Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

29 листопада 2022 року [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та просила суд визнати [PERSON] , [INFO] , особою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги представник позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 24.10.2013 року №4946. Відповідно до довідки №49 від 17.11.2022 року, виданої Криворізькою об`єднаною міською довідково-інформаційною службою «НОВА-КОМ», за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] не являється членом сім`ї позивача чи іншою близькою особою, є попереднім власником квартири, не проживає у даному житловому приміщенні понад один рік (а саме з 2013 року) без поважних причин. Даний факт підтверджується Актом від 07.10.2022 року, складеним за участі мешканців буд. [ADDRESS] та підписаний головою правління ОСББ «Васякіна 9» Артеменко А.В. Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Факт реєстрації відповідача порушує право [PERSON] як позивача на вільне розпорядження і користування майном, остання позбавлена можливості оформити субсидію, а також здійснити будь-які дії щодо відчуження даної квартири. Відповідач не проживає в даній квартирі, квартира належить виключно позивачу на праві приватної власності на підставі договору дарування квартири. Чому після відчуження квартири відповідач не знявся з місця реєстрації у даній квартирі позивачу невідомо. Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що [PERSON] , [INFO] , втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того останній не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, не є членом сім`ї позивача, а тому позивач, як власник житла, звернулась до суду, оскільки відповідач створює останній перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Ухвалою суду від 13.12.2022 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу направлялась позовна заява з додатками та копія ухвали про прийняття до розгляду та відкриття провадження за адресою місця реєстрації. Вказане повернулось на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Станом на 09.02.2023 року відповідачем відзиву не надано, а також клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, учасниками справи не подавались. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за місцем реєстрації, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Положеннями ч. 13 ст.7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до п.1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до п.1 ст. 8 вказаної Конвенція кожній особі, окрім інших прав, гарантовано право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою цього житла. Пункт 2 ст. 8 цієї Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст.8 Конвенції. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] отримала паспорт громадянина України № [NUMBER] від 31.05.2017 року, виданий органом №1229 (а.с.5). Також, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 16.09.2019 року та по теперішній час, відповідно довідки №4976/1299 від 16.09.2019 року. (а.с.6) Згідно договору дарування квартири, зареєстрованого в реєстрі за №4946 [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , передав безоплатно доньці, а [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , прийняла у власність, як дарунок від батька, квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Квартира належить Дарувальнику на праві приватної власності за Договором купівлі-продажу, посвідченим 10.06.2013 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Русавською Т.В. за реєстровим №2086, та зареєстрованим в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 79563512110. (а.с.7) Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №11451536 від 24.10.2013 року [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] належить на праві приватної власності за договором дарування №4946, виданого 24.10.2013 року квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 57,5 кв.м., житлова площа 44,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 79563512110. (а.с.8) Довідкою №49 виданою Криворізькою об`єднаною міською довідково-інформаційною службою «НОВА-КОМ», за адресою [ADDRESS] вказано осіб, які зареєстровані за даною адресою: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . (а.с.9) Відповідач є попереднім власником квартири, тривалий час (з жовтня 2013 року) у квартирі фактично не мешкає, його місце перебування невідоме, що підтверджується Актом від 07.10.2022 року який підписаний мешканцями кв. [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . Акт посвідчений головою правління ОСББ «Васякіна 9» А.А. Артеменко (а.с.10) У відповідності до положень ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. При прийнятті рішення по суті справи, суд також керується роз`ясненнями, даних в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зі змінами та доповненнями, де зазначено, що у справах про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені законом строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, з особами, що потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Частиною 1 ст.316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За частиною 1 та 2 ст.319 ЦК України Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 379 ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з приписів даної статті, можна стверджувати, що збереження за [PERSON] права користування даною квартирою суперечить чинному законодавству, оскільки останній не є членом сім`ї позивача, а є попереднім власником даної квартири та добровільно її відчужив. Статтею 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості з позивачем, суд вважає, що наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved