Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що позивач перебував в шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син залишився проживати з відповідачем; рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.12.2010 р. (справа №2-6762/10) стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання сина в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 жовтня 2010 року до досягнення ним повноліття. Аліменти утримувалися із заробітної плати позивача. З червня 2022 р. син став постійно проживати із позивачем, у вересні пішов до школи за місцем проживання позивача. З цього часу позивач піклується про сина та здійснює його матеріальне забезпечення. Позивач просив суд припинити стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.12.2010 р. (справа №2-6762/10) та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 01.07.2022 р. та до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які поніс позивач у зв`язку із розглядом справи. Відповідач позов не визнала. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначила, що позовна заява підписана адвокатом Хоменком А.С., але не долучена копія договору про надання правової допомоги, що має бути укладений між адвокатом та позивачем. До матеріалів долучена лише копія договору № 14/10/22-2 від 14.10.2022 р. про надання правової допомоги, який укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням «Приват юрист». На переконання позивача, у адвоката відсутні повноваження представляти інтереси позивача, у тому числі, підписувати позовну заяву. Також відповідач зазначила, що долучений до матеріалів позовної заяви ордер не містить обов`язковий реквізит, передбачений п. 12.5 Положення № 41 від 12.04.2019 р. про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції - номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане. По суті заявлених вимог відповідач зазначала, що їх син весь час проживав з нею у місті Дніпрі, але під час літніх канікул у 2022 р. він вирішив поїхати до позивача на короткий строк та там й залишився. Відповідач вважає, що позивач навмисно налаштував дитину проти неї та робить все можливе, щоб син не повернувся до відповідача для того, щоб стягувати з неї аліменти. Відповідач вказувала, що 31.08.2022 року згідно Указу Президента України від 24.02.2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» позивача було призвано на військову службу по мобілізації у Збройні Сили України до військової частини [NUMBER] , тому дитина з вересня 2022 р. по теперішній час проживає не з позивачем, а з його батьками. Відповідач вважає безпідставними ствердження позивача про здійснення ним піклування про здоров`я дитини його фізичний, духовний, моральний розвиток та матеріальне забезпечення, та зазначає, що позивачем не поданий позов про встановлення місця проживання дитини за його місцем реєстрації, що, на її думку, підтверджує той факт, що фактично дитина проживає не з батьком. Щодо стягнення з позивача аліментів вказувала, що станом на 17.10.2022 р. розмір боргу позивача за виконавчим листом №2-6762/10, який виданий Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, 20.12.2010 р. становив 3466,31 грн. Вказаний борг нарахований з 2021 р. З вересня 2022 р. по сьогоднішній день відповідач не отримувала від позивача жодних коштів, лише аліменти по сплаті заборгованості за минулі періоди. Відповідач ніколи не витрачала отримані кошти від позивача на себе та кошти, які від нього надходили, не покривали й половину витрат на дитину, основні витрати сплачувала відповідач самостійно. Проти заявлених позивачем витрат на правову допомогу відповідач заперечувала, оскільки відсутній детальний опис таких витрат та їх розмір є необґрунтованим (а.с. 40-41). Представник позивача в окремо наданому суду клопотанні просив про розгляд справи без участі позивача (а.с. 49). Відповідач просила розглянути справу без її участі. Судом встановлено, що сторони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджуються Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] (а.с.11). На виконання Рішення Амур-Нижньодніпровським районного суду виданий виконавчий лист №2-6762/10, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючі з 11 жовтня 2010 року до досягнення ним повноліття (а.с. 12). Як убачається із Акту про непроживання особи за місцем реєстрації від 17.10.2022 р., громадяни: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] фактично проживають з червня 2022 року за адресою: [ADDRESS] , їх особисті речи присутні (а.с.13). Відповідно до Довідки Криворізької гімназії №98 Криворізької міської ради від 13.10.2022р. за №377, [PERSON] , [INFO] навчається у 8 класі Криворізької гімназії №98 Криворізької міської ради з 01.09.2022рік по теперішній час (а.с.14). Згідно з Листом за № 13/4178 від 02.10.2022 р. Інгулецького об`єднаного РТЦК та СП Дніпропетровської області, громадянин [PERSON] 31.08.2022 року, згідно Указу Президента України від 24.02.2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», було призвано на військову службу по мобілізації у Збройні Сили України до військової частини [NUMBER] (а.с. 44). Зі змісту постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від17.10.2022 року ВП №61542056, принйтої головним державним виконавцем Інгулецького відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Терещенко Юлією Володимирівною, убачається, що виконавчий лист №2-6762/10 перебуває на виконання та [PERSON] отримує дохід в військовій частині [NUMBER] . Також зазначена сума боргу станом на 01.09.2022р. у розмірі 3466,31 грн. (а.с. 45.) Розмір заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] за виконавчим листом №2-6762/10 у сумі 3466,31 грн. також підтверджується розрахунком Інгулецького відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Але зазначена сума відповідає нарахуванню за два з половиною місяця 2022 р. (частина червня 2022р. - липень та серпень 2022 р.) (а.с.47). Сторонами визнається та підтверджується докдазами обставина щодо непроживання з червня 2022 року неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , з відповідачем [PERSON] , яка зареєстрована у м. Дніпрі. З червня місяця 2022 р. малолітній [PERSON] проживає з позивачем та його батьками за адресою: [ADDRESS] , що також визнається сторонами, а тому не підлягає доказуванню у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, згідно з якою обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Процесуальні дії у справі: -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2022 р. позовну заяву залишено без руху, наданий строк для усунення недоліків (сплати судового збору (а.с. 22); -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2022 р. задоволено заяву позивача про забезпечення позову: зупинено стягнення на підставі виконавчого документа - виконавчого листа №2-6762/10 від 20.12.2010 р., за яким відкрито виконавче провадження №61542056 від 16.03.2020 р. Інгулецьким ВДВС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області ПСМУМЮ (м. Дніпро) (а.с. 26-28); -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2022 р. відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 37). Суд, дослідивши докази, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з огляду на наступне. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини. Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. Таким чином, стягнення з позивача аліментів на утримання сина, який, починаючи з червня 2022 р., та на час вирішення спору судом проживає з ним та перебуває на його утриманні суперечить положенням статті 181 СК України, за якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. За такими обставинами позовна вимога про припинення стягнення з позивача аліментів на користь відповідача на утримання сина [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 13, ч.1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доводи відповідача про зміну позивачем місця проживання малолітнього сина виключно з метою отримання ним аліментів суд не визнає слушними через ненадання відповідачем доказів на підтвердження згаданої обставини. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 29 ЦК України, ч. 2 ст. 160, ч. 1 ст. 161 СК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідачем не доведено, що проживання малолітнього сина з позивачем не узгоджено із сином та суперечить його інтересам, а також не надано рішення органу опіки та піклування або суду за яким встановлюється невідповідність інтересам дитини її проживання разом з батьком та визначення місця проживання з матір`ю. Викладене також спростовує твердження відповідача щодо зміни місця проживання дитини позивачем, яке, на думку відповідача, здійснено виключно через корисні мотиви позивача. Відповідно до ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 2 ст. 182, ч. 1 ст. 183 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Під час розгляду справи відповідачем не доведена наявність у неї на утриманні інших непрацездатних осіб; неможливості сплати аліментів через її стан здоров`я, а також існування інших істотних обставин, що впливають на визначення розміру аліментів. Враховуючи викладене, а також те, що з червня 2022 р. малолітній син проживає з позивачем, то позовні вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання малолітнього сина у розмірі частини її доходів підлягає задоволенню. Водночас, в силу ст. 191 СК України, стягнення аліментів має починатися з дати подачі позовної заяви до суду, а саме з 20.10.2022 р. Вимога позивача про стягнення аліментів за минулий період, тобто з 01.07.2022 р., не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а також доказів про те, що він не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням відповідача від їх сплати. Отже, позивачем не доведено наявність обставини, з якою законодавство пов`язує можливість отримання аліментів за минулий період. Ствердження відповідача про те, що позивач не має право на отримання аліментів, оскільки малолітній син не проживає з позивачем через перебування останнього у лавах Збройних Сил України через воєнну агресію, суд вважає неспроможними, виходячи з наступного. Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, позивач та їх малолітній син проживають разом з батьками позивача, які є одночасно бабусею та дідусем їх сина, які також є членами сім`ї малолітнього [PERSON] . Отже проживання малолітньої дитини у житлі, в якому одночасно проживають декілька членів сім`ї (у тому числі) не спростовує обставини що дитина проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні. Перебування позивача у лавах ЗСУ носить тимчасових характер та не змінює його місця проживання, оскільки перебування на військовій службі у Збройних Силах України не охоплюється поняттям «місце проживання фізичної особи», яке зазначено у ч. 1 ст. 29 ЦК України, тобто місцем проживання позивача залишається вищезгадане житло, в якому одночасно також проживають його батьки та малолітній син. Само по собі тимчасове перебування позивача у лавах ЗСУ не спростовує знаходження малолітнього сина на утриманні позивача та не позбавляє його права на отримання аліментів від відповідачки. Доводи відповідача про наявність заборгованості позивача по сплаті аліментів не є такими, що впливають на висновок суду в цій справі, оскільки позивачем не заявлялися позовні вимоги в порядку ст. 197 СК України щодо звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, а відтак обставини щодо виниклої заборгованості позивача по сплаті аліментів знаходиться поза межами цього судового провадження в силу ч. 1 ст. 13, ч.1 ст. 81 ЦПК України. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 СК України). Також суд не погоджується з ствердженнями відповідача про відсутність повноважень представника позивача на підписання позовної заяви. Згідно зі ч. 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Позивачем надана копія договору про надання правової допомоги №14/10/22-2 від 14.10.2022 р., укладеного між Адвокатським об`єднанням «Приват юрист» та [PERSON] (клієнт), предметом якого є надання Адвокатським об`єднанням правової допомоги клієнту в усіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом, представництвом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором (п.1.1 Договором). Пунктом 1.2.1 Договору передбачені повноваження Адвокатського об`єднання серед яких є: складати, підписувати та подавати позовні заяви, клопотання, засвідчувати копії (фотокопії) документів, які надаються Клієнтом суду (а.с.4-5). Ордер серії АЕ №1158029, виданий саме Адвокатським об`єднанням «Приват юрист» на підставі Договору про надання правової допомоги №14/10/22-2 від 14.10.2022 р. адвокату Хоменку А.С. для надання правової допомоги [PERSON] (а.с. 16). Отже, ордер виданий Адвокатським об`єднанням, з яким у позивача укладений договір про надання правової допомоги, а відтак повноваження представника позивача підтверджені належними документами. Ствердження відповідача про необхідність укладання окремого договору про надання правової допомоги між позивачем та його представником є безпідставними, оскільки укладання такого договору не передбачене Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність та положеннями ЦПК України. Щодо відсутності в ордері відомостей про адвокатське посвідчення, то згідно із п. 12.5 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затверд. Рішенням Ради адвокатів України Національної асоціації адвокатів України від 12.04.2019 № 41, обов`язковим реквізитом Ордеру є номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видано. Водночас відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист. Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі- Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції. Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення позову з формальних підстав унеможливлює доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи. Відсутність відомостей щодо адвокатського посвідчення хоча й складає певний недолік Ордеру, але не перешкоджає встановленню дійсної волі позивача у цій справі, а також визначенню осіб, яким надані позивачем представляти його інтереси в суді та обсяг повноважень його представників. Таким чином, повернення позову або залишення його без розгляду лише з підстави відсутності в ордері відомостей про посвідчення адвоката, на думку суду, є зайвим процесуальним формалізмом та порушенням сторони права на справедливий судовий розгляд. У наведених відповідачем судових рішеннях суттєвим недоліком ордеру була відсутність сукупності обов`язкових відомостей, яка перешкоджала встановленню суб`єктів правовідносин так й обсягу повноважень. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Під час судового розгляду представником позивача подавалася заява про забезпечення позову та за подачу якої був сплачений судовий збір в сумі 496,20 грн., відповідно до квитанції ID 6642-3072-8383-0155 від 19.10.2022 р. (а.с. 18), а також був сплачений судовий збір за вимогу немайнового характеру (про припинення стягнення аліментів) у сумі 992,40 грн., відповідно до квитанції ID 1719-2913-4254-9528 від 25.10.2022 р. (а.с. 30). Враховуючи, що судом задоволена заява про забезпечення позову, та вимога немайнового характеру, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в загальній сумі 1488 грн. 60 коп. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ). Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Положеннями ч. 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 р. у справі № 904/4507/18 підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц), і зробила висновок, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 згаданої постанови). На підтвердження надання позивачеві правової допомоги суду наданий Акт, відповідно до якого Адвокатське об`єднання надало позивачеві послуги на загальну суму 6000,00 грн, які складаються: підготовка та подача до суду позовної заяви про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , стягнення аліментів з [PERSON] , та заяви про забезпечення позову - зупинення стягнення. Представництво у даній судовій справі в першій інстанції (а.с. 6). Але ця справа відноситься до категорії найменш складних цивільних справ, судові засідання за участю представника позивача не проводилися.

Outcome: partial