на відзив тверджень. Відповідач в судове засідання 01.02.2023 року не з`явилась, явку представника не забезпечила, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактично обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01 червня 2016 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві був зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем, актовий запис № 859, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 08.07.2022 року (а.с. 10). Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 5-6). Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України), шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті по цього Кодексу. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Причиною розірвання шлюбу є те, що між сторонами фактично припинені шлюбні відносини, сторони мають різні погляди на життя, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та не ведуть спільного господарства, а позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, а відтак, суд доходить висновку про те, що шлюб має формальний характер та підлягає розірванню у судовому порядку. Перешкод для розірвання шлюбу в судовому порядку судом не встановлено. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved