Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції у місті Києві, Подільське управління поліції Головного управління Національної поліції м. Києва, Перша київська державна нотаріальна конторапро зняття арешту з частини квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] , [INFO] , який накладений відповідно до постанови слідчого слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві Масалова Є.М. від 01.03.2006 р., на підставі якої Першою київською державною нотаріальною конторою відомості внесено до Єдиного реєстру заборон. Ухвалою суду від 15 липня 2022 року відкрито провадження у справі з призначенням здійснювати розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 20 вересня 2022 року представник відповідача Головного управління Національної поліції у місті Києві - Лисенко В.О. заявила в судовому засіданніклопотання про закриття провадження у цивільній справі, оскільки в матеріалах справи недостатньо доказів на підтвердження володіння спірним майном позивачем та не встановлений власник спірного майна на даний час. Ухвалою суду від 20.09.2022 року у задоволенні клопотання представника відповідача Головного управління Національної поліції у місті Києві - Лисенко В.О. про зупинення провадження було відмовлено. 02.11.2022 року представник Головного управління Національної поліції у місті Києві - Лисенко В.О.подала до суду додаткові пояснення, які долучені до матеріалів справи. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, та просив суд про їх задоволення. Представник відповідача Головного управління Національної поліції у місті Києві в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову. Представники відповідачів - Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції м. Києва, Першої київської державної нотаріальної контори та до суду не з`явились про день та час розгляду справи повідомлялись належними чином, причини неявки суду не відомі. Оскільки відповідачі про розгляд справи повідомлялись належним чином, відзивів на позовну заяву не подавали та не повідомили причини їх неподання, а також те, що представник позивача та представник відповідача ГУНП у м. Києві в судовому засіданні не заперечували щодо розгляду справи в у відсутність не з`явившихся сторін, суд вважає можливим розглянути спір на підставі наявних матеріалів справи у відсутність не з`явившихся сторін. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача ГУНП у м. Києві, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до такого висновку. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 2 ст. 77, ст.ст. 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до матеріалів справи, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, 03.03.2006 року зареєстровано арешт нерухомого майна: об`єкт обтяження: частина квартири [ADDRESS] , відповідно до постанови б/н від 01.03.2006 р., на підставі заяви Слідчого управління ГУМВС України в м. Києві. 01.03.2006 року слідчим слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві старшим лейтенантом міліції Масаловим Є.М. в кримінальній справі № 07-4690, порушеної відносно [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 357 та ч. 2 ст. 358 КК України винесено постанову про заборону відчуження майна. 28.01.2013 року матеріали кримінальної справи № 07-4690 було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013000000000161. У постанові про заборону відчуження майна зазначено, що [PERSON] за попередньою змовою з [PERSON] , [PERSON] , у період з вересня 2004 року до січня 2006 року, використовуючи фірми ЗАТ «Будівельно - інжинірінгова компанія», ТОВ «Науково-дослідний центр Прогрес», ТОВ «Марс-1», ТОВ «АБФ», ТОВ «Будівельно-фінансова група «Еліта-Ценр», ТОВ «Компанія «Еліта-Будінвест», ТОВ «Хімбуд» організували збирання коштів від громадян під приводом інвестування у будівництво житлових будинків, які в подальшому були привласненні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З метою забезпечення цивільного позову слідчим було вирішено накласти заборону на відчуження майна співзасновників компаній, що входять в групу компаній «Еліта-Центр». Відповідно до вказаної постанови було накладено заборону на відчуження майна, а саме на частину квартири [ADDRESS] , що належить на праві приватної часткової власності [PERSON] та членам його сім`ї - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних долях, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 25.06.1997 р., виданого Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної Ради та зареєстрованого бюром технічної інвентаризації м. Києва за №4827 від 07.07.1997 р. 18.05.2022 року позивач [PERSON] звернувся до Подільського районного суду з клопотанням про скасування арешту майна, за результатами розгляду якого винесено ухвалу від 21.06.2022 року по справі №758/3561/22 про відмову у задоволенні вищевказаного клопотання та роз`яснено, що спори про звільнення майна з під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом, розглядаються за правилами цивільного судочинства, обґрунтовуючи тим, що арешт на частину квартири [ADDRESS] , було накладено слідчим під час досудового розслідування в кримінальній справі №07-4690 на підставі КПК України 1960 року. Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим, зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Накладений арешт позбавляє можливості позивача вільно володіти, користуватись та розпоряджатись власним майном. На підставі наведеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилався сторона позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які впливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд, з метою забезпечення в повній мірі захисту прав, свобод та інтересів позивача, дійшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved