Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

06.12.2022 року засобами поштового зв`язку позивачка звернулася до суду із відповідним позовом, в якому просила визнати за нею право власності у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] після померлої [INFO] бабусі [PERSON] . Причиною звернення до суду стала неможливість позивачки оформити спадщину в адміністративному порядку після отримання 18.11.2022 року постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Мірошниченко Оленою Миколаївною через відсутність реєстрації як вказаного житлового будинку, так і земельної ділянки під ним за померлою бабусею. Одночасно із позовною заявою [PERSON] надала суду заяву про витребування письмових доказів по цивільній справі, а саме, враховуючи необхідність повного та всебічного розгляду заявлених нею позовних вимог, просила витребувати з Первомайської державної нотаріальної контори копію спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.45). Ухвалою судді від 12.12.2022 року вказана позовна заява була залишена без руху через порушення вимог п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України, а саме відсутності у позовній заяві чітко визначеної підстави для задоволення позовних вимог. Даних про отримання даної ухвали позивачкою у суду станом на час вирішення питання про відкриття провадження у справі немає (а.с.47). 26.12.2022 року позивачка надала суду уточнену заяву про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом разом з додатковими доказами на підтвердження нових підстав свого позову разом із її копією для відповідача у справі (а.с.50-59). Ухвалою судді від 29.12.2022 року вказана заява позивачки була прийнята як заява про зміну підстав позову на підставі постанови об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.11.2021 року у справі №405/3360/17, визначено вид позовного провадження як загальне, призначено підготовче провадження із датою судового засідання 23.01.2023 року, задоволено клопотання позивачки та витребувано у Первомайській державній нотаріальній конторі спадкову справу після померлої [INFO] [PERSON] , наданий відповідачу час для подання відзиву, а третій особі для подання пояснень щодо суті заявлених позовних вимог в редакції змінених підстав позову (а.с.60-61). 04.01.2023 року на адресу суду надійшла належним чином завірена копія спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] №375/2021 (а.с.66-79). Перед судовим засіданням у підготовчому провадженні 23.01.2023 року позивач засобами поштового зв`язку надала суду заяву про долучення письмових доказів щодо того, що померлий 2008 року [PERSON] не був членом колгоспного двору відповідно до даних його трудової книжки з доказами направлення вказаного клопотання відповідачу по справі (а.с.84-86). У судове засідання сторони не прибули, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином (а.с. 94-95). Позивачка одночасно із заявою про долучення письмових доказів надала суду заяву від 23.01.2023 року про подальший розгляд справи за її відсутності (а.с.88). Відповідач по справі в особі уповноваженої особи за посадою - заступника сільського голови Біляївської сільської ради Лозівського району Харківської області Олега Приймака 09.01.2023 року надав заяву, в якій просив слухати справу без участі представника відповідача через встановлений карантин та вирішити справу на розсуд суду відповідно до вимог діючого законодавства (а.с.81). У зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи, фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши подану позовну заяву зі зміненими підставами позову разом із усіма долученими доказами з боку позивача та витребуваними судом доказами, діюче законодавство з предмету позову, суд приходить до думки, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Первомайським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (актовий запис №564 від 25.08.2021 року)(а.с.71, зворотній бік). Позивач по справі є спадкоємцем після померлої на підставі заповіту, посвідченого 22.06.2012 року секретарем Суданської сільської ради Первомайського району Харківської області Водяницькою Т.Б., що підтверджується копію заповіту (а.с.73, зворотній бік) та довідкою зі спадкового реєстру №66708538 від 04.10.2021 року (а.с.19). На підставі заяви позивачки від 04.10.2021 року була заведена спадкова справа №375/2021, що підтверджується довідкою зі спадкового реєстру №66708541 від 04.10.2021 року (а.с.74, зворотній бік). Спадковим майном є житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок з надвірними будівлями побудований 1970 року. Правовстановлюючі документи на нього не видавалися та спадкодавцем [PERSON] не отримувалися. Вказаний факт підтверджується технічним паспортом на будинок від 15.02.2022 року та довідкою державного нотаріуса Первомайської державної нотаріальної контори Мірошниченко О.М. від 01.08.2022 року за №352/02-14 (а.с.15-24, 28). 18.11.2022 року позивачу постановою державного нотаріуса Первомайської державної нотаріальної контори Мірошниченко О.М. було відмовлено в оформленні спадкових прав через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок (а.с.29). Таким чином, судом встановлюється, що позивач є спадкоємцем після померлої [PERSON] у порядку спадкування за заповітом, однак оформити свої спадкові права саме на житловий будинок (земельні ділянки були нею успадковані) вона не може, оскільки у неї відсутній правовстановлюючий документ на вказаний будинок і отримати його в порядку адміністративної процедури у відповідних державних органах вона не може. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Стаття 1233 ЦК України визначає, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частинами першою та п`ятою статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її та незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відносно встановлення факту наявності спадкового майна за померлою [PERSON] , суд встановлює, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. На момент завершення будівництва спірного будинку (1970 рік) питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до нього постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва, у тому числі на території нинішньої України. Згідно зі статтею 1 вищевказаного Указу кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 вищевказаної Постанови визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за зазначеними нормативно-правовим актами, які діють на території України на час постановлення даного судового рішення, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Окремо суд зазначає, що в даній справі не може застосовуватися «Інструкція про порядок реєстрації будинків і домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР», затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року, оскільки вказана інструкція стосувалася виключно будинків та домоволодінь у містах та селищах, а предмет спору в даній справі (житловий будинок з надвірними будівлями) знаходиться у селі, яке ніколи до складу міст чи селищ міського типу не входило. Факт та дата будівництва будинку встановлений погосподарською книгою на 2021-2025 роки відповідача, що підтверджується випискою з погосподарської книги №16 від 28.07.2022 року, наданою відповідачем. Факт наявності житлового будинку 1970 року спорудження є достатньо правовою підставою для визнання факту набуття померлою [PERSON] права власності на вказаний будинок, навіть при відсутності на нього правовстановлюючих документів і чого достатньо суду для визнання за позивачем саме права власності у порядку спадкування за законом. Також судом встановлюється, що зареєстрований до моменту своєї смерті за адресою вказаного будинку [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.58) не мав жодного відношення до складу сім`ї померлої [PERSON] , оскільки у погосподарській книзі був чітко зазначений як квартирант (а.с.55-57), що унеможливлює визначення його як члена сім`ї [PERSON] , а відповідно не передбачає набуття ним права власності на збудований за його життя спірний будинок 1970 року народження. Визначені дані у погосподарській книзі щодо житлового будинку є актом органу влади, який підтверджує право власності на житловий будинок. Порушення порядку ведення погосподарських книг щодо спірного житлового будинку під час розгляду справи не встановлено, надані суду дані відповідають фактичним обставинам справи. У пункті 3.2 «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва. Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Відповідно до пункту 42 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, речові права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачає обов`язкової реєстрації таких прав. Право власності на збудоване до набрання чинності зазначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави дійти висновку про те, що до збудованих до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності, а документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12 та поставі Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц. Таким чином, заявлені позовні вимоги в редакції позовної заяви зі зміненими підставами позову знайшли своє підтвердження під час судового розгляду та підлягають задоволенню. На підставі зазначеного та

Outcome: approved