Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

[PERSON] в особі представника адвоката Ксенжика К.В. звернулася до суду із зазначеною позовною заявою про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та визнання недійсними договорів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20.03.2019 між ТОВ «Азентіс-Істейт», в особі директора Українського Василя Юрійовича, та [PERSON] , було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме нежилих приміщень з № 1 по №17 (групи приміщень №17) (в літ. Б), що розташовані за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер нерухомого майна 1154447380000, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ліпатніковою Р.Г., зареєстровано в реєстрі за № 227, загальним розміром 305.7 кв. м, яке знаходиться на 4 поверсі громадської будівлі за вищевказаною адресою. Відповідно до п. 9 даного договору, за домовленістю сторін, продаж майна вчинено за 4 388 374,00 грн, які покупець сплатив продавцю до посвідчення цього договору. Розрахунок між сторонами було здійснено в повному обсязі, що підтверджується нотаріальним договором та підписами сторін договору. Договір зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 20.03.2019 року, номер запису про право власності 30790259. Як випливає з вищевикладеного, всі умови договору виконані, покупець сплатив вартість майна в повному обсязі, що підтверджується самим договором. Також, отримання грошових коштів підприємством підтверджується, розпискою від 21.03.2019 року з якої вбачається, що [PERSON] , який є директором ТОВ «Азентіс-Істейт», отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 500 тисяч доларів США, які передав [PERSON] в розрахунок за договором купівлі-продажу офісного приміщення за адресою: [ADDRESS] , нежитлові приміщення с №1 по №17 група приміщень 17, загальною площею 305.7 кв. м. При цьому на даний час договір не оскаржено, отже він дійсним. 25.03.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей посвідчений приватним нотаріусом ММНО Ліпатніковою Р.Г., на забезпечення виконання вищевказаного договору між сторонами укладено договір іпотеки та накладено заборону відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень з №1 по №17 (групи приміщень №17) (в літ. Б), що розташовані за адресою: [ADDRESS] , що належать [PERSON] до припинення чи розірвання цього договору. 11.04.2019 позивачка отримала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме: нежитлових приміщень з № 1 по № 17 (групи приміщень №17) (в літ. Б), що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Так позивачка дізналася, що власником її майна є [PERSON] , підставою виникнення його права власності є договір купівлі-продажу від 27.03.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Шишкіною А.О. Також з вищевказаного витягу вбачається, що на спірні нежитлові приміщення було накладено обтяження на підставі договору іпотеки укладеного 10.04.2019 між невідомими позивачці особами [PERSON] та [PERSON] . Після того, як позивачці стало відомо, що її вищевказані нежитлові приміщення придбані у ТОВ «Азентіс-Істейт», з невідомих їй підстав перестали належати їй на праві власності, вона намагалася зв`язатися з директором ТОВ «Азентіс-Істейт» [PERSON] , однак останній на зв`язок не виходив. Крім того, позивачка звернулася до приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Шишкіною А.О., та нотаріусом їй було повідомлено, що 27.03.2019 року КП «Реєстратор», а саме реєстратором Смирновим Володимиром Олексійовичем було знято всі обтяження з майна позивача, які були накладені за договором іпотеки від 25.03.2019. При цьому жодних дій щодо розпорядження майна, а також зняття обтяжень саме позивачка не здійснювала. Так, 27.03.2019, [PERSON] , Комунальне підприємство «Реєстратор», м. Київ, індексний номер рішення: 46163366; на підставі заяви б/н Товариства з обмеженою відповідальністю «Азентіс-Істейт» скасовано право власності на нежилі приміщення з № 1 по № 17 (групи приміщень №17) (в літ. Б), що розташовані за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер нерухомого майна 1154447380000, що набуто [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.03.2019 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Азентіс-Істейт» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ліпатніковою Р.Г., зареєстровано в реєстрі за № 227. Як вбачається з самої заяви без вхідного номеру, дати, ТОВ «Азентіс-Істейт» в особі [PERSON] написало заяву, в якій відсутній адресат та в якій просить вважати договір купівлі-продажу, укладений між Позивачем та ТОВ «Азентіс-Істейт» недійсним. В свою чергу, [PERSON] проведено державну реєстрацію поділу об`єкту спірного нерухомого майна, а саме нежитлове приміщення приміщення загальною площею 305,7 кв.м. з № 1 по №17 (групи приміщень №17) (в літ.Б), що розташовані за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер нерухомого майна 1154447380000 поділено на нежитлове приміщення загальною площею 145,8 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна 1959994980000, приміщення №17, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та на нежитлове приміщення загальною площею159,9 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна 1960033880000, приміщення №17/1, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , які зареєстровані 08.11.2019 року. На даний час реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №1154447380000 за яким, значився спірний об`єкт нерухомості нежитлове приміщення загальною площею 305,7 кв. м з № 1 по №17 (групи приміщень №17) (в літ. Б), що розташовані за адресою: [ADDRESS] не існує. Замість нього у зв`язку з розподілом, здійсненим [PERSON] , з`явилося два інших об`єкта нерухомості, а саме: нежитлове приміщення загальною площею 145,8 кв. м, реєстраційний номер нерухомого майна 1959994980000, приміщення №17, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та на нежитлове приміщення загальною площею159,9 кв. м, реєстраційний номер нерухомого майна 1960033880000, приміщення № 17/1, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , які зареєстровані 08.11.2019 року. Пізніше, між [PERSON] та [PERSON] , 19.12.2019 року було укладено договір купівлі продажу нежитлового приміщення загальною площею 145,8 кв. м, реєстраційний номер нерухомого майна 1959994980000, приміщення №17, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , що посвідчений приватним нотаріусом Шишкіною А.О., номер запису про право власності 34749274. Одночасно, між [PERSON] та [PERSON] , 19.12.2019 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 159,9 кв. м, реєстраційний номер нерухомого майна 1960033880000, приміщення №17/1, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , що посвідчений приватним нотаріусом Шишкіною А.О., номер запису про право власності 34750099. Позивачка зауважує, що реєстратором Нікітіною Ю.В., без належних на то підстав, виходячи за межі своїх повноважень, неправомірно скасовано реєстрацію права власності на дані приміщення, які були набуті [PERSON] в спосіб, визначений законодавством та ніким не оспорювалися. А отже, на думку позивачки, у неї виникає право на витребування свого майна із чужого незаконного володіння та скасування усіх інших правочинів та записів про право власності в реєстрі прав нерухомості. 15.04.2019 до Центрального ВП ГУНП у Миколаївській області позивачкою було подано заяву про кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст.190 КК України щодо дій директора ТОВ «Азентіс-Істейт» [PERSON] та інших осіб, які зловживаючи її довірою, шахрайським шляхом заволоділи її майном, а саме: нежитловими приміщеннями за адресою: [ADDRESS] та грошовими коштами, дані відомості внесені до ЄРДР за № 12019150020001411. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.01.2021 року №490/9299/20 за клопотанням слідчого СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області було накладено арешт на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення з № 1 по № 17 (літ.Б), що розташовані за адресою: [ADDRESS] , номер реєстраційного об`єкту 1154447380000. Враховуючи вищевикладене, позивачка вважає, що відповідачі своїми діями незаконно скасували право власності позивачки, шляхом здійснення незаконної та противоправної реєстраційної дії, а в подальшому здійснили інші незаконні реєстраційні дії та уклали правочини, що також підлягають скасуванню та визнанню недійсними. Ухвалою суду від 14.05.2021 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання. Від представника відповідача 4 [PERSON] адвоката Омельченко Г.Г. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити позивачці повністю у задоволенні її позовних вимог, оскільки вони є необґрунтованими. Представник відповідача 5 - АТ «Комерційний Банк «Земельний капітал» подав відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги вона не визнає, просить відмовити у задоволенні позову. В судове засідання позивачка або її представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали. Представник відповідача 4 - [PERSON] адвокат Омельченко Г.Г. у судовому засіданні в режимі відео-конференції позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила відмовити у їх задоволені. Інші учасники справі в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подали, правом на подачу відзиву або заперечень на позовну заяву не скористалися. Вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна -встановити дійсні обставини справи. Згідно із ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи вбачається, що згідно з копією договору купівлі-продажу від 20.03.2019, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ліпатніковою Р.Г., зареєстрованого в реєстрі за номером 227, Товариство з обмеженою відповідальністю «Азентіс-Істейт» (стара назва - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сінтеза-Істейт», в особі директора Українського Василя Юрійовича, продав та передав [PERSON] , а остання купила та прийняла нерухоме майно, а саме нежилі приміщення з № 1 по №17 (групи приміщень №17) (в літ.Б), що розташовані за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер нерухомого майна 1154447380000. Згідно з копією договору позики грошей від 25.03.2019, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ліпатніковою Р.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 2691, [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в сумі 300000 (триста тисяч) гривень 00 копійок та [PERSON] зобов`язалась повернути отриману суму грошових коштів [PERSON] не пізніше 25 березня 2020 року. На забезпечення виконання вищевказаного договору між сторонами укладався договір іпотеки та накладалася заборона відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна, а саме: нежитлові приміщення з №1 по №17 (групи приміщень №17) (в літ. Б), що розташовані за адресою: [ADDRESS] , що належать [PERSON] до припинення чи розірвання цього договору. Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.03.2019, нежитлові приміщення з №1 по №17 (групи приміщень №17) (в літ. Б), що розташовані за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належать [PERSON] , підставою виникнення його права власності є договір купівлі-продажу від 27.03.2019, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Шишкіною А.О. Також з витягу з реєстру вбачається, що на спірні нежитлові приміщення було накладено обтяження на підставі договору іпотеки укладеного 10.04.2019 року між [PERSON] та [PERSON] . Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.01.2021 нежитлові приміщення 17/1 по [ADDRESS] на праві приватної власності належать [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 19.12.2019, серія та номер: 6830, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шишкіною А.О. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.03.2021 нежитлові приміщення 17/1 у [ADDRESS] на праві приватної власності належать Акціонерному товариству «Комерційний банк «Земельний капітал», на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, серія та номер: 335, від 26.03.2021, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О. З матеріалів справи вбачається, що право власності на спірний об`єкт за позивачкою було скасовано 27.03.2019 на підставі рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстратор» Нікітіної Ю.В. у спосіб визначений діючим законодавством. Зазначена реєстраційна дія не скасована, не визнана протиправною. Інформація по скасування права власності є актуальною та мається у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені ст. 203 Цивільного кодексу України (надалі - ЦКУ), а саме: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину мас бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦКУ). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, позивачка, звертаючись із даним позовом до суду з вимогою про визнання недійсними договорів, зобов`язана довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними на момент їх вчинення і настання відповідних наслідків. В свою чергу, позивачкою не доведено, що оспорювані правочини не відповідають нормам ст. 203 ЦК України. Враховуючи відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів того, що договори, на які посилається позивачка у позовній заяві є недійсними, відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивачки. Однією з позовних вимог [PERSON] є вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Однак Позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження наявності права власності на спірне майно. Крім того, Позивачка просить витребувати на її користь майно, якого станом на момент її звернення до суду та відповідно на момент розгляду даної справи в суді, вже не існує. Отже на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки є безпідставними та необґрунтованими, які не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог адвоката Ксенжика К.В. в інтересах [PERSON] до державного реєстратора КП «Реєстратор» Нікітіної Ю.В., ТОВ «Азентіс-Істейн», [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О., АТ «Комерційний банк «Земельний капітал», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шишкіна А.О., про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та визнання недійсними договорів, відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачами або третіми особами не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed