Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

18.11.2022 позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання матері. В обґрунтування позову посилаються на те, що відповідач [PERSON] є її сином. Вона є пенсіонером, отримує пенсію в розмірі 3703 грн., має ряд захворювань, потребує оперативного лікування. Її пенсії не вистачає на продукти харчування, побутові предмети та ліки, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги. Відповідач є пенсіонером за віком, отримує пенсію близько 17000 гривень, не є особою з інвалідністю, на утриманні інших осіб не має, його дружина також отримує пенсію. А тому вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на її утримання. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання в розмірі по 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця і довічно. Позивач у судове засідання не з`явилася. Через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у тому числі через оголошення на сайті Судової влади України, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] є матір`ю відповідача [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Відповідно до пенсійного посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] є пенсіонером за віком (а.с. 3). Також судом встановлено, що позивачка [PERSON] має ряд хронічних захворювань, потребує постійного стороннього догляду (а.с. 4-5). Відповідно до довідки про доходи №0440414170551481 від 19.09.2022 [PERSON] перебуває на обліку в Управління ПФУ в м. Димитрові Донецької області та отримує пенсію за віком в розмірі 3703,86 грн. щомісяця (а.с. 6). Згідно довідки від 11.04.2022 №3505-5000926156 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою (а.с. 8). Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Частиною 1, 2 ст. 205 СК України передбачено суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів, суд враховує стан здоров`я та матеріальний стан сторін, неможливість одержання позивачем утримання від інших осіб, наявність у відповідача інших утриманців. Потреба матеріальної допомоги (нужденність) полягає в тому, що батьки не мають можливості забезпечити своє гідне існування у зв`язку з відсутністю пенсій (допомоги) чи їх низького розміру, а також у зв`язку із відсутністю у них інших джерел існування. Суд враховує, що позивачка є непрацездатною особою, отримує пенсію, розмір якої не є достатнім для забезпечення належного рівня проживання, має незадовільний стан здоров`я, потребує постійного лікування, тому приходить до висновку, що остання потребує утримання свого сина. Відповідач, на думку суду, має можливість надавати матеріальну допомогу матері, але свій обов`язок по її утриманню не виконує, тому суд вважає за можливе стягнути з нього аліменти на користь непрацездатної матері в розмірі частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно. Відповідно до ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі, передбаченому ст. 4 ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: approved