Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

Представник позивача адвокат Спаскін Д.А. звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив суд стягнути з Держави в особі Державної казначейської служби за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь [PERSON] , [INFO] , за відшкодування моральної шкоди в розмірі 1362358,08 грн, заподіяної внаслідок незаконних дій посадових осіб Головного управління Національної поліції в Харківській області та Харківської обласної прокуратури, щодо незаконного притягнення [PERSON] ,\~ [INFO] , до кримінальної відповідальності. В обґрунтування позову зазначив, що 13.05.2016 о 17 год. 38 хв. СВ Київського ВП ГУ НП в Харківській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №\~12016220490003272, за ч. 1 ст. 296 КК України, за фактом хуліганських дій невідомої особи, які стались біля автомобільної заправки «БРСМ» по вул.\~Весніна у м. Харкові, в результаті чого був пошкоджений автомобіль «HONDA CIVIC» д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] . Дане кримінальне провадження 13.05.2016 було прийнято до свого провадження старшим слідчим СВ\~Київського ВП ГУ НП в Харківській області старшим лейтенантом поліції Дермен Н.А. Постановою керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 Харківської області старшим радником юстиції Фільчаковим О.В. від 13.05.2016 визначено групу прокурорів у кримінальному провадженні № 12016220490003272 від 13.05.2016, за ч. 1 ст. 296 КК України. Відповідно вказаної постанови призначено прокурора у кримінальному провадженні № 12016220490003272 від 13.05.2016, за ч. 1 ст. 296 КК України прокурора Харківської місцевої прокуратури № 2 Харківської області Іванюх О.О. Підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідування за № 12016220490003272 від 13.05.2016, за ч. 1 ст. 296 КК України, за фактом хуліганських дій невідомої особи, які стались біля автомобільної заправки «БРСМ» по вул.\~Весніна у м. Харкові, в результаті чого був пошкоджений автомобіль «HONDA CIVIC» д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] стало заява потерпілого [PERSON] від 09.04.2016. Постановою керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 Харківської області старшим радником юстиції Фільчаковим О.В. від 20.12.2016 визначено групу прокурорів у кримінальному провадженні № 12016220490003272 від 13.05.2016, за ч. 1 ст. 296 КК України. Відповідно вказаної постанови призначено групу прокурорів у кримінальному провадженні № 12016220490003272 від 13.05.2016, за ч. 1 ст. 296 КК України в складі групи прокурорів прокурора Харківської місцевої прокуратури № 2 Харківської області Чуба Р.М. та Іванюх О.О., старшим групи визначено прокурора Чуба Р.М. За результатами досудового розслідування СВ\~Київського ВП ГУ НП в Харківській області 10.02.2017 [PERSON] було повідомлено про підозру у кримінальному провадженні № 12016220490003272 від 13.05.2016, за ч. 1 ст. 296 КК України, вказане повідомлення було складено старшим слідчим СВ\~Київського ВП ГУ НП в Харківській області капітаном поліції Дермен Н.А. та погоджено старшим групи прокурорів Харківської місцевої прокуратури № 2 Харківської області Чубом Р.М. З вказаним повідомленням про підозру [PERSON] не був згоден, вину свою не визнавав, у зв`язку з чим захисником підозрюваного [PERSON] -адвокатом Спаскіним Д.А. 21.03.2017 на ім`я керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 Харківської області старшого радника юстиції Фільчакова О.В. направлено відповідне клопотання про прийняття процесуального рішення, щодо закриття кримінального провадження № 12016220490003272 від 13.05.2016, за ч. 1 ст.\~296 КК України стосовно підозрюваного [PERSON] , [INFO] на підставі п.\~2 ч.\~1 ст. 284 КК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст.\~296 КК України, або прийняти процесуальне рішення про закриття кримінального провадження №\~12016220490003272 від 13.05.2016, за ч. 1 ст.\~296 КК України стосовно підозрюваного [PERSON] , [INFO] на підставі п. 3 ч.\~1 ст.\~284 КК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості і вичерпані можливості їх отримання. Але, старшим слідчим СВ\~Київського ВП ГУ НП в Харківській області капітаном поліції Дермен Н.А. 22.03.2017 винесено постанову про відмову в задоволенні клопотання захисника підозрюваного [PERSON] - адвоката Спаскіна\~Д.А. щодо закриття кримінального провадження №\~12016220490003272 від 13.05.2016, за ч. 1 ст. 296 КК України стосовно підозрюваного [PERSON] , [INFO] . Таким чином, доводи сторони захисту стороною обвинувачення було проігноровано і в подальшому 27.03.2017 [PERSON] , [INFO] вручено обвинувальний акт за обвинуваченням у скоєнні злочину передбаченому ч. 1 ст. 296 КК України, хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю. Вказаний обвинувальний акт було складено старшим слідчим СВ\~Київського ВП ГУ НП в Харківській області капітаном поліції Дермен Н.А. та погоджено старшим групи прокурорів Харківської місцевої прокуратури № 2 Харківської області Чубом Р.М. Після цього стороною обвинувачення в особі керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 Харківської області старшим радником юстиції Фільчаковим О.В. обвинувальний акт та реєстри матеріалів кримінального провадження №\~12016220490003272 від 13.05.2016 стосовно обвинуваченого [PERSON] , [INFO] за ч. 1 ст. 296 КК України направлено на розгляд по суті до Київського районного суду міста Харкова. Суддею Київського районного суду міста Харкова Бородіною Н.М. ухвалою від 05.04.2017 (справа № 640/5068/17) обвинувальний акт у кримінальному провадженні №\~12016220490003272 від 13.05.2016 стосовно обвинуваченого [PERSON] , [INFO] за ч. 1 ст. 296 КК України в порядку ст.\~ст. 291, 314 КПК України повернуто для усунення недоліків повернуто прокурору, 24.06.2017 ухвалою апеляційного суду Харківської області ухвала Київського районного суду міста Харкова від 05.04.2017 залишена без змін. Повторно, 28.07.2017 [PERSON] , [INFO] вручено обвинувальний акт за обвинуваченням у скоєнні злочину передбаченому ч. 1 ст. 296 КК України, хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю. Вказаний обвинувальний акт було складено старшим слідчим СВ\~Київського ВП ГУ НП в Харківській області капітаном поліції Дермен Н.А. та погоджено старшим групи прокурорів Харківської місцевої прокуратури № 2 Харківської області Чубом Р.М. Після цього стороною обвинувачення в особі керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 Харківської області старшим радником юстиції Фільчакова О.В. обвинувальний акт та реєстри матеріалів кримінального провадження №\~12016220490003272 від 13.05.2016 стосовно обвинуваченого [PERSON] , [INFO] за ч. 1 ст. 296 КК України направлено на розгляд по суті до Київського районного суду міста Харкова. Суддею Київського районного суду міста Харкова Губською Я.В. 16.08.2017 проведено підготовче судове засідання у кримінальній справі №\~640/12288/17, за ч.\~1 ст. 296 КК України стосовно обвинуваченого [PERSON] , [INFO] та призначено судовий розгляд по суті. В ході судового розгляду обвинувачений [PERSON] свою вину не визнавав та не погоджувався з висунутим стороною обвинувачення йому обвинуваченням за ч. 1 ст. 296 КК України. За результатами судового розгляду 13.01.2020, вироком Київського районного суду міста Харкова [PERSON] , [INFO] було виправдано за ч. 1 ст. 296 КК України за відсутністю у його діях складу злочину. Але, сторона обвинувачення в особі старшого групи прокурорів Харківської місцевої прокуратури № 2 Харківської області Чуба Р.М. не погодилась із вироком Київського районного суду міста Харкова від 13.01.2020 (судова справа №\~640/12288/17) та подала апеляційну скаргу на вищевказаний вирок суду. В апеляційній\~скарзі прокурор\~зазначав,\~що судом\~при ухваленні\~рішення про визнання невинуватим [PERSON] , [INFO] та виправдання у зв`язку з відсутністю в його діях злочину були прошенні вимоги ст.\~ст. 370, 404, 407, 411, 414, 415 КПК України. Але, вказані твердження сторони обвинувачення було безпідставними оскільки вирок Київського районного суду міста Харкова від 13.01.2020 про визнання невинуватим [PERSON] , [INFO] та виправдання у зв`язку з відсутністю в його діях злочину є законним і складеним відповідно до вимог чинного законодавства, підстав для його скасування не вбачається. За результатами розгляду вищевказаної апеляційної скарги сторони обвинувачення колегією в складі 3 суддів Харківського апеляційного суду 01.06.2021 ухвалено рішення про залишення вироку Київського районного суду міста Харкова від 13.01.2020 про визнання невинуватим [PERSON] , [INFO] та виправдання у зв`язку з відсутністю в його діях злочину без змін. Тобто, з вказаного вбачається, що вирок Київського районного суду міста Харкова від 13.01.2020 про визнання невинуватим [PERSON] , [INFO] та виправдання у зв`язку з відсутністю в його діях злочину вступив у закону силу 01.06.2021. Вважає, що правоохоронні органи, які здійснювали досудове розслідування та є ініціаторами внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідування за №\~12016220490003272 від 13.05.2016, за ч. 1 ст. 296 КК України, за фактом хуліганських дій [PERSON] , які стались біля автомобільної заправки «БРСМ» по вул.\~Весніна у м. Харкові, в результаті чого був пошкоджений автомобіль «HONDA CIVIC» д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] , проведення слідчих дій та інше, своїми діями заподіяли [PERSON] моральні страждання, оскільки працівники правоохоронних органів, які проводили досудове розслідування, та працівники прокуратури, які погоджували, затверджували процесуальні документи та підтримували публічне обвинувачення, мали прийняти правильне, законне рішення, тому що у своїй діяльності вони є обізнаними та професійними співробітниками у правовій сфері. Внаслідок незаконних дій органів, які здійснювали оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування і прокуратури, [PERSON] звинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення на протязі 4 років 3 місяців та 18 днів (із дня повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №\~12016220490003272 від 13.05.2016, за ч. 1 ст. 296 КК України з 10.02.2017 і по 01.06.2021 до дня ухвалення рішення Харківським апеляційним судом та за цей період продовжували діяти певні обмеження його прав та мала місце втрата нормальних життєвих зв`язків, що послужило розладом здоров`я [PERSON] . Події по притягненню [PERSON] до кримінальної відповідальності призвели до виникнення величезної психологічної травми, яка викликала тривалі фізичні та моральні страждання, які посилювались постійним нервовим стресом, а також з пов`язаними з ним конфліктами у сім`ї, постійними судовими викликами до суду для участі у судових засіданнях впродовж судового розгляду справи (більш 36 раз), де [PERSON] повинен був захищатись від незаконного обвинувачення, що вплинуло на погіршення стану здоров`я та погіршення відносин з оточуючими людьми. Ці обставини змусили [PERSON] докладати значних зусиль для підняття свого авторитету на робочому місці на кафедрі ХНУМГ ім. Бекетова, де він працює професором, де його колеги та керівництво зазначеного навчального закладу відмовлялись його поважати та мали до нього принижене відношення, коли дізнавались про причини притягнення його до кримінальної відповідальності, тому [PERSON] був позбавлений можливостей реалізації своїх звичок і бажань та зазнав інших негативних наслідків, які породили невпевненість у майбутньому. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», встановлено, що у 2021 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає з 1 січня 6000 грн. за 1 місяць, а 1 година 36,11 грн. Оскільки,\~ [PERSON] незаконно перебував під слідством та судом на протязі 4 років 3 місяців та 18 днів (з 10.02.2017 і по 01.06.2021), що призвело до обмеження прав та втрати нормальних життєвих зв`язків, негативно вплинуло на стосунки з оточуючими людьми та змусило [PERSON] докладати значних зусиль для організації свого життя, розмір відшкодування спричиненої [PERSON] моральної шкоди становить (1 день = 24 години, 1 година = 36,11 грн., тобто 24 години*36,11 грн. = 866,64 грн. що є вартість 1 дня), а всього 1572 дні*866,64 грн. = 1362358,08\~грн. Від представника відповідача - Державної казначейської служби України, до суду надійшов відзив на позов, у якому він просив розглядати справу без участі представника відповідача, в задоволенні позову відмовити та вирішити питання про заміну відповідача на належного, посилаючись на те, що позивачем не залучено у справі орган, дії якого призвели до завдання шкоди, а зазначений ним розмір завданої моральної шкоди визначений всупереч загальних засад цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність, а саме шляхом переведення розміру мінімальної заробітної плати за місяць у погодинну оплату, фактично збільшивши її розмір більш ніж у чотири рази, тоді як відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинно приводити до її збагачення за рахунок Держави. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якому він зазначив, що твердження відповідача є безпідставними, оскільки всі доводи позивача, зазначені в цивільному позові, є обґрунтованими і на яких він наполягає. Від представника Харківської обласної прокуратури надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають, оскільки позивачем має бути доведено не лише факт реабілітації, а й наявність у зв`язку з цим моральної шкоди та її розмір, до якого, в разі доведеності, необхідно застосовувати в якості розрахункової величини мінімальний розмір заробітної плати, встановлений законодавством на момент відшкодування, і який має бути достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Від представника ГУНП в Харківській області надійшли письмові пояснення, в яких вона зазначила, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її збагачення, позивачем не надано належних та достатніх доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та розмір її компенсації., просила проводити розгляд справи без участі їх представника з урахуванням поданих пояснень. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено,\~що 10 лютого 2017 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1\~ст.296\~КК України (а.с.15-17). 27 березня 2017 року у кримінальному провадженні № 12016220490003272 затверджено обвинувальний акт та його скеровано до Київського районного суду м. Харкова (а.с.26-28). 05 квітня 2017 року ухвалою Київського районного суду м. Харкова, залишеною без змін ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області від 20 червня 2017 року, обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 12016220490003272 за обвинуваченням [PERSON] у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1\~ст.296 КК України, повернуто прокурору, який склав обвинувальний акт, для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених судом недоліків (а.с.59-62). 28 липня 2017 року у кримінальному провадженні № 12016220490003272 затверджено обвинувальний акт та його скеровано до Київського районного суду м. Харкова (а.с.67-69). 13 січня 2020 року вироком Київського районного суду м. Харкова [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1\~ст.296 КК України, та виправдано на підставі п. 3 ч. 1\~ст. 373 КПК України\~за недоведеністю наявності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення (а.с.93-101). Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2021 року, залишеної без змін 17.01.2022 у Касаційній інстанції, вирок Київського районного суду м. Харкова від 13 січня 2020 року стосовно [PERSON] залишено змін, апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Таким чином, період перебування позивача під кримінальним переслідуванням становить з 10 лютого 2017 року (дата повідомлення про підозру) по 01 червня 2021 року (набрання законної сили виправдувальним рішенням), що загалом складає 51 повний місяць та 18 днів. Аналогічним чином (без урахування часу касаційного оскарження судових рішень) визначено період перебування особи під кримінальним переслідуванням Верховним Судом у постанові від 20.03.2019 у справі № 727/9472/2019. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України). Якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала (пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частини перша та друга статті 1176 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Частинами першою та другою\~статті 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини перша, п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Положеннями частини третьої\~статті 23 ЦК України\~визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. На думку суду, Позивачем невірно проведено розрахунок розміру відшкодування моральної шкоди із застосуванням погодинної мінімальної заробітної плати з огляду на наступне. Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких наведено у частині першій статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України). Цим законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», яким передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні зазначеного питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, який є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21). З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, максимальної межі розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено. Відшкодування моральної шкоди у цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Проте, визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичний біль, душевні і психічні страждання тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, часу та зусиль, потрібних для відновлення попереднього стану, і самої можливості такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тож суд повинен з`ясувати усі доводи позивача, наведені ним на обґрунтування як обставин завдання, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір відшкодування моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21). При цьому відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, починаючи з моменту порушення кримінальної справи. що відповідає правовим висновкам, які були викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15. У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Заявляючи вимоги про стягнення моральної шкоди у більшому розмірі позивач не надав доказів наявності обставин, які були б для суду підставами для визначення розміру моральної шкоди у розмірі більшому ніж встановлено вказаною нормою закону. Аналогічні роз`яснення надані й в абз. 2 п. 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»\~у 2023 році установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6700\~гривень. Відтак, саме виходячи із вищевказаного розміру мінімальної заробітної плати слід обчислювати розмір моральної шкоди відповідно до вимог\~ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». З урахуванням зазначеного мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] , який гарантовано державою, на час розгляду справи судом становить 345 720 гривень,\~який розраховано наступним чином: (51 повний місяць х 6700 грн) + (18 днів х 6700/30). Суд вважає необґрунтованими посилання позивача на такі обставини, що на його думку дозволяють збільшити встановлений вищевказаними положеннями\~Закону\~розмір компенсації за заподіяння моральної шкоди, визначеної позивачем у позовній заяві у розмірі 1362358,08 грн, з огляду на таке. Пунктом 14\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Зокрема, представник позивача в обґрунтування позову посилався на те, що моральна шкода була спричинена позивачу внаслідок тривалих фізичних та моральних страждань, які посилювались постійним нервовим стресом та конфліктами у сім`ї, постійними судовими викликами до суду, де [PERSON] повинен був захищатись від незаконного обвинувачення, що вплинуло на погіршення стану здоров`я та погіршення відносин з оточуючими людьми, що змусило останнього докладати значних зусиль для підняття свого авторитету на робочому місці на кафедрі ХНУМГ ім. Бекетова, де він працює професором, де його колеги та керівництво зазначеного навчального закладу відмовлялись його поважати та мали до нього принижене відношення, коли дізнавались про причини притягнення його до кримінальної відповідальності, тому він був позбавлений можливостей реалізації своїх звичок і бажань та інших негативних наслідків, які породили невпевненість у майбутньому. Водночас, доводи про те, що внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності погіршився стан здоров`я позивача та йому завдано фізичні страждання є недоведеними, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які медичні висновки на підтвердження наявності захворювання та причинно-наслідкового зв`язку між даним захворюванням та перебуванням під кримінальним переслідуванням. Тобто, докази наявності причинно-наслідкового зв`язку між погіршенням стану здоров`я позивача та діями працівників правоохоронних органів у розумінні\~ЦПК України\~відсутні. Ураховуючи викладене, будь-яких мотивів та підстав на підтвердження факту завдання позивачу моральної шкоди в розмірі 1362358,08 грн у позові не наведено. Отже, і відсутні належні обґрунтування вищенаведеного розміру заподіяної моральної шкоди. При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її необґрунтованого збагачення. Проте з урахуванням ступеню негативного впливу на життя та свідомість позивача, значні порушення життєвого укладу та моральні страждання, яихі позивач зазнав внаслідок неможливості тривалого відновлення своїх прав через незаконне кримінальне переслідування, у зв`язку з чим він зазнав негативних змін у звичайному ритмі життя, характер і обсяг страждань, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, належний розмір відшкодування моральної шкоди [PERSON] становить 600 000,00 грн. Також суд приходить до висновку, що завдана позивачеві моральна шкода має бути відшкодована за рахунок державного бюджету. Згідно зі\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до\~закону\~мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845\~(у редакції від 30 січня 2013 року) (далі - Порядок). Відповідно до пунктів 35, 38 цього Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. За приписами\~статті 176 ЦК України\~юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями держави. Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України. Зважаючи на те, що обов`язок з відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, за\~ст.1176 ЦК України\~покладається на державу, а не на прокуратуру чи Казначейську службу, то і моральна шкода та судові витрати мають бути компенсовані позивачеві за рахунок держави, а не за рахунок відповідних юридичних осіб. За вказаних обставин визначений судом розмір моральної шкоди підлягає стягненню з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України. Що стосується доводів представника Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області про те, що вони не є належними відповідачем у справі суд зазначає наступне. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною ним у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 490/5121/17, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша\~статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга\~статті 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта\~статті 58 ЦПК України). Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (постанова № 14-316цс19), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19). Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Саме такий висновок сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19). Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга\~статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 170 ЦК України\~держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18). ГУ НП в Харківській області та Харківська обласна прокуратура залучені до участі у справі в якості третіх осіб, в повній мірі користувалися усіма процесуальними правами, зокрема подавали пояснення, а тому не залучення вказаних органів до участі у справі саме в якості відповідачів у цій справі не може вплинути на правильність вирішення спору по суті. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.\~ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст.5 Закону України "Про судовий збір", судові витрати компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial