Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики від 22 липня 2022 року у розмірі 600,00 доларів США, пеню у розмірі 144,00 доларів США та судові витрати, які полягають у сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 22 липня 2022 року між ним та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов договору позивач передав у готівковій формі 17 200,00 доларів США, а відповідач прийняв грошові кошти до підписання договору. Договір є безпроцентним, остаточний розрахунок щодо повернення суми позики визначено до 22 лютого 2024 року. Сторони визначили графік повернення суми позики та визначили нарахування пені у розмірі 2% на суму платежу, несплаченого у звітному періоді, починаючи із 4-го дня наступного за звітним періодом. Черговий платіж відповідно до графіку відповідачем не було здійснено, відтак станом на 23 серпня 2022 року утворилась заборгованість в сумі 600,00 доларів США, яка існує і на день звернення до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, сторонами роз`яснено право щодо подання відповідних заяв, отримання інформації по справі (а.с.23,24). Про розгляд справи відповідач повідомлений належним чином, відповідно до отриманого ним поштового відправлення 21 грудня 2022 року (а.с.26). На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов. Справа розглядається судом за правилами положення ст. ст.274,479 ЦПК України на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом , звернутися до суду за захистом своїх порушених , невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи законних інтересів . Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 , ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази не можуть грунтуватися на припущеннях. Відповідно до положення ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що між сторонами 22 липня 2022 року укладено договір позики, відповідно до якого відповідач [PERSON] , як позичальник, отримав у борг від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 17 200,00 доларів США, остаточний розрахунок щодо повернення суми позики - не пізніші 22 лютого 2024 року включно (а.с.13-15). Пунктом 3 договору позики, сторони обумовили графік повернення позики, відповідно до якого позика частками повертається черговими платежами в період з 23 числа поточного місяця по 22 наступного місяця. Пунктом 6 договору погодили, що у разі порушення виконання позичальником графіку платіжу на 3 календарні дні, позикодавцем нараховується пеню у розмірі 2% на день на суму несплаченого платіжу у звітному періоді з 4-го дня наступного за звітним періодом. У позові зазначається, що відповідачем не було здійснено платіжу щодо повернення позики відповідно до графіку станом на 23 серпня 2022 року у розмірі 600,00 доларів США. Пунктом четвертим договору позики визначено порядок повернення позики, відповідно до якого повернення коштів відбувається або у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на один із банківських карток позикодавця, визначених у п. 17 договору позики, або у готівковій формі у межах міста Києва, України, за місцем проживання (реєстрації) позикодавця або за іншою адресою, вказаною позикодавцем. Відповідно до умов договору, позивачем у позовній заяві здійснено розрахунок пені за період з 23 серпня 2022 року до 06 вересня 2022 року, кількість днів прострочення здійснення платіжу становить 12 днів, сума пені нараховану у розмірі 144,00 доларів США (600х2х12). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст.610 ЦК України). Відповідно до положень ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Отже, у разі задоволення вимог про стягнення з відповідачів на користь позивачів боргу одночасно з визначенням у іноземній валюті та в еквіваленті у гривні у судових рішеннях не є доцільним. Відповідач договірні зобов`язання не виконав, а тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути на його користь суму неповернутих грошових коштів, які обумовлено графіком платежів за договором позики, в сумі 600,00 доларів США, що відповідатиме вимогам статті 1046 ЦК України і статті 533 ЦК України. На час звернення позивача до суду з боку відповідача не надано доказів на підтвердження виконання ним своїх зобов`язань щодо повернення суми боргу за договором позики від 22 липня 2022 року, тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути на його користь суму боргу у розмірі 600,00 доларів США та пені у розмірі 144,00 доларів США за порушення строків повернення боргу відповідно до умов договору. З огляду на викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази, беручи до уваги норми чинного законодавства, які регулюють даний вид правовідносин, суд вважає, що вимоги позивачів про стягнення з відповідача суми заборгованості за договорами позики та пені за порушення умов договору є обґрунтованими, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат, які полягають у сплаті судового збору, суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України, відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 грн., сплата якого документально підтверджено (а.с.20).

Outcome: approved