Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про повернення аліментів, що використовувалися не за цільовим призначенням. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та доньку - [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28.04.2020 року з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 22.04.2020 року і до повноліття дітей. Згідно рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20.05.2021 року у справі № 486/1503/20 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття; з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої дочки - [PERSON] в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття; судовий наказ Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28.04.2020 року у цивільній справі № 486/596/20 за завою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей з [PERSON] вважати таким, що втратив законну силу та відкликати. Вважає, що відповідач безпідставно набула грошові кошти у сумі 96347 грн. за період з жовтня 2020 року по кінець вересня 2021 року, що підтверджується звітом про здійсненні відрахування та виплати № 2757 від 27.10.2021 року. Так, при подачі заяви про видачу судового наказу 22.04.2020 року про стягнення з нього аліментів на двох неповнолітніх дітей, відповідачу було достеменно відомо, що місце проживання дітей між ними не вирішено, син [PERSON] з 24.04.2020 року проживав періодично і з ним на орендованій квартирі, і з матір`ю. З 21.08.2020 року [PERSON] постійно проживає з ним та знаходиться на його утриманні. Рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області № 34 від 03.02.2021 року визначено місце проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком. Незважаючи на це, відповідач безпідставно отримувала аліменти на утримання сина та розпоряджалася ними не за цільовим призначенням, а саме як засіб для свого існування. За період з березня 2022 року по червень 2022 року [PERSON] самостійно повернула йому грошові кошти у сумі 23000 грн.. Проте, вона досі володіє безпідставно набутими аліментами у розмірі 73347 грн.. Просить стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти у сумі 73347 грн. та стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Ухвалою суду від 27.06.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 11.07.2022 року [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого посилається на те, що позивач не вказав суду на те, що рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20.05.2021 року у цивільній справі № 486/1503/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини набрало законної сили 29.09.2021 року. Позивачу було відмовлено в частині позовних вимог щодо звільнення [PERSON] від сплати аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , з дня подачі позовної заяви, тобто з 30.09.2020 року. Судовий наказ у цивільній праві № 486/596/20 втратив законну силу та відкликаний з виконання саме 29.09.2021 року. Вказує на те, що за період з 30.09.2020 року по 29.09.2021 року (час розгляду справи №486/1503/20), аліменти, які вона отримувала на утримання сина [PERSON] , набуті нею на законних підставах та використовувались виключно на потреби сина. В цей період їх син [PERSON] проживав як із нею, так і з позивачем, поки дитина саме не вирішила жити постійно з батьком. Син відвідував репетиторів з англійської та німецької мови, заняття з якими оплачувала вона. Вона купувала сину ліки, продукти харчування, одяг. Позивач звертався до служби у справах дітей Южноукраїнської міської ради Миколаївської області у січні 2022 року із заявою про перевірку цільового витрачання аліментів за період 2020-2021 роки на малолітнього сина [PERSON] . На що вона надала пояснення про те, що за грошові кошти, які були стягнуті на утримання сина, нею було придбано сину комп`ютер, вебкамеру, мишку, клавіатуру, ліжко з матрацом, здійснювалася оплата за додаткові заняття з репетиторами, за відвідування спортивного гуртка, була куплена відповідна форма та взуття. За той період, коли син [PERSON] вже постійно проживав з батьком, вона добровільно повернула [PERSON] 24500 грн. для утримання сина та забезпечення його потреб. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. 20.07.2022 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому останній зазначає, що з позицією відповідача, викладеною у відзиві на позовну заяву, він не погоджується, оскільки у рішенні Южноукраїнського міського суду Миколаївської області по цивільній справі № 486/1503/20 встановлено, що з серпня 2020 року їх син [PERSON] добровільно, за власним бажанням переїхав проживати до нього. Рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області № 34 від 03.02.2021 року визначено місце проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком. Зазначає, що стягнуті з нього грошові кошти з жовтня 2020 року по вересень 2021 року мають цільове призначення - на утримання дитини, проте відповідачем вони використовувалися на власні потреби. Підтвердив, що дійсно звертався до служби у справах дітей Южноукраїнської міської ради Миколаївської області із заявою про перевірку цільового витрачання аліментів за період з 2020-2021 роки на сина [PERSON] . Згідно листа начальника служби у справах дітей Гопкала М.А. про результат розгляду заяви № 42 від 12.01.2022 року, відповідачем не надано підтверджуючих документів щодо витрачання коштів, таких як чеки, квитанції, розрахункові документи, а тому встановити нецільове використання аліментів за період 2020-2021 роки на дитину є неможливим. У зв`язку з чим йому рекомендовано звернутися з цим питанням до суду. В судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, просив про задоволення позову у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні не визнала позовні вимоги та пояснила, що отримувала аліменти на малолітнього сина [PERSON] згідно судового наказу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28.04.2020 року. 29.09.2021 року даний судовий наказ було відкликано з виконання. Всі грошові кошти, які вона отримувала як аліменти, витрачала на дитину. Просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] .. Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] , з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначила, що позивачем не доведено, що [PERSON] використовувала аліменти не за цільовим призначенням. Аліменти, які отримувала відповідач на утримання сина [PERSON] , набуті на законних підставах та використовувались виключно на потреби сина. Просила відмовити у задоволенні позову. Суд, з`ясувавши правові позиції сторін та обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 29.09.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21.07.2020 року розірвано, рішення набрало законної сили 21.08.2020 року (а.с. 10). Від шлюбних відносин сторони мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Судовим наказом Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28.04.2020 року у цивільній справі № 486/596/20 за завою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 22.04.2020 року і до повноліття дітей (а.с. 11). Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20.05.2021 року у цивільній справі № 486/1503/20 позов [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково (а.с. 12-14): звільнено [PERSON] від аліментів, стягнутих з нього судовим наказом Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28.04.2020 року у цивільній справі № 486/596/20 на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] ; в частині позовних вимог щодо звільнення [PERSON] від сплати аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , з дня подачі позовної заяви, тобто з 30.09.2020 року, відмовлено; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття; в частині позовних вимог про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , з дня подачі позовної заяви, тобто з 30.09.2020 року, відмовлено; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття; судовий наказ Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28.04.2020 року у цивільній справі № 486/596/20 за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей з [PERSON] визнано таким, що втратив законну силу та відкликано. Відповідно до постанови Миколаївського апеляційного суду від 29.09.2021 року апеляційні скарги [PERSON] та [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20.05.2021 року - без змін (а.с. 38-40). Згідно з копією звіту ВП «Южно-Українська АЕС» Державного підприємства НАЕК «Енергоатом» про здійснені відрахування та виплати № 2757 від 27.10.2021 року з [PERSON] за період з 01.10.2020 року по 30.09.2021 року утримано 192694,23 грн. (відсоток (частка) стягнення - 33,34) згідно постанови від 22.06.2020 року по виконавчому провадженню № 62278031 (а.с. 15). На підтвердження проживання сина [PERSON] разом з позивачем, [PERSON] надав копії документів, виданих Южноукраїнським міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, а саме: акт оцінки потреб сім`ї/особи (початок - 30.12.2020 року, завершення - 06.01.2021 року), висновок оцінки потреб сім`ї від 06.01.2021 року, повідомлення щодо результатів проведеної роботи практичним психологом з малолітньою дитиною [PERSON] , 2008 року народження (а.с. 16-18, 19-21, 22) та копію рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 03.02.2021 року № 34 «Про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з його батьком [PERSON] (а.с. 24). Відповідачем надано суду: копію характеристики на [PERSON] з Южноукраїнської гімназії № 1; копії повідомлень про відвідування [PERSON] занять з англійської та німецької мови, які оплачує [PERSON] (а.с. 42, 43); копію відповіді на звернення [PERSON] від Некомерційного комунального підприємства «Южноукраїнський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 12.11.2020 року № 01-19/2022 (а.с. 44). Згідно повідомлення Служби у справах дітей Южноукраїнської міської ради Миколаївської області № 42 від 12.01.2022 року, яке направлялось [PERSON] , вбачається, що встановити нецільове використання [PERSON] аліментів за період 2020-2021 роки на дитину - [PERSON] , [INFO] , є неможливим, тому рекомендовано звернутися до суду (а.с. 65). У відповідності до вимог статей 141, 179, 180 СК України утримання батьками своїх дітей до повноліття є їх обов`язком. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. При цьому, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема, потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. Відповідно до статті 186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Отже, на орган опіки та піклування покладено здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів, який може здійснюватися як за власною ініціативою органу, так і за заявою платника Для платника аліментів у разі нецільового витрачання аліментів передбачено право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Аналогічні висновки зроблено у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.04.2019 року у справі №711/11054/17 (провадження № 61-42009св18), від 02.02.2021 року у справі № 751/1396/19 (провадження № 61-18643св19). Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.01.2019 року у справі № 753/15556/15-ц, провадження № 14-445цс18. За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] просив стягнути з відповідача суму грошових коштів у розмірі 73347 грн., як отриманих нею безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України. Проте, як встановлено судом, спірну суму грошових коштів відповідач отримала від позивача у вигляді аліментів на утримання їхнього сина. Тобто, фактично кошти сплачені позивачем на виконання судового наказу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28.04.2020 року у цивільній справі № 486/596/20 за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей з [PERSON] , який згідно рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20.05.2021 року, яке набрало законної сили 29.09.2021 року, вирішено вважати таким, що втратив законну силу та відкликано. Виплата коштів проведена шляхом відрахування коштів із заробітної плати позивача в ході виконавчого провадження. Недобросовісність відповідача в отриманні цих коштів та розпорядженні ними не встановлена, а позивачем в ході розгляду справи цей факт не доведений. Матеріали справи не містять належних та достатніх доказів того, що [PERSON] використала перераховану позивачем суму коштів, сплачених в якості аліментів, не за цільовим призначенням, а тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено - судові витрати, які складаються з судового збору, позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed