Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-25 00:00:00

У січні 2021 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом, в якому просить: визнати недійсними торги з реалізації транспортного засобу марки «KIA», модельCEED, 2007 року випуску, сірого кольору. № кузова: [NUMBER] , д.н.з.: [NUMBER] , який належить позивачу, що відбулись 04.11.2020 на сайті ДП «СЕТАМ»; визнати недійсним протокол електронах торгів від 04.11.2020 № 509734 з реалізації транспортного засобу марки: «KIA», модель:CEED, 2007 року випуску, сірого кольору. № кузова: [NUMBER] , д.н.з.: [NUMBER] . витребувати з володіння [PERSON] на користь [PERSON] транспортний засіб марки: «KIA», модель:CEED, 2007 року випуску, сірого кольору: № кузова: [NUMBER] , д.н.з.: [NUMBER] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є власником транспортного засобу марки: «KIA», модель:CEED, 2007 року випуску, сірого кольору. № кузова: [NUMBER] , д.н.з.: [NUMBER] Вказує, що 09.09.2020 з листа приватного виконавця він дізнався, що відносно нього відкрито виконавче провадження № [NUMBER] від 26.08.2020 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 14.07.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В., за реєстровим № 2673 про стягнення з нього заборгованості в сумі 1002177,86 грн. Не погодившись з таким рішенням приватного нотаріуса, він звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з відповідним позовом. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 24.09.2020 у справі № 361/6443/20 відкрито провадження у справі за його позовом до ТОВ «ФК «ІнвестХаус», третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. При цьому, 24.09.2020 судом за його заявою про забезпечення позову вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 14.07.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В., за реєстровим № 2673, до вирішення справи по суті та набрання рішенням законної сили, про що постановлено відповідну ухвалу. Також зазначив, що 13.10.2020 про прийняті судом рішення його адвокатом повідомлено приватного виконавця Фесик М.О. шляхом направлення на її електронну адресу копій відповідних рішень суду. Крім того, 26.10.2020 на офіційні поштові адреси приватного виконавця Фесик М.О. та ДП «СЕТАМ» ним було направлено заяву про зупинення виконавчого провадження № [NUMBER] на підставі ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» разом з копією ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 24.09.2020 про вжиття заходів забезпечення позову та фотокопію з сайту ДП «СЕТАМ» про заплановані торги, а, 30.10.2020 зазначені документи були повторно направлені ДП «СЕТАМ», які були отримані останнім 02.11.2020. Однак, не зважаючи це, 04.11.2020 на сайті ДП «СЕТАМ» відбулися електронні торги з реалізації належного йому транспортного засобу, переможцем яких визнано [PERSON] . З огляду на викладене, позивач вважає, що ДП «Сетам» не вправі було відчужувати майно в період дії ухвали Броварського районного суду Київської області від 24.09.2020 у справі №361/6443/20,якоюзупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса до вирішення справи по суті та набрання рішенням законної сили.В свою чергу, приватним виконавцем вчинено порушення ч. 6 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», яке полягало у не повідомленні організатора торгів ДП «СЕТАМ» про зупинення виконавчого провадження, що, в свою чергу, вилинуло на результат торгів. Тому, з урахуванням правових позицій Верховного Суду України у справі за № 6-1981 цс 16, у справі 6-2677цс16, позивач вважає, що вищевказане порушення вплинуло на результат торгів та призвело до порушення його майнових прав. Також позивач вважає, що, оскільки його незаконно позбавлено права власності на належне йому майно, тому, щопідстав для відчуження майна не було, та враховуючи те, що спірне майно вибуло з його власності без його волі, то,в силу положень ст. 388 ЦК України, він має право витребувати це майно у добросовісного набувача - відповідача [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2021 матеріали позовної заяви передані на розгляд судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою суду від 22.01.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, які позивач усунув 09.02.2021. Ухвалою судді від 12.02.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено справу для розгляду справи по суті. 13.07.2021, засобами поштового зв`язку, від представника відповідача ДП «СЕТАМ» до суду надійшов відзив на позовну заяву від 08.07.2021, в якому остання позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що торги проходили на підставі Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5, відповідно до положень якого ДП «СЕТАМ», на яке покладено функції з організації та проведення електронних торгів, здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) та його реалізацію за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства організатором не здійснюється, за відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець). При цьому звернула увагу, що як підставу для задоволення позову про визнання торгів недійсними, позивачем зазначено на наявність ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 24.09.2020 у справі № 361/6443/20 якою було вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т.В. (виконавче провадження № [NUMBER]) до вирішення справи по суті та набрання рішенням законної сили. Разом з цим, зазначила, що оскаржувані торги відбулись на підставі заявки приватного виконавцявиконавчого округу м. Києва Фесик М.О. від 15.10.2020 в рамках ВП № [NUMBER]. Крім того, вказувала на відсутність жодної підстави для зупинення електронних торгів, яка визначена пунктом 2 розділу XI Порядку, а отже, зупиняти проведення електронних торгів з реалізації лоту № 448166, які проводились в рамках виконавчого провадження № [NUMBER], у державного підприємства не було. Крім того, звернула увагу суду на те, що заява [PERSON] від 26.10.2020 про зупиненнявиконавчого провадження разом з ухвалою суду від 24.09.2020 про забезпечення позову на адресу державного підприємства «СЕТАМ» не надходила і надані позивачем докази цього не підтверджують.Просила розглядати справу за відсутності представника ДП «СЕТАМ». 20.07.2021, засобами поштового зв`язку, від представника відповідача Владимирської К.П.надійшов відзив на позов від 15.07.2021, в якому позов не визнать, просять відмовити в його задоволенні. Зокрема, пославшись на висновок ВС у складі колегії суддів Першої судової палати КЦС у справі № 201/18443/17 зазначив, що дії державного та приватного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними. Також вказав, що позивачем не доведено, що приватний виконавець, дійсно, отримала ухвалу суду від 24.09.2020 про вжиття заходів забезпечення позову раніше, ніж були призначені торги. В подальшому, 18.11.2021 від приватного виконавця Фесик М.О. надійшли письмові пояснення, в яких приватний виконавець просила відмовити у задоволенні позовних вимог, вважаючи їх безпідставними. Зокрема, зазначила, що на її електронну адресу вказаних позивачем документів не надходило, відтак, на момент проведення електронних торгів, вона не була належним чином повідомлена про існування ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 24.09.2020 у справі № 361/6443/20 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса до вирішення справи по суті та набранням рішенням законної сили. В той же час, заява позивача про зупинення виконавчого провадження разом з ухвалою суду від 24.09.2020 про вжиття заходів забезпечення позову надійшла до неї 11.11.2020. При цьому звернула увагу, що у неї на виконанні перебувало ВП № [NUMBER], в той час як ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 24.09.2020 у справі № 361/6443/20 вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т.В. у ВП № [NUMBER], яке відкрито та перебувало на виконанні у приватного виконавця ВО Київської області Голяченка І.П. Також звернула увагу, що зазначеною ухвалою суду торги не зупинялися, тому наявність такої ухвали ніяк не впливає на законність торгів, які оскаржує позивач. Крім того, з посиланням на правовий висновок, викладений у постанові ВС від 02.05.2018 у справі 910/10136/17, наголосила на тому, що підставою визнання торгів недійсними може бути тільки порушення процедури торгів. У судовому засіданні 26.01.2023 представник позивача позов підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у ньому. При цьому звернув увагу, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20.01.2021 у справі № 361/6443/20 задоволено позов [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «ІнвестХаус», третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 14.07.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківське міського нотаріального округу Личуком Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 2673. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Васюк М.М. позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог до [PERSON] зазначивши, що остання наразі не є власником автомобіля, тому не є належним відповідачем у цій справі. Інші відповідачі в судове не з`явилися, про дату і час розгляду справи по суті повідомлявся належним чином. При цьому, у відзиві представник відповідача ДП «СЕТАМ» просив розглядати справу за її відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не звилисяна підставі наявних в справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно дослідивши матеріали справи дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником транспортного засобу марки: «KIA»,модель:CEED, 2007 року випуску, сірого кольору. № кузова: [NUMBER] , д.н.з.: [NUMBER] , що підтверджується технічним паспортом серії [NUMBER] . В ході розгляду справи, судом встановлено, що 09.09.2020 позивачем від приватного виконавця ВО Київської області Голяченко І.П. отримано листа № 8879 від 26.08.2020 в якому містилася постанова про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] від 26.08.2020, винесена при примусовому виконанні виконавчого напису № 2673 від 14.07.2020, що видав приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. про стягнення зі[PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «ІнвестХаус» заборгованості, що виникла за кредитним договором № 129/П/22/2007/840 від 11.10.2007 в сумі 1002177,86 грн. Не погоджуючись із вказаними діями нотаріуса, позивач звернувся за захистом своїх прав до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 24.09.2020 у справі № 361/6443/20 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «ІнвестХаус», третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 24.09.2020 у справі № 361/6443/20 задоволено заяву [PERSON] про забезпечення його позову. Вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 14.07.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. за реєстровим № 2673(ВП № [NUMBER]) до вирішення справи по суті та набранням рішенням законної сили. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Судова палата у цивільних справах ВСУ в Постанові від 25.05.2016, у справі №6-605цс16 зазначила, щозабезпечення позову по суті - цеобмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Отже, метою забезпечення позову, згідно з вказаною ухвалою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходилася справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Відповідно до ч. 11 ст. 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 4 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом. За таких обставин, судом встановлено, що на момент проведення електронних торгів діяла ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області від 24.09.2020 у справі № 361/6443/20 про вжиття заходів забезпечення позову на підставі якої було зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 14.07.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. за реєстровим № 2673 до вирішення справи по суті та набранням рішенням законної сили, яка підлягала негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження. Також судом встановлено, що на підставі заяви ТОВ «ФК «ІнвестХаус» від 08.10.2020 про відкриття виконавчого провадження, 08.10.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] при примусовому виконанні виконавчого напису № 2673 від 14.07.2020, що видав приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. про стягнення зі [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «ІнвестХаус» заборгованості, що виникла за кредитним договором № 129/П/22/2007/840 від 11.10.2007 в сумі 1002177,86 грн. У заяві ТОВ «ФК «ІнвестХаус» про відкриття виконавчого провадження від 08.10.2020 зазначено, що боржнику на праві власності належить автомобіль марки «KIA», модель CEED, 2007 року випуску, сірого кольору. № кузова: [NUMBER] , д.н.з.: [NUMBER] , який було передано боржником в заставу в забезпечення власних зобов`язань за договором «Автопакет» № 129/П/22/2007/840 від 11.10.2007. 09.10.2020 приватним виконавцем Фесик М.О. при примусовому виконанні виконавчого напису № 2673 від 14.07.2020,на підставі ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», описано й накладено арешт на належний позивачу транспортний засіб, про що винесено постанову. Також встановлено, що 13.10.2020 про вищезазначені ухвали від 24.09.2020 про відкриття провадження та про вжиття заходів забезпечення позову, адвокатом позивача - Панамаренком Д.М. було повідомлено приватного виконавця Фесик М.О. шляхом надсиланням копій відповідних рішень на їїелектронну адресу. Проте, 15.10.2020 на сайті ДП «СЕТАМ» опубліковано повідомлення прозаплановану дату проведення аукціону 04.11.2020 о 09.00 год з реалізації належного позивачу транспортного засобу. У зв`язку з цим, 26.10.2020 позивачем на офіційні поштові адреси приватного виконавця Фесик М.О. ( [ADDRESS] ) таДП «СЕТАМ» (вул.. Стрілецька, 4-6, м. Київ, 04053)було направлено заяву про зупинення виконавчого провадження№ [NUMBER] на підставі ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» разом з копією ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 24.09.2020 про вжиття заходів забезпечення позову та фотокопію з сайту ДП «СЕТАМ» про заплановані торги, що підтверджується описами вкладення поштового відправлення зазначеним адресатам, завірені відповідним відділенням поштового зв`язку, разом із фінансовим чеком про відправлення. Крім цього, 30.10.2020 зазначені документи були повторно направлені ДП «СЕТАМ» та були отримані останнім 02.11.2020, що підтверджується описом вкладення поштового відправлення зазначеному адресату, завірений відповідним відділенням поштового зв`язку, разом із фінансовим чеком про відправлення та офіційними даними трекінгуДП «Укрпошта». Однак, 04.11.2020 на сайті ДП «СЕТАМ» відбулися електронні торги з реалізації транспортного засобу марки: «KIA», модель: СЕЕD, 2007 року випуску, сірого кольору, № кузова: [NUMBER] , д.н.з.: [NUMBER] , який належить [PERSON] . Відповідно до протоколу №509734 про проведення електронних торгів від 04.11.2020, реєстраційний номер лота 448166 переможцем торгів визнано [PERSON] , яка є відповідачем у даній справі. 09.11.2020 приватним виконавцем ВО м. Києва Фесик М.О. винесено Акт про проведені торги за фіксованою ціною 105600,00 грн. Так, відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009, розрахунковий документ - (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) видається відправникові з додержанням вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» і підтверджує факт надання послуги відділенням зв`язку. Згідно з п.п. 59, 61 Правил надання послуг поштового зв`язку внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. Тобто, належним доказом направлення документів адресату є бланк опису вкладення, завірений відповідним відділенням поштового зв`язку, разом із фінансовим чеком про відправлення. За таких обставин, суд вважає необґрунтованими доводи приватного виконавця щодо необізнаності постановленої 24.09.2020 Броварським міськрайонним судом Київської області ухвали про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 361/6443/20. При цьому, відповідно до п. 2 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа. Відповідно ч. 1 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених п.2 ч.1 ст.34 цього Закону, - до розгляду питання по суті. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання (ч. 2 ст. 18 цього Закону). З огляду на викладене вище, можна дійти обґрунтованого висновку, що не зважаючи на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 24.09.2020 у справі № 361/6443/20 про вжиття заходів забезпечення позову, яка підлягала негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження, будучи належним чином повідомленою про ухвалення судом відповідної ухвали, в порушення зазначених норм закону, приватний виконавець зазначену ухвалу суду не виконала, вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні не зупинила. В свою чергу, ДП «СЕТАМ» також було відомо про існування даної ухвали, що підтверджується описом вкладення поштового відправлення зазначеному адресату, завірений відповідним відділенням поштового зв`язку, разом із фінансовим чеком про відправлення та отриманням підприємством цього відправлення 02.11.2020, про що свідчать офіційні дані трекінгу ДП «Укрпошта». Тому, посилання представника, що на адресу підприємства поштове відправлення позивача разом з ухвалою суду про забезпечення позову не надходила і надані позивачем докази цього не підтверджують, є безпідставними. В той же час, в ході розгляду справи, судом встановлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20.01.2021 у справі № 361/6443/20, яке набрало законної сили 20.02.2021, задоволено позов [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «ІнвестХаус», третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 14.07.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківське міського нотаріального округу Личуком Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 2673, вирішено питання щодо розподілу судових витрат. З приводу встановлених вище судом обставин, також, слід звернути увагу на наступне. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Предметом позовних вимог у цій справі, є зокрема, позовні вимоги про визнання електронних торгів недійсними. Відповідно до частини першої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент проведення спірних торгів) реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5, визначено, що електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну. Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц, провадження № 14-356цс18, та від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц, провадження № 14-428цс18, правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акту проведення прилюдних торгів, зазначене свідчить про оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України). Згідно з частиною четвертою статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 цього Кодексу). Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Ураховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15; від 12 жовтня 2016 року, у справі № 6-1981цс16, підставою визнання прилюдних торгів недійсними є наявність не лише порушень вимог закону при проведенні прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Отже, не лише недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Тобто, для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як вже було встановлено судом, виконавче провадження № 62895517відкрито26.08.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком І.П. з виконання виконавчого напису № 2673 від 14.07.2020, що видав приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. про стягнення зі [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «ІнвестХаус» заборгованості, що виникла за кредитним договором № 129/П/22/2007/840 від 11.10.2007 за період з 15.05.2020 по 07.07.2020 у розмірі, що складається з: суми заборгованості за кредитом - 412659,46 грн, суми заборгованості за відсотками - 589218,40 грн, суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 300, 00 грн, що разом складає заборгованість у загальному розмірі в сумі 1002177,86 грн. При цьому, виконавче провадження № [NUMBER] відкрито 08.10.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. з виконання виконавчого напису № 2673 від 14.07.2020, що видав приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. про стягнення на користь ТОВ «Фінансова компанія «ІнвестХаус» заборгованості, що виникла за кредитним договором № 129/П/22/2007/840 від 11.10.2007, Договору про відступлення прав вимоги № GL2N79276ПВ272, укладеного 15.05.2020 між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «ІнвестХаус» з відповідними додатками, боржником за якими є [PERSON] , за період 15.05.2020 по 07.07.2020, яка складається з: суми заборгованості за кредитом - 412659,46 грн, заборгованості за відсотками - 589218,40 грн, суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 300, 00 грн, що разом складає заборгованість у загальному розмірі в сумі 1002177,86 грн. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20.01.2021 у справі № 361/6443/20, яке набрало законної сили 20.02.2021, задоволено позов [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «ІнвестХаус», третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 14.07.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківське міського нотаріального округу Личуком Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 2673, у зв`язку з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Отже, судом достовірно встановлено, що рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20.01.2021 у справі № 361/6443/20, яке набрало законної сили 20.02.2021, безпосередньо стосується виконавчого документу, на підставі якого відкриті виконавчі провадження, зокрема, й виконавче провадження № [NUMBER], та проведено електронні торги. За з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення. Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Конституційний Суд України, беручи до уваги ст.ст. 3, 8, ч.ч. 1, 2 ст. 55, ч.ч. 1, 2 ст. 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом (Рішення Конституційного Суду України від 15 травня 2019р. № 2-рп(ІІ)/2019). Конституційний Суд України у зазначеному Рішенні також наголошує, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність. За таких обставин, враховуючи те, що виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого проводилась примусова процедура продажу рухомого майна на оспорюваних електронних торгах, визнаний у судовому порядку таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов висновку про недійсність електронних торгів, які були проведені на підставі такого виконавчого напису, що призвело до порушення майнових прав позивача. Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд і у постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 712/1317/14-ц (провадження № 61-22566св18), від 12 грудня 2018 року у справі № 759/18852/14-ц (провадження № 61-21320св18), від 07 лютого 2019 року у справі № 522/1516/15-ц (провадження № 61-25870св18), від 03 липня 2019 року у справі № 372/4917/13 (провадження № 61-11606св18), від 19 серпня 2020 року у справі № 202/1698/17 (провадження № 61-6431св20). Таким чином, в силу статей 203, 215 ЦПК України є підстави для задоволення позовних вимог позивача про визнання недійсними електронних торгів з продажу належного йому автомобілямарки «KIA», модель CEED, 2007 року випуску, сірого кольору. № кузова: [NUMBER] , д.н.з.: [NUMBER] , а також виданого за результатами цих торгів протоколу про проведення електронних торгів від 04.11.2020 № 509734. Щодо позовної вимоги про витребування з володіння відповідача [PERSON] автомобіля слід зазначити наступне. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 330 ЦК України встановлено, що, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України). Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень (частина друга статті 388 ЦК України). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, який у подальшому підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18). Застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті електронних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача. Із матеріалів цієї справи вбачається та встановлено судом, що спірний автомобіль вибув з володіння позивача та був реалізований на електронних торгах на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В. від 14.07.2020 за реєстровим № 2673, який рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20.01.2021 у справі № 361/6443/20 визнано таким, що не підлягає виконанню, тому, у розумінні положень статті 388 ЦК України спірне рухоме майно вибуло з володіння позивача поза його волею. Отже, позовні вимоги про витребування із незаконного володіння [PERSON] спірного автомобіля, в порядку визначеному частиною першою статті 388 ЦК України, підлягали б задоволенню. Проте, в ході розгляду справи представником відповідача зауважено, що відповідач [PERSON] наразі не є володільцем автомобіля, тому не є належним відповідачем у даній справі. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 13.05.2021 володільцем автомобіля марки «KIA», модель CEED, 2007 року випуску, сірого кольору. № кузова: [NUMBER] , д.н.з.: [NUMBER] є [PERSON] . Так, згідно положень ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні чи юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідно до постанови Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати КЦС від 07.10.2020 у справі № 705/3876/18 відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Найчастіше під неналежним відповідачем розуміють відповідача щодо якого судом під час розгляду справи встановлено, що він не є особою, зобов`язаною за вимогою. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (Висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). В той же час, саме, на позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (постанови ВП ВС від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (п.40), від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц (п.50), від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17 (п.75), від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц (п.74). Позивачем клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи залучення співвідповідача не заявлялося, тому, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні позову у цій частині, однак, не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача у майбутньому. За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, Верховний Суд 23.10.2019 прийняв постанову у справі № 917/1307/18, якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Таким чином, з огляду на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial