Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про виділ частки в натурі із майна, що є спільною частковою власністю, в якому просить, виділити йому у приватну власність: житловий будинок «А» з надбудовою літ «А1» та верандою літ «а» загальною площею 128,8 кв. м., в тому числі житловою 69,6 кв. м. до якого входить: 1-коридор, 2-кухня, 3-кладовка, 4-санвузол, 5-кімната, 6-кімната, 7-кімната, 8-коридор, 9-кімната, 10-санвузол, 11-прихожа, 12-кімната та господарські будівлі та споруди: навіс літ «а1», господарська будівля літ «Б», погреб літ «Б/під», гараж літ «В», літній душ літ «Г» за адресою [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 29 червня 1991 року він є власником 23/100 частини житлового будинку «А» з надбудовою літ «А1» та верандою літ «а» загальною площею 128,8 кв. м., в тому числі житловою 69,6 кв. м. до якого входить: 1-коридор, 2-кухня, 3-кладовка, 4-санвузол, 5-кімната, 6-кімната, 7-кімната, 8-коридор, 9-кімната, 10-санвузол, 11-прихожа, 12-кімната та господарські будівлі та споруди: навіс літ «а1», господарська будівля літ «Б», погреб літ «Б/під», гараж літ «В», літній душ літ «Г» за адресою [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками інших частин будинку. Відповідачу [PERSON] належить 27/100 частини вищевказаної будівлі з господарськими будівлями. Відповідачу [PERSON] належить 31/100 частина вищевказаної будівлі з господарськими будівлями. В його фактичному користуванні знаходиться 23/100 частини житлового будинку, а саме приміщення: 1-коридор (веранда літ «а»), 2-кухня, 3-кладовка, 4-санвузол, 5-кімната, 6-кімната, 7-кімната (житловий будинок літ «А») 8-коридор, 9-кімната, 10-санвузол, 11- прихожа, 12-кімната (надбудова лі «А»), навіс літ «а1», господарська будівля літ «Б», погреб літ «Б/під», гараж літ «В», літній душ літ «Г». Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Добровільно між ними не досягнуто згоди щодо виділу часток будівлі в натурі. 26.07.2022 року він [PERSON] одержав висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна. Відповідно до висновку йому може бути виділено 23/100 частини житлового будинку літ «А» з надбудовою літ «А1» та верандою літ «а» загальною площею 128,8 кв. м., в тому числі житловою 69,6 кв. м. до якого входить: 1-коридор, 2-кухня, 3-кладовка, 4-санвузол, 5-кімната, 6-кімната, 7-кімната, 8-коридор, 9-кімната, 10-санвузол, 11-прихожа, 12-кімната та господарські будівлі та споруди: навіс літ «а1», господарська будівля літ «Б», погреб літ «Б/під», гараж літ «В», літній душ літ «Г». Відповідно до ч.3 ст. 264 ЦК України у разі виділу співвласником в натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Тобто, з аналізу вказаних вище правовстановлюючих документів та положень статті 356 ЦК України вбачається, що позивач та відповідачі і є суб`єктами спільної часткової власності. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Положеннями статті 364 цього ж Кодексу встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсацію співвласникові може бути надана лише за його згодою. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає не заперечує проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає не заперечує проти їх задоволення. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав: Згідно із ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.13\~ЦПК України\~також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною 1статті 81\~ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог\~статей 76-80 ЦПК України. У відповідності до ч.1, ч.2 ст.89\~ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 29 червня 1991 року [PERSON] є власником 23/100 частини житлового будинку в [ADDRESS] . На підставі висновку ФОП [PERSON] № 25 від 26 липня 2022 р. щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна за технічними показниками 23/100 частини житлового будинку, може бути виділено в окремий об`єкт нерухомого майна. Відповідно до\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 321 ЦК України\~закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений\~ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Згідно\~ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до\~ст. 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Згідно з ч. 1 ст. 364\~ЦК України\~співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно\~ст. 367 ЦК України\~майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. За змістом ч. 3\~ст. 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. 3\~ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу змісту норм статей\~183,358,364 ЦК України\~можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику частка, якого зменшилась. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Як роз`яснено в П.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок /зі змінами/, у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Відповідно до П.6 вищенаведеної Постанови при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом /квартиру/. Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року. Згідно\~ст. 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2\~ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Outcome: approved