Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-16 00:00:00

20.10.2022 [PERSON] звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що з 03 червня 2016 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від спільного проживання у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу між ним та відповідачем, син залишився проживати разом із матір`ю. На підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.05.2018, у справі № 357/2274/18, провадження № 2/357/1522/18, з нього на користь відповідача на утримання сина були стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.03.2018 і до повноліття дитини. Проте, з 10 вересня 2021 року син був переданий для проживання з ним, у зв`язку з тим, що його мати, відповідач у справі, неналежним чином виконувала батьківські обов`язки. За що була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП. 15.12.2021 виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради було ухвалено рішення № 869 «Про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом із батьком. Таким чином, фактично з 10.09.2021 і на даний час чин [PERSON] постійно проживає з ним та зокрема, за місцем свого нового проживання\~ син був влаштований і відвідував дитячий садочок № 15 «Теремок». Оскільки вин припинив проживати із матір`ю, а проживає з ним, можна стверджувати, що відбулась зміна його сімейного стану, як особи, з якої присуджено сплату аліментів, що є підставою для припинення стягнення аліментів з нього. Рішенням ВКБМР № 870 від 15.12.2021 було встановлено порядок участі відповідача у вихованні та особистому спілкуванні із сином, однак, вона з невідомих причин не користується встановленим порядком, до дитини не приїздить, а лише спілкується із дитиною періодично в телефонному режимі. Крім того, відповідач жодним чином не приймає участі в утриманні дитини, матеріальну допомогу не надає. Зважаючи на нинішній скрутний економічний стан, а матеріальні і духовні потреби дитини вимагають значних фінансових витрат, йому самому важко задовольняти їх лише за власний рахунок. Враховуючи, що відповідач є працездатною особою, позовна вимога про примусове стягнення з неї аліментів на утримання сина є одним із способів захисту інтересів дитини. Тому, просив припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , що стягують на підставі\~ рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.05.2018, у справі № 357/2274/18, та відповідно до виконавчого листа від 13.06.2018, починаючи з дня звернення із даним позовом до суду; звільнити [PERSON] від сплати заборгованості по аліментам, що стягуються на підставі\~ рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.05.2018, у справі № 357/2274/18, та відповідно до виконавчого листа від 13.06.2018, починаючи з 10 вересня 2021 року; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. 30.11.2022 постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 06.02.2023 постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті. Позивач - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, просив вимоги задовольнити у повному обсязі та зазначив, що оскільки відповідач не виконувала батьківські обов`язки, не доглядала за сином, він неодноразово тікав від матері,\~ ССД передала йому дитину. 15.12.2021 було ухвалено рішення ООіП про визначення місця проживання дитини із батьком. Вони із сином, у зв`язку з війною, з 24.02.2022 проживають в [ADDRESS] . Відповідачу відомо про місце проживання сина, вона в березні 2022 року приїздила до дитини. Згідно довідки ДВС він має заборгованість, однак вона утворилася в зв`язку з тим, що деякий час не мав заробітків, та все ж таки знаходив можливість допомагати матеріально сину та купував продукти. З жовтня 2022 року він працює водієм у ФОП [PERSON] . Відповідач працездатна, офіційно не працює, а лише підробляє, на праві власності їй належить будинок в селі, де вона проживає. Представник позивача, адвокат Атаманчук Оксана Олександрівна, у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та зазначила, що позивач сплачував аліменти по мірі можливості і на момент вилучення дитини від матері борг складав 10646,00 грн. Рішенням ООіП було визначено місце проживання дитини з батьком, отже у позивача змінився сімейний стан та як наслідок змінилися обставини, які передбачали сплату ним аліментів. Оскільки, дитина проживає з батьком з 10.09.2021 підстав для сплати аліментів та боргу за вказаний період немає. Представник відповідача, адвокат Сологуб Артем Михайлович, 09.01.2023 подав до суду письмові пояснення, в яких просив відмовити у задоволенні позову, у судовому засіданні позов не визнав та зазначив, що відповідач наразі не має можливості спілкуватися із сином та має на меті звертатися до суду з відповідним позовом, адже рішення ООіП її не влаштовує, а позивач змінив місце проживання, про що не повідомив її. Позивач не сплачував аліменти у визначені терміни та розмірі, тому наявний борг, що суперечить інтересам дитини. Відповідач не працює, знаходить у пошуку роботи, тому не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, який зазначено позивачем. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 03 червня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2018 року, шлюб між ними було розірвано. Від спільного проживання сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено матеріалами справи та визнається сторонами. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2018 року у справі № 357/2274/18, провадження № 2/357/1522/18 ( а.с.11) з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 березня 2018 року і до повноліття дитини. Постановою державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Козачук Наталії Анатоліївни від 18 червня 2018 року ( а.с.10) було відкрито виконавче провадження № 56620539, на підставі виконавчого листа, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської\~ області 13 червня 2018 року, по справі № 357/2274/18, провадження № 2/357/1522/18. З довідки Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 24.01.2023 за № 7309 (а.с.53) вбачається, що згідно матеріалів виконавчого провадження № 56620539 станом на 01.01.2023 заборгованість по сплаті аліментів з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання становить 61261,97 грн. Рішенням Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 15 грудня 2021 року за № 869 (а.с.13) визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] . Рішенням Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 15 грудня 2021 року за № 870 (а.с.15) визначено порядок участі матері - [PERSON] у вихованні та особистому спілкуванні з її малолітнім сином - [PERSON] , [INFO] , а саме: щосуботи з 10:00 год. до 18:00 год, з урахуванням здоров`я дитини, її потреб та бажання. Також, даним рішенням повідомлено батька дитини - [PERSON] , що він не має права перешкоджати матері, яка проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у вихованні у дні та години, визначені у даному рішенні, та попереджено батьків про обов`язковість виконання ними цього рішення та про правову відповідальність за його не виконання. Також, встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а з 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, проживає разом із сином за адресою: [ADDRESS] . Позивач з жовтня 2022 року працює водієм автотранспортних засобів у ФОП [PERSON] та отримує заробітку плату, яка станом на грудень 2022 року\~ становила 6700,00 грн., має задовільний стан здоров`я. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на майно відомості щодо зареєстрованого за позивачем нерухомого майна відсутні та згідно інформації Територіального сервісного центру № 3242 за ним транспортні не зареєстровані, що підтверджено матеріалами справи ( а.с.6,49,50,51,67) та не заперечується відповідачем. Відповідач - [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , здорова та працездатна особа, офіційно не працевлаштована, у Центрі зайнятості населення на обліку не перебуває, про що вона зазначила у підготовчому засіданні, а також повідомила, що позов в частині припинення стягнення аліментів з позивача на її користь та звільнення від сплати заборгованості вона визнає, а в частині стягнення з неї аліментів заперечує. Разом з тим, відповідач жодних доказів в підтвердження заперечень до суду не подала, при цьому судом роз`яснювалися положення ЦПК України щодо подання до суду належних, допустимих та достатніх доказів. З матеріалів справи (а.с.60-66) вбачається, що 13 жовтня 2021 року Сквирським районним судом Київської області у справі № 376/2359/21 було винесено постанову, якою на [PERSON] було накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження за ч.1 ст. 184 КУпАП, щодо ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків, щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання свого малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . 29 листопада 2021 року Сквирським районним судом Київської області у справі № 376/2725/21 було винесено постанову, якою на [PERSON] було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700, 00 грн. за ч.2 ст. 184 КУпАП, за повторне протягом року вчинення адміністративного правопорушення, а саме: ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків, щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання свого малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . З даних постанов вбачається, що [PERSON] свою вину у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 184 КУпАП визнала. 01 грудня 2021 року Сквирським районним судом Київської області у справі №376/2765/21 було винесено постанову, якою справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2\~ ст. 184 КУпАП, відносно [PERSON] , закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. При вирішені спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина. З аналізу вказаних норм СК України вбачається, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина. Судом встановлено, що місце проживання малолітнього - [PERSON] , [INFO] , рішенням органу опіки та піклування від 15 грудня 2021 року,\~ визначено разом із батьком, з яким він проживає та фактично знаходиться на його утриманні, однак з позивача стягуються аліменти на сина на користь відповідача. Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зважаючи на зазначене, суд вважає, що позивачем доведено підстави звільнення від сплати аліментів на утримання сина на користь відповідача,\~ у зв`язку зі зміною обставин, а саме те, що син проживає разом із ним і знаходиться на його утриманні та місце проживання дитини визначено із батьком, а відповідачем заявлені позивачем вимоги не спростовано, відзив із запереченнями проти позову з належними, допустимими та достатніми доказами до суду не подано, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення стягнення з нього аліментів що стягують на підставі\~ рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.05.2018, у справі № 357/2274/18, провадження № 2/357/1522/18, починаючи з 20 жовтня 2022 року. Представник відповідача заперечуючи в даній частині позов у письмових поясненнях зазначив, що місце проживання дитини було визначено рішенням Білоцерківської міської ради\~ від 15.12.2021, яке було прийнято без урахуванням інтересів дитини та матері, та з яким відповідач не погоджується і вважає його протиправним. А в судовому порядку місце проживання дитини не встановлено. Однак, суд критично оцінює дані твердження представника відповідача з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 2 ст. 19 СК України, рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Згідно п.3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМ України від 24.09.2008 за № 866, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад, які провадять діяльність із соціального захисту дітей. Отже, відповідно до вказаних норм рішення про визначення місця проживання дитини може бути вирішено або органом опіки та піклування або судом. Враховуючи, що рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 15 грудня 2021 року за № 869 щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] ухвалене уповноваженим органом та не оскаржене відповідачем у встановлений строк, воно є чинним та є обов`язковим для виконання сторонами у справі, а лише твердження представника відповідача про непогодження з даним рішенням не породжує юридичних наслідків його недійсності. Також, у судовому засіданні твердження представника відповідача щодо прийняття органом опіки та піклування рішення про визначення місця проживання дитини буз урахування інтересів дитини та матері не знайшли свого підтвердження та спростовані письмовими доказами, поданими позивачем (а.с.60-66) з яких вбачається, що [PERSON] визнала факт\~ ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків, щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання свого малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Щодо тверджень представника відповідача про ухилення позивача від виконання рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 15 грудня 2021 року за № 870 щодо порядку участі матері - [PERSON] у вихованні та особистому спілкуванні з її малолітнім сином - [PERSON] , [INFO] , слід зазначити, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод відповідно до\~ ст. 159 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. У порядку ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», також передбачено, що суд може за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити заявника від сплати заборгованості. Ст. 76, 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. При цьому вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Також, судом враховується, що аліменти є власністю дитини (частина перша статті 179 СК України), а в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (статті 142, 181 СК України), у тому числі й на рівне утримання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. 11 липня 2017 року Європейським судом з прав людини було ухвалено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Встановлено, що місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , було змінено на підставі рішенням органу опіки та піклування, отже, змінилися обставини, які з урахуванням інших, були підставою для\~ стягнення аліментів за рішенням суду від 14.05.2018, у справі № 357/2274/18. Таким чином, позивач має право на звільнення від сплати заборгованості по аліментам, яка виникла починаючи з 15 грудня 2021 року, з моменту ухвалення рішення\~ Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 15 грудня 2021 року за № 869 про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , адже, саме ухваленням вказаного рішення змінено обставини у вказаних правовідносинах, що регулюються нормами чинного сімейного законодавства. Суд, приймає до уваги довідку розрахунок Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 24.01.2023 за № 7309 (а.с.53), яка видана в межах виконавчого провадження № 56620539, адже, відповідачем вказана у ній заборгованість не оспорюється, тому, позивач зобов`язаний сплатити на користь відповідача заборгованість, що утворилася, у зв`язку з невиконанням у повному обсязі\~ рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.05.2018, у справі № 357/2274/18, провадження № 2/357/1522/18, станом до 15.12.2021, а з 15.12.2021 заборгованість\~ має бути анульована державним виконавцем. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на сина - [PERSON] , [INFO] , суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька,\~\~ яка\~\~ буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць\~ встановлений для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць\~ встановлений для дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Отже, враховуючи, що відповідач працездатна особа, інших осіб не утриманні немає, в добровільному порядку аліменти на сина не сплачує, жодних доказів в спростування доводів позивача та в підтвердження заперечень проти позову до суду не подала, а позивач не має можливості в повній мірі забезпечити дитину усім необхідним, суд, максимально враховуючи інтереси дитини,

Outcome: partial