Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

До Іллічівського міського суду Одеської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про вселення, поділ майна, визнання права власності та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.10.2000 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадянського стану Іллічівської райадміністрації виконкому Одеської міськради за актовим записом №384. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 червня 2020 року\~шлюб між сторонами було розірвано. За період шлюбу сторонами нажите майно, яке позич [PERSON] ( [PERSON] ) вважає за необхідне поділити, а щодо деякого нижченаведеного майна, визнати за нею особисто право приватної власності, а саме: - земельна ділянка під житловим будинком розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110800000:06:004:0007, площею 0,0752 га та зареєстрована за [PERSON] - \~ \~ \~ \~ житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 179,8 кв.м житлова площа 110,0 кв.м., право власності на який зареєстровано 10.12.2012 за [PERSON] - \~ \~ \~ \~ квартира розташована за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 39.1 кв.м., житлова 21,5 кв.м., право власності на яку зареєстровано 12.07.2005 за відповідачем [PERSON] - \~ \~ \~ \~ квартира розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 45.3 кв.м., житлова 27.4 кв.м. право власності на який зареєстровано 18.06.2012 за [PERSON] - \~ \~ \~ \~ квартира розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] . Обґрунтовуючи позов [PERSON] просила суд: - припинити право власності [PERSON] РНОКПП [NUMBER] на земельну ділянку, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських, будівель і споруд (присадибна ділянка) будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: [ADDRESS] . кадастровий номер 5110800000:06:004:0007, загальною площею 0,0752 га. - визнати особистою приватною власністю [PERSON] РНОКПП [NUMBER] на земельну ділянку, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських, будівель і споруд (присадибна ділянка) будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110800000:06:004:0007, загальною площею 0, 0752 га. - визнати за [PERSON] РНОКПП [NUMBER] та [PERSON] по 1/2 частці у квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 39.1 кв.м., житлова 21.5 кв.м. - визнати за [PERSON] РНОКПП [NUMBER] та [PERSON] по 1/2 частці у квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 45.3 кв.м., житлова 27.4 кв.м. - визнати за [PERSON] РНОКПП [NUMBER] та [PERSON] по 1/2 частці у квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] РНОКПП [NUMBER] та [PERSON] право власності у житловому будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 179,8 кв.м, житлова площа 110,0 кв.м. у наступних частках: за [PERSON] у розмірі 2\\3 будинку, за [PERSON] у розмірі 1\\3 будинку. - визнати незаконним виселення [PERSON] та зобов`язати [PERSON] [INFO] (паспорт [NUMBER] виданий Київськім РВ УМВС України в Одеській області 06.05.1996, РНОКПП [NUMBER] , усунути перешкоди у користуванні будинком розташованим за адресою: [ADDRESS] , шляхом вселення [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у спільний будинок. - стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 500000 грн. - витребувати перелік та опис усього майна та цінних речей, що залишились у відповідача та поділити усе майно, що знаходиться у відповідача по 1\\2 кожному. - покласти усі судові витрати на відповідача. Не погоджуючись частково з позовними вимогами відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позов в якому відповідач позовні вимоги визнав тільки в частині розподілу квартири [ADDRESS] по 1/2 частині кожному. В іншій частині позовних вимог просив відмовити у повному обсязі. Разом з тим відповідач [PERSON] подав до суду зустрічний позов до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя разом з клопотанням про відстрочення сплату судового збору, за подання зустрічного позову, до ухвалення судового рішення у справі. Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.10.2000 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадянського стану Іллічівської райадміністрації виконкому Одеської міськради за актовим записом №384. Рішенням Овідіопольського районного суду шлюб між ним розірвано. У вересні 2019 року [PERSON] та [PERSON] відбулася чергова розмова відносно продовження їхнього спільного проживання однією сім`єю, після якої, відповідач [PERSON] повідомила [PERSON] , що не може з ним мешкати разом під одним дахом і те, у зв`язку з чим переїхала жити до їхньої спільної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , де і по теперішній час вона мешкає. Станом на день подачі позову [PERSON] та [PERSON] не мешкають разом, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, сімейні стосунки між ними фактично припинились. За час спільного життя ними нажито наступне нерухоме майно, а саме: - квартира [ADDRESS] ; - житловий будинок загальною площею 179,8 кв.м,, житлова площа 110 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] ; - земельна ділянка кадастровий номер: 5110800000:06:004:0007, загальною площею 0,075 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позов [PERSON] просив суд: Прийняти зустрічну позовну заяву до провадження та ухвалити рішення яким поділити спірні об`єкти нерухомого майна, що належать сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя в рівних частинах. Здійснити розподіл спільного майна подружжя наступним шляхом: - припинити [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] та [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , право спільної сумісної власності на земельну ділянку загальною площею 0,075 га, кадастровий номер: 5110800000:06:004:0007, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] право особистої приватної власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,075 га, кадастровий номер: 5110800000:06:004:0007, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , право особистої приватної власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,075 га, кадастровий номер: 5110800000:06:004:0007, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - припинити [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] та [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , право спільної сумісної власності на житловий будинок загальною площею 179,8 кв.м., житловою площею 110 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] право особистої приватної власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 179,8 кв.м., житловою площею 110 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , право особистої приватної власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 179,8 кв.м., житловою площею 110 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] ; - припинити [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] та [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] право особистої приватної власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , право особистої приватної власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; - стягнути з [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] на користь [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи. [PERSON] , як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги, подала до суду позов до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності. В подальшому від третьої особи надійшла заява про зміну предмету позову в якому вона просить: - в якості погашення суми боргу у розмірі 947510,44 (дев`ятсот сорок сім тисяч п`ятсот десять) гривень 44 копійок, звернути стягнення на нерухоме майно та пропорційно на земельну ділянку [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] та [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , що є їхньою спільною сумісною власністю, а саме на 1/2 частину будинку, загальною площею 179,8 кв.м., житлова площа 110 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] та відповідно на 1/2 частину земельної ділянки, під зазначеною частиною житлового будинку, що призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських, будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110800000:06:004:0007, загальною площею 0, 0752 га - на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] ; - покласти сплату судового збору у розмірі 10475 (десять тисяч чотириста сімдесят п`ять) гривень 00 копійок за подання позовної заяви від третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору по одній другій частині на [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] та [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] в рівних частинах: стягнути з [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] на користь держави 1/2 суми судового збору в розмірі 5237 грн. 50 коп.(п`ять тисяч двісті тридцять сім гривень п`ятдесят копійок) та з [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] на користь держави суми судового збору в розмірі 5237 грн. 50 коп. (п`ять тисяч двісті тридцять сім гривень п`ятдесят копійок); - стягнути з [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] та [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] в рівних частинах з кожного на користь [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] , спричинену своїми діями моральну шкоду у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок. Позовні вимоги третьої особи мотивовані тим, що [PERSON] за свої кошти робила ремонт та оплачувала придбання будівельних матеріалів спірного житлового будинку загальною площею 179,8 кв.м., житлова площа 110 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вище вказаний факт підтверджується копіями накладних, договорами поставки, та квитанціями на закупівлю будівельних матеріалів. Також підтвердження факту оплати будівельникам за проведення будівельно ремонтних робіт є власноруч написані ними розписки про отримання грошових коштів за виконання ними будівельно ремонтних робіт. Після того, як [PERSON] дізналась про те, що між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб та вони розпочали ділити нерухоме майно на створення якого, [PERSON] витратила значну кількість своїх особистих коштів, які [PERSON] та [PERSON] обіцяли їй повернути, [PERSON] вирішила, в такому випадку, раз вони ділять мано в яке вона вкладала свої особисті кошти, також звернутися до суду за захистом її прав, щоб повернути свої кошти, які були нею витрачені на створення спірного житлового будинку, до його розподілу між [PERSON] та [PERSON] . Оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] в добровільному порядку борг не повертають, позивач [PERSON] була вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Представником позивача [PERSON] адвокатом Долинською О.О. подано до суду заяву про зміну анкетних даних позивача, згідно якої позивач [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Представник позивача [PERSON] адвокат Долинська О.О. в судове засідання не прибула, надала заяву в якій просила розгляд справи провести без її участі та без участі позивача, позов просила задовольнити, проти задоволення зустрічного позову [PERSON] заперечувала у повному обсязі та проти задоволення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору заперечувала у повному обсязі за наведених у відзивах підстав. Представник відповідача [PERSON] адвокат Бессараба П.А. в судове засідання не з`явився, також надав заяву про розгляд справи без його участі та без участі відповідача [PERSON] , просив суд позов [PERSON] задовольнити частково, зустрічний позов задовольнити у повному обсязі, у задоволенні позову третьої особи відмовити. Представник третьої особи [PERSON] адвокат Люльченко С.О. надав заяву в якій просив розгляд справи провести на підставі наявних в матеріалах справи доказів, без його участі та без участі третьої особи [PERSON] . В подальшому представником позивача [PERSON] адвокатом Долинською О.О. подано до Іллічівського міського суду Одеської області заяву про уточнення позовних вимог (зменшення) про вселення, поділ майна, визнання права власності та відшкодування моральної шкоди. Представником відповідача [PERSON] адвокат Бессараба П.А. надано відзив в якому він просить задовольнити позов лише в частині розподілу квартири [ADDRESS] . Представники позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] проти задоволення заяви про зміну предмету позову третьої особи [PERSON] заперечували. Враховуючи обставини справи та приймаючи до уваги приписи ч.3 ст. 12 ЦПК України, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та ч.1 ст.81 ЦПК України, суд, дослідивши та перевіривши докази, вважає, що всі три позови підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 жовтня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадянського стану Іллічівської райадміністрації виконкому Одеської міськради за актовим записом №384. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 червня 2020 року у цивільній справі Справа № 509/5697/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. За період шлюбу сторонами було нажито наступне майно: - земельна ділянка під житловим будинком розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110800000:06:004:0007, площею 0,0752 га, яка зареєстрована за [PERSON] ; - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 179,8 кв.м житлова площа 110,0 кв.м., право власності на який зареєстровано 10.12.2012 за [PERSON] ; - квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 39.1 кв.м., житлова 21,5 кв.м., право власності на яку зареєстровано 12.07.2005 за відповідачем [PERSON] ; - квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 45.3 кв.м., житлова 27.4 кв.м. право власності на який зареєстровано 18.06.2012 за [PERSON] ; - квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] . В період шлюбу квартира [ADDRESS] , була продана за згодою [PERSON] , що підтверджується договором купівлі - продажу від 24 червня 2016 року, у зв`язку з чим вона не може входити до розподілу спільно нажитого майна подружжя. Також, судом встановлено, що [PERSON] за свої особисті кошти робила ремонт та оплачувала придбання будівельних матеріалів спірного житлового будинку загальною площею 179,8 кв.м., житлова площа 110 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вище вказаний факт підтверджується доказами: копіями накладних, договорами поставки, та квитанціями на закупівлю будівельних матеріалів. Окрім цього, підтвердження факту оплати будівельникам за проведення будівельно ремонтних робіт є власноруч написані ними розписки про отримання грошових коштів за виконання ними будівельно ремонтних робіт від [PERSON] . Згідно звіту про оцінку нерухомого майна від 27 вересня 2022 року, вартість житлового будинку загальною площею 179,8 кв.м., житлова площа 110 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] становить 3\~29\~779 (три міліони сто двадцять дев`ять тисяч сімсот сімдесят дев`ять) гривень 00 копійок. Згідно звіту про оцінку нерухомого майна від 27 вересня 2022 року, вартість земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110800000:06:004:0007, площею 0,0752 га становить 494989 (чотириста дев`яносто чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 00 копійок. Оцінка квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] не проводилась з підстав того, що не було надано до неї доступ. Зазначені підстави підтверджуються довідкою директора ТОВ «ОФ «АБАКУС» Свіріденко Д.Г., який є суб`єктом оціночної діяльності і проводив оцінку спірного нерухомого майна та надав звіт про оцінку нерухомого майна від 27 вересня 2022 року. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України, «Правові наслідки порушення зобов`язання» у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 612 ЦК України передбачено, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У зв`язку з викладеним, судом встановлено, що з боку відповідачів [PERSON] та [PERSON] має місце порушення договірних зобов`язань та положень ЦК України, які регулюють зобов`язальні правовідносини, згідно з якими зобов`язання повинне виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ч.2 ст.73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Відповідно до ч.4 ст.65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За змістом ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. КЦС ВС нагадав, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна. Застосовуючи положення статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя». Також, слід зазначити Постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду України(КСЦ ВС) справа № 760/16783/15-ц (61-13331св21) від 16.02.2022 року. Згідно з висновками КСЦ ВС у вказаній постанові належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна. Застосовуючи положення статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Враховуючи зазначене, можна зробити висновок, що спірний житловий будинок вже не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки був перебудований не за їх спільні сумісні кошти та без їх спільної праці, але за проханням одного з подружжя. Отже, приймаючи до уваги обставини справи і той факт, що [PERSON] та [PERSON] відмовляються виконувати грошове зобов`язання згідно договору, суд дійшов висновку, що для виконання зобов`язання за договором, який був укладений в інтересах сім`ї, можливо звернути стягнення на 1/3 частину об`єкту нерухомого майна, що об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] , а саме на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , вартість якого становить 1043259 (один міліон сорок три тисячі двісті п`ятдесят дев`ять) гривень 67 копійок, що є співмірним сумі боргу та позовних вимог [PERSON] . Згідно доказів наданих під час судового розгляду та приймаючи до уваги позовні заяви інших учасників справи, суд прийшов до висновку, що майно яке підлягає розподілу за позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення, поділ майна, визнання права власності та відшкодування моральної шкоди, складається з: - квартира [ADDRESS] ; - житловий будинок загальною площею 179,8 кв.м,, житлова площа 110 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] ; - земельна ділянка кадастровий номер : 5110800000:06:004:0007, загальною площею 0,075 га, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відносно незаконного виселення [PERSON] , усунення перешкод у користуванні житловим будинком загальною площею 179,8 кв.м., житлова площа 110 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] шляхом вселення [PERSON] у спірний будинок, суд приходить до висновку, що вказана позовна вимога не підлягає задоволенню. Оскільки, [PERSON] не доведено суду та не надано будь-яких належних та/або допустимих доказів того, що її було виселлено з зазначеного будинку та створенно будь-які перешкоди з боку [PERSON] у користуванні спірним будинком. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що похідна позовна вимога про стягнення моральної шкоди у розмірі 500000 (п`ятсот тисяч) гривень, також не підлягає задоволенню. Окрім цього, під час поділу майна подружжя, підлягають розподілу і борги, які нажиті подружжям під час шлюбу. У ст.60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 57 СК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;\~ 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження\~№ 14-325цс18), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі №725/1776/18. Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. У ч.2 ст.89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті\~81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальниками кошти в добровільному порядку [PERSON] не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому позивач [PERSON] вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом стягнення з боржників фактично отриманої суми коштів або звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, яке належить боржникам на праві приватної власності. Крім матеріальної шкоди завданої відповідачами [PERSON] , суд приходить до висновку, що їй також спричинено моральну шкоду, тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не повертають кошти, які були витрачені [PERSON] на проведення будівельно-ремонтних робіт та облаштування спірного будинку, у зв`язку з чим, [PERSON] перебуває у вкрай пригніченому стані, будучи літньою людиною, переживає про повернення її коштів, які вона збирала на протязі тривалого часу та при цьому повинна доказувати свою правоту та повертати свої витрачені кошти у судовому порядку. Так, самостійним способом захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п.9 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Моральна шкода може стати наслідком правопорушень, які посягають на немайнові права і блага - життя, здоров`я, честь, гідність, свобода, особиста недоторканність, тощо, а також внаслідок порушення майнових прав та інтересів особи, зокрема і в договірних правовідносинах. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п.2 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Отже, у цивільному праві шкодою є втрата або знищення особистого чи майнового блага, аргументованою видається думка, що моральна шкода полягає саме у втратах, тих негативних наслідках немайнового характеру, які виникли через страждання. У зв`язку з неповерненням відповідачами витрачених коштів позивача, позивач зазнала певні зміни у своєму житті, зокрема, неможливість реалізовувати свої повсякденні звички та бажання, погіршилося її самопочуття, виникли постійні хвилювання та страх того, що відповідачі не повернуть їй гроші, що призвело до втрати її довіри до близьких їй людей. З урахуванням вищевикладених посилань щодо завданої [PERSON] моральної шкоди, яка полягає в більшій частині від моральних страждань, а також на підставі вказаного правового обґрунтування, оскільки [PERSON] зазнала страждань, внаслідок неправомірних дій [PERSON] та [PERSON] , суд приходить до висновку про стягнення на її користь моральної шкоди в сумі 100000 (сто тисяч) гривень, по 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень з [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі ст.46 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції. При цьому Україна офіційно визнала юрисдикцію Європейського суду з питань тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Отже, суду необхідно враховувати в своїй діяльності прецеденту практику Європейського суду з прав людини. Згідно практики Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, як позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України. Згідно ч.4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Окрім цього у цивільному праві України застосовується система генерального делікту, відповідно до якої всяке заподіяння шкоди передбачається протиправним і тягне обов`язок причинителя відшкодувати цю шкоду, якщо тільки він не доведе свою правомочність на його заподіяння. Тобто обов`язок доказування відсутності моральної шкоди в даній справі покладений на відповідачів. Тому суд\~прийшов до\~висновку,\~що позовна\~заява [PERSON] \~підлягає задоволенню\~частково,\~в якості погашення суми боргу у розмірі 947510, 44 (дев`ятсот сорок сім тисяч п`ятсот десять) гривень 44 копійок слід звернути стягнення на нерухоме майно [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] та [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , що є їхньою спільною сумісною власністю, а саме на 1/3 частину житлового будинку, загальною площею 179,8 кв.м., житлова площа 110 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] - на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та з відповідачів слід стягнути в рівних частках моральну шкоду в розмірі 100000 грн. Ч.1 ст.141 ЦПК України передбачає, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно Закону України про судовий збір [PERSON] мала сплатити судовий збір у розмірі 10475 грн. 00 коп. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що необхідно стягнути судовий збір у розмірі 10475 (десять тисяч чотириста сімдесят п`ять) гривень 00 копійок за подання позовної заяви від третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору по одній другій частині з [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають задоволенню частково, лише в частині розподілу такого нерухомого майна як: - квартира [ADDRESS] ; - 2/3 житлового будинку загальною площею 179,8 кв.м,, житлова площа 110 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] ; - земельна ділянка кадастровий номер: 5110800000:06:004:0007, загальною площею 0,075 га, що розташований за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з відстроченням сплати [PERSON] судового збору у розмірі 5255,0 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) гривень 00 копійок, підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави суму судовий збір за подання позову до суду в розмірі 5255,00 гривень. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають задоволенню частково, лише в частині розподілу такого нерухомого майна як: - квартира [ADDRESS] ; - 2/3 житлового будинку загальною площею 179,8 кв.м,, житлова площа 110 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] ; - земельна ділянку кадастровий номер: 5110800000:06:004:0007, загальною площею 0,075 га, що розташований за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку зі сплатою судового збору при подачі зустрічної позовної заяви [PERSON] необхідно стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору у розмірі 5255,00 гривень. \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене,

Outcome: partial