Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з 01.04.2022 року по 04.10.2022 року, допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. В обґрунтування позову вказано, що сторони перебували в трудових відносинах, позивач з 01.11.2021 року працював на посаді завідуючого терапевтичним відділенням КНП «Родинська міська лікарня». У березні 2022 року керівництвом лікарні видано працівникам трудові книжки, щоб ті не були втрачені у зв`язку з бойовими діями на території Донецької області. Позивач отримав трудову книжку без запису про звільнення. 29.07.2022 року [PERSON] звернувся до відповідача з заявою про звільнення за власним бажанням, однак директор лікарні відмовилась звільняти позивача, пояснивши необхідністю передати матеріальні цінності. У зв`язку з активними бойовими діями в м. Родинське Донецької області, у квітні 2022 року позивач разом із сім`єю вимушений був переїхати до м. Біла Церква Київської області та є внутрішньо переміщеною особою. У жовтні 2022 року позивач звернувся до Білоцерківського МРЦЗ з заявою про припинення трудових відносин з відповідачем та дізнався, що останнім сплачено страхові внески при виплаті позивачу заробітної плати до червня 2019 року, тому позивач звернувся за захистом своїх прав до суду. 14.11.2022 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 16.11.2022 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання та витребувано від КНП «Родинська міська лікарня» відомості (довідку) про розмір заборгованості по заробітній платі [PERSON] за період з 01 квітня по 04 жовтня 2022 року включно. Вимоги ухвали про витребування інформації не виконано, витребувані документи суду не надано. 15.02.2023 року позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи за відомими суду адресами, тому суд ухвалив провести у справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] з 01.11.2001 року\~ працював в Комунальному некомерційному підприємстві «Родинська міська лікарня» (з урахуванням перейменування та перетворення закладу) та займав посаду завідуючого терапевтичним відділенням, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] від 03.05.1969 року. [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою Управління СЗН БМР № 3248-7500713470 від 29.04.2022 року. Зареєстроване місце проживання позивача: [ADDRESS] , фактичне місце проживання:\~ [ADDRESS] . 29.07.2022 року позивач звернувся до відповідача з заявою про звільнення за власним бажанням. В матеріалах справи містяться адвокатські запити на адресу відповідача з вимогою щодо надання наказу про прийняття та звільнення [PERSON] , договору про його повну індивідуальну матеріальну відповідальність, перелік переданих матеріальних цінностей, актів приймання-передавання ТСЦ, довідки про заробітну плату: № 08/08-22 від 08.08.022 року, № 01/09-22 від 01.09.2022 року, № 27/10-22 від 27.10.2022 року, № 15/08-22 від 15.08.2022 року. Відповідно до листа КНП «Родинська міська лікарня» № 117 від 15.08.2022 року, [PERSON] є матеріально-відповідальною особою та з ним укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність за формою, затвердженою постановою № 447/24, у день звільнення він має передати матеріальні цінності, за які несе відповідальність, про що буде складено акт приймання-передачі ТМЦ. Тому для дотримання процедури звільнення [PERSON] необхідно з`явитись до КНП «Родинська міська лікарня» особисто, ознайомитись з наказом про звільнення, отримати необхідний лист та надати трудову книжку, яка була раніш йому видана під особистий підпис, для внесення запису про звільнення. 02.09.2022 року позивач звернувся до Східного міжрегіонального управління Держпраці з заявою, в якій просив призначити позапланову перевірку у відповідача з питань дотримання законодавства про працю з огляду на відсутність сплати його роботодавцем внесків до ПФ, ненадання наказу про звільнення та непроведення остаточного розрахунку. Листом Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці № СХ/3/571-ЗВ-22 від 09.09.2022 року, позивачу повідомлено про припинення проведення планових і позапланових заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», а також про можливість звільнення через центр зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи відповідно до ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», у зв`язку з неможливістю продовження роботи за трудовим договором. 03.10.2022 року позивач подав заяву до позивача через центр зайнятості, відповідно до якої просив звільнити його з роботи з 04.10.2022 року. В матеріалах справи наявні копії заяв позивача від 16.09.2022 року та від 28.10.2022 року, адресованих Президенту України з проханням про захист його прав. Матеріали справи не містять відомостей (довідки) про розмір заборгованості по заробітній платі [PERSON] за період з 01 квітня по 04 жовтня 2022 року включно, а тому позивач позбавлений можливості зазначити суму заборгованості по заробітній платі, яка підлягає до виплати. В матеріалах справи міститься довідка Пенсійного фонду України з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-7 від 22.02.2019 року та ОК-5 від 29.05.2019 року. За даними відомостей з особистого кабінету [PERSON] на веб-порталі ПФУ до страхового стажу з відповідними виплатами позивача у 2022 році зараховано: січень 3 940,80 грн. (страхувальники: ТОВ «Вітанія-Медікал», БО «БФ «Український ресурсний центр»); лютий 3 140,820 грн. (ТОВ «Вітанія-Медікал»); серпень - 23 010,60 грн. (КНП ММР «Мирноградська центральна міська лікарня»), вересень 35 112,16 грн. (КНП ММР «Мирноградська центральна міська лікарня»). З 01.04.2022 року по 11.04.2022 року [PERSON] хворів та перебував на лікарняному, що підтверджується лікарняним листом № 4134084-2007938710-2 (номер випадку непрацездатності 4134084). За даними виписки ТВБВ ГУ № 20026/0890 по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» з зарплатного рахунку [PERSON] за період з 01.05.2021 року по 31.05.2022 року вбачається про щомісячне безготівкове зарахування на рахунок заробітної плати позивача по березень включно. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 21 Кодексу закону про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з частиною першою статті 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до частини першої статі 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. (частина п`ята статті 97 КЗпП України). Заробітна плата, відповідно до частини першої статті 115 КЗпП України, виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом) , але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до пункту другого частини першої статті 221 КЗпП України трудові спори розглядаються районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. Згідно з вимогами статті 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 року № 2119-ІХ, Указом від 18.04.2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 року № 2212-ІХ, Указом від 17.05.2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 року № 2263-ІХ, та Указом від 12.08.2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 року № 2500-ІХ, Указом від 07.11.2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 року № 2738-ІХ)), з 24.02.2022 року введено в Україні воєнний стан, який триває. Відповідно до статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщена особа, яка не мала можливості припинити трудовий договір (інший вид зайнятості) відповідно до пункту 1 статті 36, статей 38, 39 Кодексу законів про працю України у зв`язку з неможливістю продовження роботи за таким трудовим договором (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю і соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття має право припинити такий трудовий договір в односторонньому порядку, подавши до центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору. Датою припинення трудового договору є день, наступний за днем подання такої заяви. Судом встановлено, що позивач з 29.04.2022 року є внутрішньо переміщеною особою з території Донецької області, де він працював в КНП «Родинська міська лікарня» і де відбуваються активні бойові дії в зв`язку зі збройною агресією проти України. Судом також встановлено, що позивач 29.07.2022 року звертався до відповідача з заявою про звільнення, однак останній відмовив у проведенні такого, посилаючись на Положення про матеріальну відповідальність робітників і службовців за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації № 447/24, яке з 07.05.2022 року не застосовується на території України на підставі Закону України «Про дерадянізацію законодавства України» № 2215-IX від 21.04.2022 року. З 04.10.2022 року [PERSON] був звільнений з займаної посади місцевим центром зайнятості на підставі статті 7 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок (ст. 116 КЗпП України). В матеріалах справи містяться неодноразові вимоги позивача про виплату розрахункових коштів, однак матеріали справи не містять доказів такої виплати. 16.11.2022 року ухвалою судді витребувано від відповідача відомості (довідку) про розмір заборгованості по заробітній платі [PERSON] за період з 01 квітня по 04 жовтня 2022 року включно. Вказана ухвала судді була неодноразово направлена відповідачу, однак останнім не отримана та не виконана. Згідно статті 49 КЗпП України роботодавець зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні відомості про нараховану позивачу заробітну плату за період з 01 квітня по 04 жовтня 2022 року включно, а витребувані відомості суду надані не були, тому суд вважає за доцільне, з метою захисту порушених трудових прав позивача, зобов`язати відповідача нарахувати [PERSON] заробітну плату згідно штатного розпису підприємства, а також виплатити йому заборгованість за вказаний період. Частинами першою-другою статті 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. Частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, за відсутності відомостей про конкретний розмір заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про необхідність частково задовольнити позов у вказаний вище спосіб. Відповідно до частини шостої статі 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову у справах про стягнення заробітної плати у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі 992,40 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: partial