Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області, в якому просив розірвати укладений між ним та відповідачкою шлюб, що зареєстрований 08 серпня 2012 року Долинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис № 115, неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишити на проживанні з ним, а також стягнути з відповідачки на його користь судові витрати по справі. Свої вимоги мотивував тим, що одруження з відповідачкою виявилося невдалим, оскільки у них виявилися різні погляди на сімейне життя та сімейні відносини. Спочатку сімейне життя складалося добре, в них народився син і вони дбали про добробут сім`ї, однак потім відносини погіршилися. Будь-які спроби примиритися не дали бажаних результатів. Вони разом не проживають вже тривалий час, спільного господарства не ведуть і стали чужими людьми. В кожного з них є інші стосунки, тому вважає, що їхня сім`я остаточно розпалася, подальше спільне проживання з відповідачкою є неможливим, а надання строку для примирення результату не принесе. Неповнолітній син [PERSON] проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні, натомість відповідачка життям дитини не цікавиться, не бере участі у його вихованні, не надає фінансової підтримки. Відповідачка виїхала до російської федерації та змінила номери телефонів, вони жодних контактів не підтримують. Останній байдужа доля сина, вона нехтує своїми батьківськими обов`язками, безвідповідально ставиться до безпеки сина та його майбутнього, не цікавиться його навчанням, розвитком та здоров`ям дитини. Між ним та неповнолітнім сином [PERSON] встановлені міцні родинні зв`язки, він приділяє належну увагу вихованню дитини, бере активну участь у його навчанні, завжди цікавиться успіхами дитини. Також він має змогу забезпечити сину комфортні умови проживання, купити одяг, шкільне приладдя, організувати дозвілля, тобто забезпечити необхідні умови для його фізичного, духовного та морального розвитку. Все це стало причиною для звернення до суду з даним позовом. В\~судовому засіданні позивач та його представник згідно ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АТ № 1029978 від 02.12.2022 року (а.с. 17) адвокат Комарницький Е.Г. повністю підтримали заявлені позовні вимоги, зіславшись на вищевикладені обставини, та просили позов задоволити в повному обсязі. Відповідачка відзиву на позов не подавала, в судове засідання не з`явилася, не повідомивши про причини своєї неявки, хоч була належно повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується оголошеннями про виклик її до суду, розміщеними на сайті Долинського районного суду Івано-Франківської області 02.01.2023\~року та\~13.01.2023\~року (а.с. 27, 34). За таких обставин суд 02.02.2023 року постановив ухвалу про заочний розгляд даної справи у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служби у справах дітей Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області згідно довіреності № 9/05-19/35в від 03.01.2023 року (а.с. 35) [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила їх задоволити, вказавши, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітнього сина сторін по справі [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази, суд вважає, що заявлений позов належить до задоволення, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст.ст. 110, 112 вищевказаного Кодексу, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб (повторне) серії [NUMBER] від 15.04.2022 року (а.с. 9), сторони по справі 08 серпня 2012 року зареєстрували шлюб у Долинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), про що складено відповідний актовий запис № 115. Про те, що у цьому шлюбі в них [INFO] народився син [PERSON] , свідчить свідоцтво про його народження (повторне) серії [NUMBER] від 15.04.2022 року, видане Долинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (а.с. 14). В судовому засіданні встановлено, що в сторін по справі виявилися різні погляди на сімейне життя та сімейні відносини, що стало причиною розпаду їх сім`ї. Як пояснив суду позивач, вже більше року вони з відповідачкою проживають окремо, сімейних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, остання у вересні 2022 року повернулася в росію і з ним та дитиною взагалі не спілкується. Він зберегти сім`ю не бажає та наполягає на розлученні, вказуючи, що надання строку для примирення є недоцільним, оскільки це результату не принесе. За таких обставин суд вважає, що укладений між сторонами по справі шлюб існує формально, фактично їхня сім`я розпалася і подальше збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам позивача, а тому позов в цій частині слід задоволити, укладений між [PERSON] та [PERSON] шлюб розірвати. Що стосується вимоги позивача про залишення на проживанні з ним неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , то суд прийшов до наступних висновків. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 150 даного Кодексу, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Відповідно до принципу 7 вказаної Декларації, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. При вирішенні даного спору суд також керується принципом найкращих інтересів дитини, що визначено в пункті 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, згідно з яким в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» та в рішенні від 27 листопада 1992 року в справі «Олссон проти Швеції», між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Органи опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Аналіз норм права та практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини слід насамперед виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Судом встановлено, що неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає разом з позивачем в [ADDRESS] , про що свідчать витяги з реєстру територіальної громади № 2022/001395997 та № 2022/001395749 від 22.11.2022 року (а.с. 11, 13). Даний факт також підтверджується актом обстеження від 28.11.2022 року, складеним депутатом Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області Гараздом М.С. в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16), з якого вбачається, що син позивача проживає разом з ним, навчається в Долинському ліцеї № 7, відвідує музичну та спортивну школу, а дружина з вересня місяця 2022 року перебуває за межами України. Як вбачається з висновку про визначення місця проживання дитини, затвердженого рішенням виконавчого комітету Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області № 606 від 31.01.2023 року (а.с. 36-38), орган опіки та піклування Долинської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Вирішуючи даний спір щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини, суд також враховує ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стать, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною, як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною, можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідачка, як мати неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку останнього, має право та обов`язок піклуватися про його здоров`я та розвиток, незалежно від того, з ким і де він буде проживати. За таких обставин, на підставі вищевикладених доказів, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, в якої з батьком склалися доброзичливі та люблячі відносини, останній виконує обов`язки з виховання та утримання дитини, піклується про його здоров`я, а мати тривалий час проживає окремо від дитини, суд вважає, що заявлений позов в цій частині також слід задоволити та визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , оскільки це буде відповідати якнайкращим інтересам дитини та сприятиме її повноцінному вихованню та розвитку. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України, в якій зазначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Як вбачається з квитанції № 0.0.2775620570.1 від 14.12.2022 року (а.с. 18), позивачем сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн., тому вказану суму слід стягнути з відповідачки на користь останнього. На підставі викладеного, ст.ст. 7,24,105,110,112-114,141,150,153,155,157,160,161 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved