Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-25 00:00:00

В грудні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства ( м. Київ ) про зняття арешту з нерухомого майна, мотивуючи тим, що він є співвласником 1/2 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0.2762 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , має кадастровий номер: 3220483301:02:014:0013 та реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2533502232020, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №682098, виданий 18 червня 2009 року Білоцерківським районним відділом земельних ресурсів, акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010990200876; співвласником 1/2 земельної ділянки для ведення господарства площею 0.0709 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , має кадастровий номер: 3220483301:02:016:0012, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 682099, виданий районним відділом державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010990200875. Позивач маючи намір зареєструвати договір дарування земельних ділянок у нотаріальних органах дізнався про наявність арешту нерухомого майна. Згідно з даними інформаційної довідки номер 314414709 від 07 листопада 2022 року, зареєстровано 11 травня 2010 обтяження (номер запису про обтяження 9812773), а саме: арешт всього нерухомого майна, належного [PERSON] , на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер: АК 724287, виданої 05 травня 2010 року районним відділом ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції. В зв`язку з цим, Позивач звернувся до Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), де було роз`яснено які борги, необхідно сплатити для зняття арешту. 05 жовтня 2022 року Позивач сплатив в касі AT Ощадбанк 2301.00 гривень боргу у виконавчому провадженні 411427222, на ім`я отримувача: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що підтверджується квитанцією № 32. 04 листопада 2022 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою, де просив зняти арешт з його нерухомого майна в зв`язку з погашенням боргу, на підтвердження чого надав оригінали квитанції № 32. Відповідач не зняв арешт з майна Позивача, а надав відповідь від 04 листопада 2022 року № 27928 з пропозицією Позивачу надати копію постанови, на підставі якої зареєстровано обтяження №9812773 від 11 травня 2010 року. Крім того, Відповідач у відповіді від 04 листопада 2022 року № 27928 зазначив, що відповідно до даних АСВП відносно боржника [PERSON] на примусовому виконанні перебували виконавчі провадження. За виконавчими документами про стягнення коштів, сплачено на депозитний рахунок відділу суму, достатню для задоволення вимог стягувачів, однак вжити заходи щодо зняття арешту не представляється за можливе, через знищення виконавчого провадження, а також через відсутність посилання в інформаційній довідці на виконавчий документ. З вищенаведеного вбачається, що наразі відкриті виконавчі провадження відносно позивача на виконанні у Білоцерківському відділі державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відсутні. Позивач вважає, що вищезазначене обтяження порушує його право як власника на вільне володіння та розпорядження власністю, оскільки ним добровільно сплачено борг. Просив суд зняти арешт з всього нерухомого майна, належного [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] проживає за адресою: [ADDRESS] (паспорт [NUMBER] , виданий Білоцерківським РВ ГУМВС України в Київській області 22 жовтня 2009 року), який було накладено в межах виконавчого провадження районним відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: АК 724287, виданої 05 травня 2010 року: реєстраційний номер обтяження: 9812773, 11 травня 2010 року 17:44:48 ( а. с. 1-5 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.12.2022 року ( а. с. 20 ) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Ухвалою судді від 15 грудня 2022 року\~ прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 12 годину 00 хвилин 12 січня 2023 року ( а. с. 25-26 ). 09 січня 2023 року за вх. № 409 судом отримано відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства ( м. Київ ) зазначав про наступне. 05 жовтня 2022 року до відділу звернувся [PERSON] із заявою щодо зняття арешту з майна. При розгляді заяви державним виконавцем встановлено, що згідно даних АСВП відносно боржника [PERSON] на примусовому виконанні перебували наступні невиконані виконавчі провадження: постанова № 427452 від 05.10.2010 р., видана ВДАІ про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в сумі 510 грн; постанова № 412391 від 17.11.2010 р.,\~ видана ВДАІ про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в сумі 510 грн; постанова № 451742 від 04.11.2013 р., видана ВДАІ про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в сумі 510 грн. За виконавчими документами про стягнення коштів, боржником сплачено на депозитний рахунок відділу суму, достатню для задоволення вимог стягувача, однак вжити заходи щодо зняття арешту з майна [PERSON] не представляється за можливе. Так, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наявні відомості щодо обтяження майна [PERSON] ( [ADDRESS] ) на підставі постанови державного виконавця про арешт, серія та номер АК № 724287 від 05.05.2010. Інформаційна довідка не містить посилання на виконавчий документ, при примусовому виконанні якого винесено вищезазначену постанову про арешт майна. Виконавчі провадження, які перебували на виконанні у відділі відносно боржника [PERSON] передано до архіву та в подальшому знищено, у відповідності до п. 9.9 наказу Міністерства юстиції України № 2392/5 від 08.12.2009 року «Про порядок роботи з документами в органах державної виконавчої служби», яким визначено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить три роки, по рішеннях в адміністративних справах один рік. Вилучення запису про обтяження з Реєстру здійснюється на підставі постанови державного виконавця про зняття арешту, яка виноситься в межах виконавчого провадження по якому винесено постанову про арешт майна. Зволікання та тривале невиконання боржником постанов ДАІ, зумовили настання обставин, за яких на сьогоднішній день неможливо встановити приналежність постанови про арешт майна боржника від 05.05.2010 р. до відповідного виконавчого провадження. Звертає увагу суду також на те, що перелік виконавчих документів, сформований в АСВП відносно боржника не є вичерпним, оскільки автоматизована система розпочала функціонувати у 2006 році, а паперові носії та матеріали виконавчих проваджень знищуються після закінчення встановлених термінів зберігання. Враховуючи вищенаведене, однозначно стверджувати про відсутність у боржника будь-яких інших невиконаних виконавчих документів, окрім сформованих в АСВП - неможливо. Вимогою пункту 15 розділу 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень - у разі якщо завершене виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання, виконавець вживає заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження за допомогою відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження та інших документів, інформації, одержаних ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження. З метою з`ясування необхідних обставин та вжиття заходів щодо зняттю арешту, боржнику було запропоновано надати до відділу копію постанови пре арешт майна. В зв`язку із ненаданням необхідної інформації, та зважаючи на все вищезазначене, у державного виконавця відсутні підстави для винесення постанови про звільнення майна боржника з під арешту. Додатково повідомляють, що на виконанні у відділі перебувають відкриті виконавчі провадження, які надійшли після надання відповіді на заяву [PERSON] , а саме: постанова № 373010 від 07.10.2022 р., видана БПП у м. Біла Церква про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в сумі 680 грн; постанова 2АВ № 00708910 від 21.07.2022 р., видана НПУ ДПП про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в сумі 680 грн. Тому, просили суд відмовити гр. [PERSON] у задоволенні позову до Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна в повному обсязі ( а. с. 30-31 ). Ухвалою суду від 12 січня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15 годину 30 хвилин 26 січня 2023 року ( а. с. 36-37 ). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, 25.01.2023 року за вх. № 3244 судом отримано клопотання від представника позивача, адвоката Тарасюка А.В., який діє на підставі Ордеру серії АІ № 1331967 від 11.01.2023 року в якому просив судове засідання у справі № 357/11481/22 здійснювати за відсутності позивача [PERSON] та його представника [PERSON] . Окрім цього, 25.01.2023 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів по справі, додано дві постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 70249184 та ВП № 70670712. Відповідач Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) в судове засідання представника не направив, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. 09 січня 2023 року за вх. № 408 судом отримано клопотання за підписом державного виконавця, яке погоджено з начальником Білоцерківського ВДВС, в якому просили розглядати справу №357/11481/22 без участі представника Білоцерківського ВДВС ( а. с. 28 ). За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів ( ч. 3 ст. 211 ЦПК України ). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. Так, згідно наявних в матеріалах справи державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 682098 та серії ЯД № 682099, останні видані [PERSON] на підставі рішення органу державної влади або органу місцевого самоврядування, договору купівлі-продажу на 4 сесії 5 скликання Маловільшанської сільської ради від 17.10.2006 року за № 04-39, де остання є власником земельних ділянок площею 0,2762 га та площею 0.0709 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 10, 12 ). З Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.12.2021 року, співвласником вищевказаних земельних ділянок є позивач [PERSON] , розмір часток становить по ? ( а. с. 11, 13 ). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 07.11.2022 року\~ вбачається, що зареєстровано 11 травня 2010 обтяження (номер запису про обтяження 9812773), а саме: арешт всього нерухомого майна, належного [PERSON] , на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер: АК 724287, виданої 05 травня 2010 року районним відділом ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ( а. с.17-18 ). У відповідь на заяву позивача [PERSON] від 04 листопада 2022 року № 27928 зазначено, що відповідно до даних АСВП відносно боржника [PERSON] на примусовому виконанні перебували виконавчі провадження. За виконавчими документами про стягнення коштів, сплачено на депозитний рахунок відділу суму, достатню для задоволення вимог стягувачів, однак вжити заходи щодо зняття арешту не представляється за можливе, через знищення виконавчого провадження, а також через відсутність посилання в інформаційній довідці на виконавчий документ ( а. с. 15 ). Крім того, у відзиві на позовну заяву позивача, відповідач також вказував на те, що 05 жовтня 2022 року до відділу звернувся [PERSON] із заявою щодо зняття арешту з майна. При розгляді заяви державним виконавцем встановлено, що згідно даних АСВП відносно боржника [PERSON] на примусовому виконанні перебували наступні невиконані виконавчі провадження: постанова № 427452 від 05.10.2010 р., видана ВДАІ про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в сумі 510 грн; постанова № 412391 від 17.11.2010 р.,\~ видана ВДАІ про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в сумі 510 грн; постанова № 451742 від 04.11.2013 р., видана ВДАІ про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в сумі 510 грн. За виконавчими документами про стягнення коштів, боржником сплачено на депозитний рахунок відділу суму, достатню для задоволення вимог стягувача, однак вжити заходи щодо зняття арешту з майна не представляється за можливе. Вилучення запису про обтяження з Реєстру здійснюється на підставі постанови державного виконавця про зняття арешту, яка виноситься в межах виконавчого провадження по якому винесено постанову про арешт майна. Зволікання та тривале невиконання боржником постанов ДАІ, зумовили настання обставин, за яких на сьогоднішній день неможливо встановити приналежність постанови про арешт майна боржника від 05.05.2010 р. до відповідного виконавчого провадження. Звертають увагу суду також на те, що перелік виконавчих документів, сформований в АСВП відносно боржника не є вичерпним, оскільки автоматизована система розпочала функціонувати у 2006 році, а паперові носії та матеріали виконавчих проваджень знищуються після закінчення встановлених термінів зберігання. Звертаючись до суду з вказаною позовною заявою, позивач вважає, що вищезазначене обтяження порушує його право як власника на вільне володіння та розпорядження власністю, оскільки ним добровільно сплачено борг, тому просив суд зняти арешт, накладний ВДВС своєю постановою 05.05.2010 року. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Постанова № 5) від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Стаття 391 ЦК України визначає, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З урахуванням вище встановленого, суд приходить до переконання, що постанова про арешт боржника ( позивача ) від 05.05.2010 року була винесена в межах виконавчого провадження про стягнення коштів, яке було виконано боржником, виконавче провадження закрито та відповідні матеріали знищені. Посилання відповідача у відзиві, що на виконанні у відділі перебувають відкриті виконавчі провадження, постанова № 373010 від 07.10.2022 р., видана БПП у м. Біла Церква про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в сумі 680 грн; постанова 2АВ № 00708910 від 21.07.2022 р., видана НПУ ДПП про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в сумі 680 грн., не заслуговують на увагу, оскільки арешт майна було накладено в межах іншого виконавчого провадження, яке було виконано боржником в повному обсязі,\~ було закрито, матеріали відсутні. До того ж, з наданих з боку позивача постанов вбачається, що 17.01.2023 року закінчено виконавче провадження за вищевказаними постановами: постанова № 373010 від 07.10.2022 р., видана БПП у м. Біла Церква про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в сумі 680 грн; постанова 2АВ № 00708910 від 21.07.2022 р., видана НПУ ДПП про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в сумі 680 грн. у зв`язку з добровільною сплатою боржником. Наявність інших виконавчих проваджень на виконанні в Білоцерківському міському відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства ( м. Київ ) відносно позивача, останнім не надано. Законодавець у частині першій статті 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження". Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. На сьогодні позивач, як власник нерухомого майна, на яке було накладено арешт, позбавлений можливості розпоряджатися та належним чином користуватися своїм майном, через незавершення процедури зняття арешту з майна. Таким чином, арешт накладений на майно, порушує право власності останнього. Відповідно до ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. З огляду на те, що виконавче провадження в межах якого було накладено арешт на нерухоме майно позивача, на виконані у Білоцерківському міському відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства ( м. Київ ) відсутнє, наявність такого арешту порушує право останнього на вільне володіння\~ та розпорядження майном на власний розсуд. Таке право порушується не зняття державним виконавцем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні, при відсутності виконавчих проваджень. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17. У зазначеній постанові Верховний Суд зазначив, що колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що незняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved