Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дакорд Фінанс» (далі - ТОВ «Дакорд Фінанс»), в якому просить визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М. від 17 червня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 186079 про стягнення з нього на користь відповідача боргу в сумі 839 678,22 грн, таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги мотивує тим, що 17 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М. вчинено виконавчий напис № 186079, на підставі якого 21 липня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Жданович В. М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66153516, в межах якого винесено постанови про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, оскільки відповідачем не надано всі необхідні документи, що підтверджують правомірність стягнення з нього боргу, зокрема, оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору. Жодних листів, вимог щодо наявності заборгованості, про усунення порушення або претензій від кредитора ТОВ «Дакорд Фінанс» він не отримував. Крім того, позивач зазначає, що при вчиненні виконавчого напису не було враховано того, що заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 18 лютого 2010 року, яке набрало законної сили, вже була стягнута заборгованість за договором про іпотечний кредит № 3.06080585 від 18 серпня 2006 року, що свідчить про те, що сума боргу не є безспірною. Також, позивач зазначає, що виконавчий напис було вчинено поза межами позовної давності, а нарахування передбачених договором відсотків відповідачем здійснено після спливу визначеного договором строку кредитування, що свідчить про незаконність та протиправність таких дій. Окрім цього, нотаріус не витребував додаткову інформацію та документів у стягувача та боржника на підтвердження безспірності заборгованості, а виконавчий напис не містить інформації про наявність заочного рішення суду та виконавчого листа, виданого для забезпечення його примусового виконання, номерів рахунків боржника, детального розпису суми заборгованості та вчинений на підставі нечинного нормативно-правового акта. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та просить позов задовольнити в повному обсязі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 грудня 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04 січня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. 23 серпня 2022 року ухвалою суду змінено порядок судового провадження та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2022 року витребувано у Київського державного нотаріального архіву копію нотарільної справи щодо звернення ТОВ "ДАКОРД Фінанс" для вчинення виконавчого напису відносно [PERSON] та інших докумертів. 14 лютого 2023 року надійшла відповідь Київського державного нотаріального архіву, в якій повідомляється про неможливість надання витребуваних документів, оскільки приватний нотаріус Остапенко Є. М. не передавав документи нотаріального діловодства та архіву на державне відповідальне зберіганя до Київського державного нотаріалного архіву. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак матеріали справи містять заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, на підставі пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, що підтверджується конвертом, який повернувся на адресу суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», про поважність причин неявки суду не повідомив. Крім того, у встановлений судом строк не скористався своїм правом на подання відзиву, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомили, пояснення до суду не надали. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріусами виконавчих написів визначений у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Суд установив, що 18 серпня 2006 року між Закритим акціонерним товариством «Міжнародний Іпотечний Банк» та [PERSON] , [PERSON] був укладений договір № 3.06080585, відповідно до якого кредитор на умовах цього договору надає позичальнику грошові кошти в сумі 100 000 дол. США на строк користування 120 місяців. 17 червня 2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Остапенком Є. М. вчинено виконавчий напис та зареєстровано в реєстрі за № 186079 про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Дакорд Фінанс» заборгованості за кредитним договором від 18 серпня 2006 року № 3.06080585 в розмірі 839 628,22 грн, укладеним між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» та [PERSON] . З виконавчого напису вбачається, що правонаступником усіх прав та обов`язків ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» за вказаним кредитним договором є ПАТ «Платинум Банк» на підставі договору відступлення прав вимоги № 196м від 17 березня 2009 року, яке відступило право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» на підставі договору відступлення прав вимоги № 285к від 03 серпня 2018 року, яке, у свою чергу, відступило право вимоги ТОВ «Фінансова Компанія «Ел.Ен.Груп» на підставі договору відступлення прав вимоги № 02/04/2021 від 02 квітня 2021 року, яким відступлено право вимоги за кредитним договором від 18 серпня 2006 року № 3.06080585, укладеним між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» та [PERSON] , ТОВ «Дакорд Фінанс» на підставі договору № 29/04/2021 про відступлення прав вимоги від 29 квітня 2021 року. 21 липня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Жданович В. М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66153516 на підставі виконавчого напису № 186079, виданого 17 червня 2021 року про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Дакорд Фінанс» заборгованості в сумі 839 678,22 грн з урахуванням плати за вчинення виконавчого напису. В межах вказаного виконавчого провадження винесено постанову про арешт коштів боржника та постанову про арешт майна боржника. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі-Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти до наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на викладене, та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). Позивач, звертаючись до суду з указаним позовом, посилався на те, що виконавчий напис вчинено з порушенням Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, оскільки заборгованість не є безспірною, наданий відповідачем кредитний договір не посвідчений нотаріально, не надано доказів, які підтверджують безспірність вимог та наявність заборгованості, а також виконавчий напис вчинено поза межами позовної давності, а нарахування передбачених договором відсотків відповідачем здійснено після спливу визначеного договором строку кредитування. Як вбачається з матеріалів справи на підставі виконавчого напису від 17 червня 2021 року № 186079 з [PERSON] стягнуто на користь ТОВ «Дакорд Фінанс» заборгованість за договором про іпотечний кредит від 18 серпня 2006 року № 3.06080585 у розмірі 839 678,22 грн, яка утворилася за період з 07 травня 2021 року по 08 червня 2021 року та складається з заборгованості за основним зобов`язанням - 839 628,22 грн, а також 50 грн - плати за вчинення виконавчого напису. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, у матеріалах справи, що розглядається відсутні докази того, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально. Таким чином, серед документів наданих нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній, а отже не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц). Також, у матеріалах справи, що розглядається відсутні докази надсилання вимоги від стягувача про виконання умов договору про іпотечний кредит від 18 серпня 2006 року № 3.06080585 позивачу, що є порушенням підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Таким чином, позивач, не будучи повідомленим про намір вчинення виконавчого напису, був позбавлений можливості заперечувати проти вимог відповідача та надати докази неправомірності та безпідставності таких вимог про стягнення коштів. Крім того, позивачем на підтвердження того, що заборгованість є спірною надано заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 лютого 2010 року, яким стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Відкритого акціонерного товариства «Платинум Банк» 716 298,48 грн, яка складається із 666 261,44 грн сума заборгованості за кредитом, 45 333,75 грн сума заборгованості за відсотками, 4 703,29 грн пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків. Звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] в сумі 716 298,48 грн на користь Відкритого акціонерного товариства «Платинум Банк». Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Відкритого акціонерного товариства «Платинум Банк» витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 700 грн та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ в розмірі 30 грн, а всього 1 730 грн. Зазначені обставини, відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, не доказуються при розгляді іншої справи. 14 липня 2010 року на виконання зазначеного рішення Солом`янським районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 2-787/10, на підставі якого було відкрито виконавче провадження з примусового стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Відкритого акціонерного товариства «Платинум Банк» боргу у розмірі 716 298,48 грн. Із зазначеного рішення вбачається, що банк стягнув усю заборгованість за вищевказаним кредитним договором, яка утворилася станом на 04 серпня 2009 року, та становить 716 298,48 грн, яка складається із 666 261,44 грн сума заборгованості за кредитом, 45 333,75 грн сума заборгованості за відсотками, 4 703,29 грн пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків. Натомість заборгованість, що стягується з позивача за оскаржуваним виконавчим написом визначена за період з 07 травня 2021 року по 08 червня 2021 року та складається також із заборгованості за кредитним договором від 18 серпня 2006 року № 3.06080585 в сумі 839 628,22 грн. Отже, вчинення оскаржуваного виконавчого напису призведе до подвійного стягнення заборгованості з позивача, а також доводить відсутність факту безспірності вимог банку. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до пункту 3.4. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Так, пунктом 1.1. договору про іпотечний кредит від 18 серпня 2006 року № 3.06080585 визначено, що строк користування кредитом становить 120 місяців, тобто до 18 серпня 2016 року. Проте, кредитодавець скористався своїм правом дострокового повернення кредиту, звернувшись із позовом до суду про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Відкритого акціонерного товариства «Платинум Банк» 716 298,48 грн заборгованості за договором про іпотечний кредит від 18 серпня 2006 року № 3.06080585, який судом було частково задоволено. Таким чином, позивач змінив строк виконання основного зобов`язання, тому перебіг позовної давності за вимогами кредитодавця розпочався з наступного дня після звернення до суду, тобто з 2009 року. При цьому, для вчинення виконавчого напису ТОВ «Дакорд Фінанс» звернулося до приватного нотаріуса лише 17 червня 2021 року, тобто через дванадцять років після виникнення права вимоги, що перевищує загальну позовну давність тривалістю у три роки, встановлену нормами чинного законодавства. Крім того, з оспорюваного виконавчого напису нотаріуса вбачається, що сума заборгованості в тому числі за процентами визначена за період з 07 травня 2021 року по 08 червня 2021 року. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України та частиною першою статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу вищевикладених норм, суд приходить до висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження - № 14-10 цс 18). З огляду на викладене ТОВ «Дакорд Фінанс», відповідно до статті 1048 ЦК України, має право на стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, що також свідчить про те, що заборгованість [PERSON] не є безспірною. Отже, нотаріус не перевірив додержання строків на звернення стягувача з заявою про вчинення виконавчого напису, не з`ясував, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, не надав цим обставинам відповідної оцінки, не дотримався строків, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, та не встановив, чи підтверджують надані банком документи безспірність боргу. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, не надавши відзиву, наведені позивачем обставини не спростував, доказів наявності законних підстав, передбачених для видачі виконавчого напису не надав. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення. Згідно з частиною першою статті 133 та частиною першою статті 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем, що включають судовий збір у розмірі 1 404,20 грн, підлягають стягненню на його користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved