Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою 01 лютого 2023 року, в якій просить суд встановити факт смерті його батька [PERSON] , [INFO] , місце народження - м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, Україна, адреса реєстрації місця проживання на день смерті: [ADDRESS] , місце смерті - м. Луганськ, Луганська область, дата смерті - [INFO] , причина смерті - тромбоемболія легеневої артерії, пневмонія, коронавірусна інфекція Covid-19; допустити негайне виконання рішення суду. Вимоги заяви мотивовано тим, що [PERSON] , [INFO] , є рідним батьком [PERSON] . Його батько помер [INFO] в м. Луганськ, Кам`янобрідський район, що є тимчасово окупованою територією України, причина смерті - тромбоемболія легеневої артерії, пневмонія, коронавірусна інфекція. Факт його смерті підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть та довідкою при причину смерті, які видані медичними установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому вважаються недійсними і не створюють правових наслідків, у тому числі для реєстрації факту смерті [PERSON] на підконтрольній органам державної влади території України. Оскільки зареєструвати смерть батька на території України в позасудовому порядку він не має можливості, тому вимушений звернутись до суду. Окремо акцентував увагу на листі Верховного Суду від 22 квітня 2021 року №985/0/208-21 щодо відсутності необов`язковості надання відмови органу РАЦС до суду при зверненні із заявою в порядку ст.317 ЦПК України при встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території. Ухвалою суду від 01 лютого 2023 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі з призначенням до невідкладного розгляду за правилами окремого провадження (а.с.21). Правом на участь в судовому засіданні заявник не скористався, подавши заяву про розгляд справи в письмовому провадженні. Заявлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду заяви повідомлявся належним чином шляхом направлення судових та позасудових документів на офіційну електронну пошту, що підтверджується матеріалами справи. Інших заяв, клопотань по справі не заявлялось. З огляду на характер справи, яка підлягає негайному розгляду, а ухвалене за результатами її розгляду рішення - негайному виконанню, суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає цьому. Суд, врахувавши позицію заявника, дослідивши письмові матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, дійшов висновку, що вимоги заяви підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] (рос. - [PERSON] ) народився [INFO] в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, СРСР. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09 квітня 1987 року (а.с.6) його батьками є [PERSON] (рос. - [PERSON] ) та [PERSON] (рос. - [PERSON] ). Батьки [PERSON] перебували у шлюбі, офіційно зареєстрованому 28 грудня 1985 року Відділом РАЦС Дзержинського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, який розірвано між ними 28 квітня 2005 року Центрально-Міським відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області (свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 16 травня 2005 року, а.с.19). [PERSON] (рос. [PERSON] ) народився [INFO] у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, громадянство - України, до 24 червня 2004 року значився зареєстрованим та проживав за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини встановлено за паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим 13 жовтня 1998 року Центрально-Міським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я [PERSON] (а.с.7-9). 17 грудня 2015 року [PERSON] отримав паспорт «громадянина Луганської Народної Республіки», виданий «Управлением миграционной службы МВД Луганской Народной Республики» (а.с.12), однак паспорт громадянина України не здавав, відомості про відмову від громадянства України відсутні. Судом оглянуто надані заявником копії лікарського свідоцтва про смерть №1249 від 29 вересня 2022 року, довідку про причини смерті від 29 вересня 2022 року, видані «ГУ «Луганская городская многопрофильная больница №8» ЛНР» за формою №106/у, затвердженою Наказом Мінздраву ЛНР від 28 серпня 2015 року №591. З наданих заявником документів слідує, що [PERSON] помер [INFO] перебуваючи на стаціонарі «ГУ «Луганская городская многопрофильная больница №8» ЛНР», причина смерті - тромбоемболія легеневої артерії, пневмонія, коронавірусна інфекція Covid-19. Останнім місцем його мешкання до моменту смерті було м. Луганськ, Кам`янобрідський район, Луганська область, Луганська Народна Республіка (а.с.15-16). Згідно зі ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Згідно із Законом України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» від 16 вересня 2014 року, Постановою Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» від 17 березня 2015 року, Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р від 12 грудня 2015 року, м. Луганськ знаходиться на тимчасово окупованій території Луганської області. Відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. У відповідності з ч.ч.3, 4 ст.49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок проведення державної реєстрації смерті в Україні врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, зі змінами та доповненнями. Як слідує з ч.6 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та п.7 глави 5 розділу III «Правил державної реєстрації актів цивільного стану», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Частиною 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначені підстави для державної реєстрації смерті - це документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до приписів «Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть», затвердженої наказом МОЗ України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1152/13026, для забезпечення реєстрації смерті в органах реєстрації актів цивільного стану закладом охорони здоров`я видається лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о). Лікарське свідоцтво про смерть видається такими закладами охорони здоров`я: лікарнями, амбулаторно-поліклінічними закладами, диспансерами, пологовими будинками, санаторіями, патолого-анатомічними бюро, бюро судово-медичної експертизи. Разом з тим, отримати медичний документ про смерть батька [PERSON] встановленого зразка заявник не має можливості з огляду на те, що [PERSON] помер на тимчасово окупованій території України, а лікарське свідоцтво про смерть видане «ГУ «Луганская городская многопрофильная больница №8» ЛНР», що створена та діє органами окупаційної влади, тому видані посадовими особами лікарні медичні документи за відмінною від затвердженої в Україні формою в розумінні ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсними та не створюють правових наслідків на підконтрольній Україні території. Вказані обставини позбавляють [PERSON] , який є громадянином України, можливості зареєструвати смерть свого батька [PERSON] - громадянина України в органах державної реєстрації актів цивільного стану, що діють на території України, підконтрольній органам державної влади. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року №52/5 визначені підстави для державної реєстрації смерті, однією з підстав є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно зі ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Оцінивши докази в їх сукупності, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до ст.ст.3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави-члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». ЄСПЛ рішеннями у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18 грудня 1996 року, §45) «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001 року) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016 року) наголосив: «…першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони, тобто є окупованою». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів про смерть [PERSON] , виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як допустимих доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав заявника, включаючи право власності (спадкування). Враховуючи, що пред`явлена заявником вимога про встановлення факту смерті його батька [PERSON] на тимчасово окупованій території, має для нього юридичне значення, оскільки створює можливість державної реєстрації смерті батька та надає право на реалізацію спадкових прав в подальшому, іншої можливості підтвердити факт його смерті він не має, в той час такий факт знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду,тому суд вважає за можливе заяву задовольнити та встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , місце народження - м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, Україна, громадянство - України, адреса реєстрації місця проживання на день смерті: [ADDRESS] , місце смерті - м. Луганськ, Луганська область, дата смерті - [INFO] , причина смерті - тромбоемболія легеневої артерії, пневмонія, коронавірусна інфекція Covid-19. Згідно зі ст.14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. У разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акта громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить запис на підставі рішення суду. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. На підставі ч.4 ст.317 ЦПК рішення суду допустити до негайного виконання. З огляду на звільнення заявника від сплати судового збору за подання даної заяви на підставі п.21 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та задоволення заявлених вимог, судові витрати по справі слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved