Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача 06.06.2022 до Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява в якій позивач просить визнати за [PERSON] право власності на частину будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] : а саме на частину будинку з господарськими спорудами (опис об`єкта: загальна площа 98,6 кв.м.; житлова площа 58,6 м.кв.; веранда 7,4 м.кв.; котельня 6,4 м.кв.; санвузол 5,8 м.кв.; коридор 9,4 м.кв.; житлова кімната 9,9 м.кв.; вітальня 23,4 м.кв.; житлова кімната 13,4 м.кв.; житлова кімната 11,9 м.кв.; кухня 11,0 м.кв., також будинковолодіння містить: погріб літера Б; гараж-літня кухня-сарай літера В; сарай-прибудова літера Г; вбиральня літера Д; свердловина №1; огорожа №2; ворота з хвірткою №3), припинити право власності [PERSON] на частину будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 08.05.1977 р. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. В період шлюбу [PERSON] та [PERSON] набули майно, яке складається з будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорта, будинковолодіння складається - опис об`єкта: загальна площа 98,6 кв.м.; житлова площа 58,6 м.кв.; веранда 7,4 м.кв.; котельня 6,4 м.кв.; санвузол 5,8 м.кв.; коридор 9,4 м.кв.; житлова кімната 9,9 м.кв.; вітальня 23,4 м.кв.; житлова кімната 13,4 м.кв.; житлова кімната 11,9 м.кв.; кухня 11,0 м.кв., також будинковолодіння містить: погріб літера Б; гараж-літня кухня-сарай літера В; сарай- прибудова літера Г; вбиральня літера Д; свердловина №1; огорожа №2; ворота з хвірткою №3. Земельна ділянка під будинком не приватизована. Будинок зареєстрований на [PERSON] , проте набутий в шлюбі з [PERSON] є спільним майном подружжя, і відповідно [PERSON] набула права власності на частину зазначеного будинку. [INFO] померла [PERSON] . Спадкоємцем померлої [PERSON] є її донька - [PERSON] . Після смерті [PERSON] , з метою отримання права на спадщину до нотаріуса, по місцю відкриття спадщини звернулась донька померлої - [PERSON] , інша донька померлої - [PERSON] відмовилась від своєї частки у спадщині на користь [PERSON] . Проте, оформити спадщину через нотаріуса не вбачається за можливе, оскільки, [PERSON] за життя, не оформляла своє право власності на частину будинковолодіння (яке є спільно нажитим майном подружжя) за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім`я померлої [PERSON] на належне їй майно, приватний нотаріус Звенигородського районного нотаріального округу Бедрата-Скляр Наталія Миколаївна 04.04.2022 р. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до змісту постанови вбачається: 04.04.2022 р. до нотаріуса звернулась громадянка [PERSON] із проханням видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на частку в праві власності на житловий будинок в [ADDRESS] , проте, у видачі свідоцтва нотаріус відмовив, оскільки, відсутній правовстановлюючий документ про право власності [PERSON] на частку в праві власності на житловий будинок в [ADDRESS] . У судове засідання позивач та його представник адвокат Бабенко Р.В. не з`явились, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлені належним чином, від адвоката Бабенка Р.В. надійшла заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача. Вказав, що у зв`язку з відсутністю заперечень відповідача та підтвердження обставин матеріалами спадкової справи, повністю підтримують позовні вимоги та просять їх задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволенні позову не заперечував. 19.07.2022 року на адресу Звенигородського районного суду Черкаської області від [PERSON] надійшла заявапро визнання позову третьою особою. Просить заявлені позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності задоволити в повному обсязі. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2022 року обрано суддю Шарко О.П. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області Шарко О.П. від 07.06.2022 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06.07.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 02.08.2022 року буловитребувано у приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Бедратої-Скляр Наталії Миколаївни копію спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 29.11.2022 року залучено [PERSON] до участі в справі в якості співвідповідача. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2023 року обрано суддю Сакун Д. І. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області Сакун Д. І. від 17.01.2023 було прийнято справу до провадження і призначено судовий розгляд. В судове засідання належним чином повідомлені учасники не з`явились, подали заяви про розгляд справи без їх участі та про визнання позову. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення. У суді встановлено, що 08.05.1977 р. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, шлюб зареєстрований Хлипнівським ЗАГС Звенигородського району Черкаської області 08.05.1977 р. за актовим записом №6, зазначене підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . В період шлюбу [PERSON] та [PERSON] набули майно, яке складається з будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок від 10.10.198 р. виданого на підставі рішення виконавчого комітету Звенигородської районної ради народних депутатів №75 від 14.03.1989 р. (копія свідоцтва додається). Відповідно до технічного паспорта, будинковолодіння складається - опис об`єкта: загальна площа 98,6 кв.м.; житлова площа 58,6 м.кв.; веранда 7,4 м.кв.; котельня 6,4 м.кв.; санвузол 5,8 м.кв.; коридор 9,4 м.кв.; житлова кімната 9,9 м.кв.; вітальня 23,4 м.кв.; житлова кімната 13,4 м.кв.; житлова кімната 11,9 м.кв.; кухня 11,0 м.кв., також будинковолодіння містить: погріб літера Б; гараж-літня кухня-сарай літера В; сарай- прибудова літера Г; вбиральня літера Д; свердловина №1; огорожа №2; ворота з хвірткою №3. Земельна ділянка під будинком не приватизована, що підтверджується довідкою сільської ради про те, що за будинком рахується 0,50 га. на основі погосподарської книги №4 за 2016-2020 роки. Отже, будинок зареєстрований на [PERSON] , проте набутий за шлюбу з [PERSON] є спільним майном подружжя відповідно до положень ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (в редакції чинній на момент набуття права власності на будинок), і відповідно [PERSON] набула права власності на частинку зазначеного будинку, що також співвідноситься з положеннями ст. 60 Сімейного кодексу України (чинного станом на 23.11.2021 року - день смерті [PERSON] ). Відповідно до довідки №34 від 01.04.2022 р. виданої Хлипнівським старостинським округом Виконавчого комітету Звенигородської міської ради, [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] , до дня смерті [INFO] , проживала одиноко. Колишній чоловік, [PERSON] , не проживав за вказаною адресою більше 30 років, участі у ремонтах та покращенні умов проживання в будинковолодінні, де проживала [PERSON] , не приймав (оригінал довідки додається). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Звенигородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) від 23.11.2021 р. актовий запис про смерть за №665. Спадкоємцем померлої [PERSON] є її донька - [PERSON] , факт підтвердження родинних відносин доводиться свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] , з метою отримання права на спадщину до нотаріуса, по місцю відкриття спадщини звернулась донька померлої - [PERSON] , інша донька померлої - [PERSON] відмовилась від своєї частки у спадщині на користь [PERSON] . Факт відмови [PERSON] від спадщини на користь [PERSON] підтверджується довідкою нотаріуса від 11.04.2022 р. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім`я померлої [PERSON] на належне їй майно, приватний нотаріус Звенигородського районного нотаріального округу Бедрата-Скляр Наталія Миколаївна 04.04.2022 р. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до змісту постанови вбачається: 04.04.2022 р. до нотаріуса звернулась громадянка [PERSON] із проханням видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на частку в праві власності на житловий будинок в [ADDRESS] , проте, у видачі свідоцтва нотаріус відмовив, оскільки, відсутній правовстановлюючий документ про право власності [PERSON] на частку в праві власності на житловий будинок в [ADDRESS] . Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та таке інше. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Таким чином, як встановлено у судовому засіданні, спірний будинок був набутий [PERSON] під час перебування у шлюбі з [PERSON] , тобто є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Оскільки за життя померлої [PERSON] її частка, як співвласниці у праві спільної сумісної власності на будинок не виділена, між подружжям не було жодних домовленостей з приводу зміни рівності часток у праві спільної сумісної власності, також принцип рівності їх часток, як співвласників у праві спільної сумісної власності не змінений законом чи рішенням суду, тому частки кожного із них, як співвласників будинку є рівними, і кожному окремо, на праві приватної власності належить по 1/2 частці нерухомого майна. Відповідно до п. 4.21 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, При оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Якщо спадкоємців декілька, то кожному із них видається окреме свідоцтво про право на спадщину із зазначенням його частки. Свідоцтво про право на спадщину оформляється в двох примірниках, один з яких залишається в матеріалах спадкової справи. У разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. (пункти 1.1., 1.4 глави 11 Порядку). Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до пункту 5постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч. 1ст. 1222 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. В п.3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зазначено, що відповідно до ст. 1226 ЦК частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину, суд беручи до уваги, що позивач прийняв спадщину у строки, інші спадкоємці спадщину не приймали, вважає що її позовні вимоги щодо визнання за нею в порядку спадкування за законом частини спірного будинковолодіння ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. При розгляді цивільної справи, суд, керується положеннями статей 77-79 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: approved