Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-25 00:00:00

11 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя його та [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS] та в порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаної квартири. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06 червня 2009 року між сторонами було укладено шлюб, який рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.10.2015 року було розірвано. Від шлюбу є дві дочки: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу мешкають разом із відповідачем. Так, під час подружнього життя за спільні кошти, на ім`я [PERSON] було придбано нерухоме майно: трикімнатну квартиру, загальною площею 100,3 кв.м, житловою площею 50,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира була придбана згідно договору купівлі-продажу квартири від 16.03.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. та зареєстрованим у реєстрі за №599. На добровільний поділ майна [PERSON] згоди не надає, у зв`язку з чим [PERSON] був змушений звернутись до суду з даним позовом, оскільки вважає, що дане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Матеріали даної цивільної справи в порядку автоматизованого розподілу було передано на розгляд судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Чернової Н.В., яка ухвалою від 08.12.2017 року відкрила провадження у справі. 01 березня 2018 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просить суд визнати її особистою приватною власністю трикімнатну квартиру [ADDRESS] , яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.03.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. за реєстровим номером №599. В обґрунтування свого зустрічного позову [PERSON] зазначила, що 06 червня 2009 року було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, від якого у них народилось двоє дітей: дочка - [PERSON] , [INFO] , та дочка - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.10.2015 року, шлюб між сторонам було розірвано. До реєстрації шлюбу із відповідачем, на ім`я [PERSON] було придбано житлову квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , власником якої вона була одноосібно. Із 2009 року [PERSON] не працювала, оскільки перебувала у декретній відпустці по догляду за дітьми, спочатку по догляду за дочкою [PERSON] , а згодом по догляду за дочкою [PERSON] . Відповідач також не мав стабільного доходу. У лютому 2011 року, відповідач по справі виявив бажання займатись роздрібною торгівлею побутовими електротоварами, радіо та телеапаратурою, а тому зареєструвався в якості суб`єкта підприємницької діяльності. Однак ця діяльність прибутку йому не дала та у вересні 2013 року [PERSON] припинив свою підприємницьку діяльність. Тому, достатніх спільних грошових коштів для придбання житлової квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , у сторін не було. На початку березня 2012 року [PERSON] дізналась, що в житлову будинку по [ADDRESS] , продається житлова квартира за [ADDRESS] , за ціною 557 668,00 грн., що на той час було еквівалентно 69 500,00 доларів США. Договір купівлі-продажу даної квартири необхідно було укласти 16 березня 2012 року. [PERSON] вирішила придбати дане майно, однак враховуючи, що грошових коштів у такій сумі у сторін не було, вона прийняла рішення про відчуження належної їй на праві особистої приватної власності житлової квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , спільно із меблями та побутовою технікою. Так, [PERSON] із потенційним покупцем квартири - [PERSON] досягла домовленості, що 15 березня 2012 року [PERSON] надає їй в позику грошові кошти в сумі 400 000, 00 грн., еквівалентні 50 000,00 доларам США, на строк до 01 квітня 2012 року, а [PERSON] або повертає йому грошові кошти, або проводить переоформлення на нього у вказаний строк належну їй житлову квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , шляхом укладення договору купівлі-продажу, що буде свідчити про повернення позики. Також 15 березня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу меблів та побутової техніки. Дане майно було продане за 158 000 грн., що на той час було еквівалентно 19 000,00 доларів США. Таким чином, станом на 16 березня 2012 року, у [PERSON] були в наявності грошові кошти, необхідні для придбання спірної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , а 31 березня 2012 року [PERSON] виконала взяті на себе зобов`язання перед [PERSON] та провела відчуження на його ім`я належної їй житлової квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Після придбання спірної житлової квартири, [PERSON] зареєструвалась у ній та згодом почала здавати її в найм. Таким чином, [PERSON] вважає, що спірна житлова квартира була придбана за рахунок грошових коштів виручених від продажу належного їй на праві особистої приватної власності майна, оскільки у [PERSON] не було грошових коштів для придбання квартири, адже його дохід за 2011 рік склав 15 000,00 грн., а за період із 2012 року станом на час придбання квартири - 33 333, 33 грн. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2020 року зазначену справу було передано на розгляд судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Попова В.В. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, у задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] просив відмовити. Зазначив, що спірну квартиру з [PERSON] вони придбали спільно. Для цього він продав свої два автомобілі. Куди [PERSON] витратила грошові кошти від продажу належної їй житлової квартири по [ADDRESS] він не знає, оскільки це була її особиста власність. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні просила суд задовольнити вимоги за первісним позовом та у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити. Зазначила, що спірна житлова квартира була придбана за рахунок спільних грошових коштів подружжя, в період шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю. Зауважила, що під час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири [PERSON] надавав свою згоду на придбання спірного майна. Зазначила, що в договорі позики грошових кошів укладеному між [PERSON] та [PERSON] не зазначено, що кошти надаються в позику на придбання майна - житлової квартири. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] , у судовому засіданні просила суд відмовити [PERSON] у задоволенні його позовних вимог та задовольнити позовні вимоги [PERSON] . Зазначила, що [PERSON] не надав до суду жодних доказів на підтвердження джерела походження грошових коштів за рахунок яких було придбано спірне нерухоме майно. Зауважила суду, що [PERSON] надала до суду докази того факту, що у [PERSON] не було доходу достатнього для придбання житлової квартири, а також надала до суду докази факту походження грошових коштів за рахунок яких було придбане спірне нерухоме майно. Просила суд врахувати, що [PERSON] не звертався до суду із позовом про визнання недійсними договору позики чи договору купівлі-продажу меблів. Тому, враховуючи, що спірне житло було придбане за рахунок особистих грошових коштів [PERSON] , просила визнати дане майно особистою приватною власністю останньої. Свідок [PERSON] , будучи допитаним у судовому засіданні, показав, що він у березні 2012 року купував у [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . Власником квартири була [PERSON] , із якою він знайомий через батька. Квартира продавалась разом із меблями за 69 000,00 доларів США. Він спочатку подивився квартиру, а потім уклав із [PERSON] договір позики грошових коштів на суму 50 000,00 доларів США, оскільки укласти договір купівлі-продажу квартири [PERSON] одразу не могла, так як у неї не були готові всі документи, а кошти їй були потрібні терміново для придбання іншої квартири. Меблі та техніку він придбав за окремим договором купівлі-продажу за 19 000,00 доларів США. Згодом [PERSON] переоформила на нього квартиру по [ADDRESS] . Договори купівлі-продажу та позики є дійсним та ніким не оспорювались. Чи був присутній при їх укладенні чоловік [PERSON] свідок не пам`ятає. Свідок [PERSON] , будучи допитаним у судовому засіданні, показав, що в березні 2012 року він придбав квартиру своєму синові. Грошові кошти були його та він їх надав синові і всі документи оформляли на сина. Так, зазначив, що він знайомий із матір`ю [PERSON] та дізнався від неї, що продається квартира із меблями та технікою. Грошові кошти за квартиру він із сином віддав наперед, бо [PERSON] потрібні були кошти для придбання іншої квартири, у зв`язку з чим було оформлено договір позики. Квартиру по [ADDRESS] придбали за 50 000,00 доларів США, а меблі та побутову техніку придбали за 19 000,00 доларів США. На даний час його син так і мешкає в придбаній квартирі. Кошти за квартиру передавали [PERSON] . Свідок [PERSON] , будучи допитаною у судовому засіданні, показала, що у її дочки [PERSON] була власна квартира за адресою: [ADDRESS] , яку подарувала їй вона. Шлюб її дочка зареєструвала 06 червня 2009 року. Сторони у справі мешкали в кватирі дочки, потім у 2009 році у них народилась дитина і вони в 2012 році вирішили придбати спірну квартиру, у зв`язку з чим дочка вирішила продати належну їй кватиру спільно із меблями та технікою. Зазначила, що вона допомогла знайти покупців на квартиру дочки, яку продали за 400 000,00 грн., а меблі та техніку продали за 158 000,00 грн. Грошові кошти за квартиру отримали наперед, в позику, бо не були готові документи для продажу. Пізніше через пів місяця оформили договір купівлі-продажу. Після придбання спірної квартири, свідок мешкала в спірній квартирі та робила там ремонт. Пізніше виїхала із даного житла, а її дочка почала здавати в найм спірну квартиру. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як убачається з матеріалів справи, 06 червня 2009 року Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між сторонами у справі, про що вчинено відповідний актовий запис за №209 (т.1 а.с.9,77). 15 жовтня 2015 року, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, шлюб між сторонами по справі розірвано (т.1 а.с.10). 16 березня 2012 року, між Приватним акціонерним товариством «Науково-виробниче об`єднанням «Созидатель», як продавцем та [PERSON] , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Даний договір купівлі-продажу було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. за реєстровим номером №599 (т.1 а.с.11-13). Відповідно до п. 2.2. договору купівлі-продажу квартири зазначено, що ціна продажу квартири за Договором склала 557 668,00 грн. з урахуванням ПДВ. Відповідно до звіту про оцінку майна, складеного ТОВ «Центр експертного дослідження», ринкова вартість житлової квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , станом на дату оцінки - 04 жовтня 2017 року, складає 498 110,00 грн. без ПДВ (т.1 а.с.18-43). Відповідно до довідки, виданої Криворізькою північною ОДПІ від 10.01.2018 року, [PERSON] як фізична особа-підприємець за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року здійснював діяльність на спрощеній системі оподаткування, за період з 01 січня 2013 року. Згідно Звіту суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку за період із 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року обсяг виручи від реалізації товарів (робіт, послуг) наростаючим підсумком з початку року склав 15 000,00 грн. Згідно наданої податкової декларації фізичної особи-підприємця за період із 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року, загальна сума доходу за звітний період склала 110 000,00 грн. (т.1 а.с.56, 57,58,81-84). Відповідно до договору позики від 15.03.2012 року, укладеного між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, вбачається, що позикодавець надав у власність позичальника грошові кошти в сумі 400 000,00 грн., на строк до 01 квітня 2012 року. Відповідно до п. 3 Договору позики, у випадку неможливості повернути грошові кошти отримані в позику, в розмірі обумовленому договором, позичальник зобов`язується передати у власність Позикодавця шляхом укладення договору купівлі-продажу, належну їй на праві особистої приватної власності житлову квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.91, а.с.154). Відповідно до договору купівлі-продажу меблів та побутової техніки від 15.03.2012 року, укладеного між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, продавець передала у власність покупця, а покупець прийняв меблі та побутову техніку, зазначені в Додатку №1 до договору. Вартість товару за договором, відповідно до п.1.2 даного договору становила 158 000,00 грн. (т.1 а.с.92-95). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, укладеного 31 березня 2012 року, вбачається, що між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, було укладено договір за умовами якого [PERSON] продала належну їй житлову квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . (т.1 а.с.88-90). Відповідно до п. 1.3 зазначеного договору купівлі-продажу квартири від 31.03.2012 року, відчужувана нерухомість належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Перекопською І.С. 21 червня 2003 року за реєстровим номером №2796. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Оцінка надається як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до п. 24 Постанови №11 зазначено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Суд зазначає, що презумпція спільної власності подружжя може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Відповідний правовий висновок викладено в ряді рішень касаційної інстанції, зокрема в: постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року (справа №6-843цс17), постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року (справа №235/9895/15-ц), постанові Верховного Суду від 05.04.2018 року (справа №404/1515/16-ц), постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року (справа №372/504/17), постанові Верховного Суду від 22.01.2020 року (справа №711/2302/18), постанові Верховного Суду від 12.02.2020 року (справа №725/1776/18), постанові Верховного Суду від 04.03.2020 року (справа №761/22696/17), ухвалі Верховного Суду від 29.04.2020 року (справа №753/20335/18). Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, суд зобов`язаний з`ясувати, чи це майно може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, чи є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Так, з матеріалів справи убачається, що спірна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , була придбана під час перебування сторін у справі в зареєстрованому шлюбі. Проте, судом взято до уваги, що [PERSON] було подано до суду докази, що підтверджують джерело походження грошових коштів, за які було придбано спірне майно. Зокрема, судом було взято до уваги, що в особистій приватній власності [PERSON] перебувала житлова квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , що між [PERSON] та [PERSON] 15 березня 2012 року було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого [PERSON] одноосібно позичила у [PERSON] грошові кошти в сумі 400 000,00 грн., що свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили в суді те, що їм було відомо, що вказані грошові кошти надавались ними в позику [PERSON] для придбання житлової квартири. Разом з тим, судом враховано, що вказані вище грошові кошти отримувались у позику до 01 квітня 2012 року та у випадку неможливості їх повернення, [PERSON] мала передати у власність [PERSON] , шляхом укладення договору купівлі-продажу, належну їй квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що [PERSON] виконала свої зобов`язання за вказаним договором позики та 31 березня 2012 року передала у власність [PERSON] належну їй квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , шляхом укладення договору купівлі-продажу. Суд також враховує ту обставину, що договір позики, сторонами по справі, чи іншими особами в даний час не оспорений. Окрім того, суд також враховує ту обставину, що [PERSON] не заперечував того факту, що йому було відомо про продаж його дружиною належної їй житлової квартири, однак пояснити куди були витрачені грошові кошти виручені від продажу, попри те, що між сторонами на той час існували хороші сімейні відносини та вони мешкали однією сім`єю і вели спільне домашнє господарство, [PERSON] не зміг. Також судом було взято до уваги, що 15 березня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу меблів та побутової техніки, за яким продаж даного майна було вчинено за 158 000,00 грн. та що вказаний договір купівлі-продажу сторонами договору чи іншими особами, в тому числі і самим [PERSON] оспорено не було. В той же час, судом також було взято до уваги, що відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] не було подано до суду жодних доказів, які б обґрунтовували його заперечення проти зустрічного позову. Так, в обґрунтування своїх заперечень, [PERSON] не надав до суду жодних належних, допустимих, достатніх доказів, які б підтверджували факт існування у нього грошових коштів достатніх для придбання спірної житлової квартири, оскільки судом враховано, що ним отримувався дохід за 2011 рік в сумі 15 000,00 грн. та за 2012 рік у сумі 110 000,00 грн. в той період часу, коли сім`я сторін складалась із чотирьох осіб, коли [PERSON] не працювала, оскільки займалась вихованням дітей, а тому суд вважає, що [PERSON] не надав до суду доказів існування у їх сім`ї доходу, достатнього для утримання сім`ї та придбання спірного майна. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] було надано до суду достатні, допустимі та належні докази на підтвердження наявності у неї особистих грошових коштів, за які було придбано спірну житлову квартиру. За таких обставин, суд вважає за доцільне ухвалити рішення про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову. Разом з тим, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, за встановлених обставин, судові витрати у справі, понесені позивачем за первісним позовом, покладаються на останнього, а судові витрати у справі, понесені позивачем за зустрічним позовом у розмірі 704,80 грн. (т.1 а.с.70) підлягають стягненню на її користь з позивача за первісним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved