Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-26 00:00:00

У серпні 2022 року [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2022 дана цивільна справа розподілена головуючому судді Лещенко О.В. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва Лещенко О.В. від 12.09.2022 року провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації відкрито, справу призначено до розгляду у судове засідання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що сторони живуть по сусідству в одному будинку на 9 поверсі. Відповідач постійно створює конфлікти та принижує честь та гідність позивача і її родини, постійно здійснює наклеп на позивача та її дітей, намагається принижати їх честь та гідність. 12 травня 2022 року позивач та відповідач у публічному чаті їх будинку в месенджері «Телеграм», де присутні всі мешканці будинку, обговорювали шуми від ремонту та відповідач безпідставно почала ображати позивача та батька її дітей, зокрема, фразою - «в военное время мужики родину защищают, а трусы и носа с квартиры не высунут. Только умеете что мозги полоскать в общем чате, смелости на личный разговор нет.». Наступним повідомленням 12 травня 2022 року відповідач послала позивача «за російським кораблем», а саме: фразою, яка була адресована позивачу - "за русским кораблем в догонку". Позивачка вважає дану фразу такою, що була адресована їй, та такою, що принижує її честь та гідність, адже контекст цієї фрази виражається у грубій неповазі та спробі вказати на низьке соціальне становище позивача та її родини. 18 червня 2022 року відповідач на своїх приниженнях не зупинилась і вирішила публічно ображати не тільки позивача та батька дітей позивача, але і її дітей. Так, в ході чергової переписки позивача та відповідача в груповому і публічному чаті їх будинку в месенджері «Телеграм», відповідач написала позивачу, що - «не дивно що в них немає належного виховання дивлячись на батьків....». Позивач вважає дані дії відповідача неприпустимими, вкрай принизливими, та такими, що порочать честь та гідність позивача та її родини. Дані неправдиві відомості та образи відповідачка розповсюджувала в публічному чаті та всі мешканці будинку це бачили та читали. Через це, було завдано шкоди особистій репутації позивача та її родини. Зазначені відповідачем відомості є неправдивими, а внаслідок недостовірної інформації, розповсюдженої відповідачкою постраждала честі та гідність позивача так як, його друзі, діти, знайомі, мешканці будинку контактують з відповідачем та неправдива інформація, разом з образами, розповсюджена відповідачем, негативно впливає на ділову та особисту репутацію позивача та принизила її честь та гідність. Позивач та її сім`я ніколи не порушували законів України, ніколи не притягалися до кримінальної відповідальності, ніколи не вчиняли будь-яких протиправних дій ні щодо відповідача, ні щодо інших осіб. Вважає, що її та її сім`ю публічно принижено серед людей, чия думку для неї важлива, це її друзі, діти, знайомі та дана неправдива і принизлива інформація впливає на її репутацію. Неправомірними діями відповідача принижена її честь та гідність, так як позивач та її родина завжди були та є чемними та порядними людьми. 21.10.2022 року на виконання ухвали суду від 12.09.2022 року відповідачкою до суду подано відзив на позовну заяву. У відзиві відповідачка просила в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Пояснила, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. Інформація розміщена та поширена [PERSON] до публічного чату будинку в месенджері «Телеграм» від 12 травня 2022 року та 18 червня 2022 року, а саме: «в военное время мужики родину защищают, а трусы и носа с квартиры не высунут. Только умеете что мозги полоскать в общем чате, смелости на личний разговор нет», «за русским кораблем в догонку», «не дивно що в них немає належного виховання дивлячись на батьків...» є нічим іншим, як оціночним судженням. Відповідач виклала свої думки з приводу ситуації, що склалася, в непростих стосунках, з позивачем. Вказана в чаті інформація, яку бажає спростувати позивач, не містить фактичних даних, а є вираженням суб`єктивної думки і поглядів, направлених на критичну оцінку певних дій, тобто є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню стосовно їх правдивості, та по своїй суті стосується інформування громадськості про суспільно значиму подію, тому заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо зобов`язання відповідача вибачитись перед позивачем та її сім`єю за розміщення та поширення інформації і образи, розміщені в публічному чаті будинку, зазначає, що примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації не передбачено статтями 16, 277 ЦК України. Крім того, позивач, не дотримуючись моральних засад суспільства, відчуваючи певну зверхність та неоднозначне ставлення до сусідів в будинку, в якому вони проживають, сам спровокував настання ситуації, за якої сусіди відчувають до позивача неприязнь. Тому Позивач вирішила, що шляхом звернення до суду з даною позовною заявою, він покращить своє репутаційне становище серед мешканців будинку. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Попель Д.В. підтримав позицію позивача, просив задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, підтримала доводи, викладені у відзиві на позов, також зазначила, що вона є особою, щов месенджері «Телеграм" вона має профіль " [INFO] " та під час листування у групі будинку за адресою: [ADDRESS] в месенджері «Телеграм" з вказаного профілю вона надіслала електронні повідомлення, що стали підставою для звернення позивача до суду з позовною заявою Представник відповідача - адвокат Літвін І.М. заперечував проти задоволення позову, оскільки позовні вимоги безпідставні, просив не брати до уваги усі документи, що долучені до відзиву, крім паперових копій електронного доказу листування у групі будинку за адресою: [ADDRESS] в месенджері «Телеграм» (скріншоти).. Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу того, що позивач вважає відповідача такою, яка порушила її право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації, шляхом розповсюдження недостовірної інформації про неї, її дітей та батька її дітей в груповому і публічному чатів месенджері «Телеграм» будинкуза адресою: [ADDRESS] , де проживають позивач та відповідач . Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України. У матеріалах справи міститься копія свідоцтва від 17.11.2016 року, виданого Державою Ізраїль, про народження дитини [PERSON] , [INFO] , батьком якого зазначений [PERSON] без зазначення прізвища, а матір`ю - [PERSON] без зазначення прізвища, та копія свідоцтва від 19.12.2013 року, виданого Державою Ізраїль, про народження дитини [PERSON] , [INFO] , батьком якої зазначений [PERSON] без зазначення прізвища, а матір`ю - [PERSON] без зазначення прізвища. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Згідно із ст. 7 Загальної декларації прав людини всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом. Загальна декларація прав людини у статті 8 гарантує право кожної людини на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. З наведеного вище суд доходить висновку, що обрана позивачем позовна вимога №1 «Визнати недостовірною та такою, що порочить честь та гідність [PERSON] , інформацію розміщену та поширену [PERSON] до публічного чату будинку в месенджері «Телеграм» від 12 травня 2022 року та 18 червня 2022 року, а саме: «в военное время мужики родину защищают, а трусы и носа с квартиры не высунут. Только умеете что мозги полоскать в общем чате, смелости на личный разговор нет.», «за русским кораблем в догонку», «не дивно що в них немає належного виховання дивлячись на батьків....», як спосіб захисту цивільних прав та інтересів, відповідає ст. 16 ЦК України. Проте інша позовна вимога, яка стосується примусового вибачення, як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації не передбачено статтями 16, 277 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Водночас, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Позивач [PERSON] , як особа, відносно якої та близьких родичів якої поширено, як вона вважає, недостовірну інформацію, скористалася своїм правом та звернулася до суду з даним позовом до [PERSON] , як до особи, яка поширила недостовірну інформацію, шляхом розміщення 12 травня 2022 року у публічному чаті будинку, де проживає позивач та відповідач, в месенджері «Телеграм» повідомлення - «в военное время мужики родину защищают, а трусы и носа с квартиры не высунут. Только умеете что мозги полоскать в общем чате, смелости на личный разговор нет.». Наступним повідомленням 12 травня 2022 року відповідач, нібито, вказала напрямок руху позивачу «за російським кораблем», а саме: фразою, яка була адресована, як вважає позивач, їй - «за русским кораблем в догонку». Також відповідач 18 червня 2022 року в груповому і публічному чаті їх будинку в месенджері «Телеграм», нібито, поширила недостовірну інформацію стосовно позивача та її дітей, шляхом розміщення в чаті будинку повідомлення, - «не дивно що в них немає належного виховання дивлячись на батьків....».Позивач вважає викладену відповідачем інформацію відносно неї та її сім`ї недостовірною та такою, що принижує честь та гідність позивача та її родини. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позовна заява має містити, зокрема, відомості про те, в який спосіб була поширена інформація, що порушує особисті немайнові права позивача (заявника), яка саме інформація поширена відповідачем (відповідачами), із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також зазначення способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Отже, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, право на спростування та відповідь має певний момент виникнення, що пов`язується з юридичним фактом правопорушення, протиправність якого полягає у складі правопорушення. Щодо поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, судом встановлено наступне. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] у публічному чаті будинку за адресою: [ADDRESS] , в месенджері «Телеграм» 12 травня 2022 року та 18 червня 2022 року розмістила ряд повідомлень, зокрема: «в военное время мужики родину защищают, а трусы и носа с квартиры не высунут. Только умеете что мозги полоскать в общем чате, смелости на личний разговор нет», «за русским кораблем в догонку», «не дивно що в них немає належного виховання дивлячись на батьків...». Як пояснила відповідач в судовому засіданні, її висловлювання: «в военное время мужики родину защищают, а трусы и носа с квартиры не высунут. Только умеете что мозги полоскать в общем чате, смелости на личний разговор нет», «за русским кораблем в догонку», «не дивно що в них немає належного виховання дивлячись на батьків...», щодо яких позивач заявляє позовні вимоги є висловлюваннямизагального характеру та стосувалися невизначеного кола осіб. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 Конвенції. Суд, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, повинен визначити характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі "Нова газета" та Бородянський проти Росії", що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Європейський суд з прав людини зауважив, що у справах про захист честі, гідності та ділової репутації фізичні особи мають право вимагати спростування відомостей, які не відповідають дійсності та принижують їх честь і гідність, та відшкодування завданої шкоди. Обидва заходи було застосовано у справі заявників. Проте на додаток до них суди зобов`язали другого заявника опублікувати у газеті офіційне вибачення. Проте такий захід безпосередньо не передбачено в національному законодавстві. Як вбачається з відповідної національної судової практики, встановлення зобов`язання вибачитися у справах про захист честі, гідності та ділової репутації може суперечити конституційній гарантії свободи вираження поглядів. За цих обставин суд доходить висновку, що зобов`язання судом другого заявника вибачитися не було встановлене законом і, відповідно, у цьому відношенні було порушення статті 10 Конвенції (EDITORIAL BOARD OF PRAVOYE DELO AND SHTEKEL v. UKRAINE, № 33014/05, § 54, 58, 59, ЄСПЛ, від 05 травня 2011 року). Згідно із статтею 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. На підставі викладеного суд доходить висновку, що інформація, яка розміщена та поширена [PERSON] у публічному чаті будинку за адресою: [ADDRESS] , в месенджері «Телеграм» від 12 травня 2022 року та 18 червня 2022 року, а саме: «в военное время мужики родину защищают, а трусы и носа с квартиры не высунут. Только умеете что мозги полоскать в общем чате, смелости на личний разговор нет», «за русским кораблем в догонку», «не дивно що в них немає належного виховання дивлячись на батьків...» не є предметом судового захисту, адже є оціночним судженням. Поширена інформація є висловлюванням, яке не містить фактичних даних, зокрема є критичною оцінкою певного факту, а саме конфліктними взаємовідносинами між позивачем та відповідачем, тобто є суб`єктивною думкою відповідача, а тому не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості, у зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. За таких обставин, суд вважає, що для задоволення позовних вимог [PERSON] відсутні законні підстави, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed