Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

У вересні 2022 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. В обґрунтування позову зазначено, що позивачем у період з 01.10.2014 по 31.10.2021 надавались відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] . За вказаний період відповідач, всупереч вимогам ст. ст. 64, 67, 68\~ЖК України та ст. ст. 322, 526 ЦК України, не виконував свій обов`язок щодо здійснення оплати за надані послуги у повному обсязі, внаслідок чого у нього перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 17777,38 грн. Посилаючись на вказані обставини, Концерн «МТМ» просив стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 17 777,38 грн., а також судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2022 позовну заяву Концерну «МТМ» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом (повідомленням) учасників справи у судове засідання. Цією ж ухвалою встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. 25.11.2022 на адресу суду надійшов відзив відповідача [PERSON] в особі представника адвоката Працевитого Г.О., в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову Концерну «Міські теплові мережі», а також стягнути з позивача на користь [PERSON] судові витрати на правову допомогу у розмірі 3\~000 грн. за написання відзиву. В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідач не погоджується із позовними вимогами, вважає їх безпідставними, оскільки він ніколи не проживав за адресою реєстрації, не є власником кімнати [ADDRESS] . Так, відповідач лише зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте жодного дня там не проживав. У період з 01.09.2010 по 24.02.2022 [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про фактичне проживання громадян, які мешкають у житлових приміщеннях, що є об`єктом права власності № 4 від 02.11.2022, яка видана головою правління ОСББ «НА ПОРТОВІЙ». Отже, позивачем не доведено, що саме [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення за адресою надання послуг. Крім того, як зазначає відповідач, позов було пред`явлено у серпні 2022 року, то навіть у разі якщо би відповідач проживав за вказаною адресою, то нарахування заборгованості за період з 01.02.2014 по 01.02.2017 є незаконним у зв`язку із пропуском строку позовної давності. 01.12.2022 до суду надійшла відповідь Концерну «Міські теплові мережі» на відзив відповідача, у якій зазначено, що відповідач, всупереч п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, не надавав Концерну документи та не повідомляв позивача про його фактичне не проживання за адресою: [ADDRESS] . Крім того, представник Концерну заперечує проти стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу, оскільки відповідачем та його представником не підтверджено співмірності заявленої вимоги щодо витрат на правничу допомогу із ціною позову. З огляду на викладені обставини, представник позивача просила суд позов задовольнити у повному обсязі, та відмовити у задоволенні вимог відповідача та його представника у повному обсязі. 08.12.2022 представником відповідача адвокатом Працевитим Г.О. подано заперечення на відповідь на відзив, в яких наполягає на тому, що оскільки відповідач не був ні власником, ні користувачем зазначеної у позові кімнати, у ній ніколи не проживав, а був тільки зареєстрований за цією адресою, то і відсутні підстави вважати його споживачем комунальних послуг у розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Крім того, у спірному періоді відповідачем не вносилися жодні платежі на рахунок позивача, а відтак строк позовної давності не переривався. До того ж, витрати на правову допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, а тому просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 3\~000 грн. за написання відзиву та 1\~000 грн. за написання заперечення на відповідь на відзив. Представник позивача у судові засідання, що призначалися у цій справі, жодного разу не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, у позовній заяві просив про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Скользнєва В.В. проти позовних вимог заперечувала та просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив, а також просила вирішити питання про стягнення судових витрат за надання правової допомоги з позивача на користь відповідача. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, у межах заявлених позовних вимог, доходить висновку, що позов Концерну «Міські теплові мережі» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних обставин. Згідно з п. 1.3 Рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Вказані обставини є загальновідомими у межах міста, а відтак не підлягають доказуванню при розгляді цивільної справи. Отже, Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, яка надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за № 630, які діяли на час виникнення заборгованості, централізоване постачання гарячої води - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання. Централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами регулюються Законом України від «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює\~оплату за\~спожиті житлово-комунальні\~послуги щомісяця,\~якщо інший\~порядок та\~строки не\~визначені відповідним\~договором. Споживач\~не звільняється\~від оплати\~житлово-комунальних\~послуг,\~отриманих ним\~до укладення\~відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Пунктом 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. У відповідності до п. 18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, які діяли на час виникнення заборгованості, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Пунктом 29\~зазначених Правил\~передбачено,\~що споживач\~має право\~на зменшення\~розміру плати\~у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований у гуртожитку, за адресою: [ADDRESS] , з 01.10.2013 по теперішній час, що підтверджується інформацією Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 29.09.2022 вих. 04-46/4026, яка надана на запит суду (а.с. 13). З позовної заяви та доданих до неї довідки щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та розрахунку суми позову, випливає, що загальна сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надавалися Концерном «МТМ» за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.02.2014 по 31.10.2021 становить 17\~777,38 грн., та, як зазначає позивач, вказана сума боргу підлягає стягненню із відповідача [PERSON] , який зареєстрований за вказаною адресою. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд вважає неспроможними доводи представника відповідача стосовно того, що [PERSON] ніколи не проживав за вказаною позивачем адресою, а тому не повинен сплачувати надані Концерном «Міські теплові мережі» послуги, з огляду на таке: Як вже було вказано вище та підтверджується матеріали справи, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з жовтня 2010 року і по теперішній час. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] інформував Концерн «МТМ» про те, що він фактично не проживає за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, а відтак суд вважає, що [PERSON] є належним відповідачем у цій справі і саме з нього підлягає стягненню заборгованість за надані послуги у кімнату гуртожитку, де відповідач зареєстрував своє місце проживання. Таким чином, враховуючи викладені обставини, а також те, що відповідач не виконував свого обов`язку із своєчасної сплати за надані позивачем послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, не спростував розрахунок заборгованості, зроблений позивачем, а також не заперечував не здійснення ним оплат за надані послуги, суд доходить до висновку, що позовні вимоги Концерну «МТМ» про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води є обґрунтованими. Разом із тим, позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» підлягають частковому задоволенню, оскільки стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості у межах строку позовної давності, про застосування якої представником відповідача [PERSON] адвокатом Працевитим Г.О., заявлено у відзиві на позов. Так, згідно розрахунку заборгованості, який відповідачем належними та допустимими доказами не спростований, заборгованість за надані у кімнату [ADDRESS] послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.02.2014 по 31.10.2021 становить 17 777 грн. 38 коп. Тобто, Концерн «Міські теплові мережі» нарахував заборгованість за централізоване опалення та постачання гарячої води за період з 01.02.2014 по 31.10.2021. З позовом про стягнення вказаної суми заборгованості позивач звернувся до суду 19.09.2022 (згідно штампу з відміткою суду). Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Як встановлено судом, відповідач зобов`язаний щомісяця здійснювати оплату за житлово-комунальні послуги, а відтак вказані зобов`язання відповідача з оплати житлово-комунальних послуг виникали щомісяця. Розрахунковим періодом для оплати послуг, згідно п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, є календарний місяць. Плата за послуги повинна була вноситися не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Тобто, з 21 числа кожного місяця, що слідує за розрахунковим, починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці житлово-комунальних послуг, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №712/8916/17. Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину. Вказаний закон набрав чинності з 02 квітня 2020 року. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12.03.2020, який неодноразово продовжувався та триває і на даний час. З позовом до суду Концерн «МТМ» звернувся 19.09.2022. Строк позовної давності продовжено з дня набрання чинності змін у Розділі «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо продовження строку позовної давності, з 02.04.2020. Враховуючи викладені обставини, суд доходить до висновку, що позивач пропустив строк позовної давності за вимогами, які виникли з лютого 2014 року по лютий 2017 року включно. За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У вказаній справі представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності, про що зазначено у відзиві на позов. Позивачем не зазначено поважних причин пропуску строку позовної давності за період з лютого 2014 року по лютий 2017 року, а також не заявлено клопотання про поновлення цього строку. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за централізоване опалення та постачання гарячої води з відповідача [PERSON] за період з 01.02.2014 по 01.03.2017, слід відмовити у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності. Проте, з урахуванням наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, задоволенню підлягають позовні вимоги у межах строку позовної давності, з урахуванням вимог п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, і стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у період з 01.03.2017 по 31.10.2021, яка у загальному розмірі становить 13 478 грн. 36 коп. За таких обставин, позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» підлягають частковому задоволенню, та з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за централізоване опалення та постачання гарячої води у розмірі 13 478 грн. 36 коп. Крім того, у відповідності з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 1880 грн. 60 коп. Відповідачем також заявлено вимоги про стягнення з позивача витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги [PERSON] . Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно положень частин першої-четвертої статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з правилами пункту 3 частини другої статті 141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Отже, частиною 4 статті 137\~ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34 - 36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України", від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Вирішуючи питання про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу, суд доходить висновку, що наявні у матеріалах справи докази доводять реальність та обґрунтованість витрат на правову допомогу, а заявлена до стягнення з позивача сума відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи при складанні відзиву на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив, додані до заяв по суті справи докази на підтвердження понесених відповідачем судових витрат, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу з Концерну «Міські теплові мережі» на користь відповідача, та виходячи із принципу пропорційності, а також того, що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за необхідне стягнути з Концерну «МТМ» на користь [PERSON] документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу, у розмірі пропорційному тій частині позовних вимог у задоволенні якої судом відмовлено, що становить 968 грн. (4299,02 грн. х 4000 грн./17 777,38 грн. = 968 грн.).

Outcome: partial