Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] народився [PERSON] , актовий запис про народження за №12, складений Жовтневою сільською радою Токмацького району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про народження виданим 14 жовтня 2009 року Жовтневою сільською радою Токмацького району Запорізької області серії [NUMBER] . Відповідно до актового запису про народження батьком дитини записано [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Разом із тим, біологічним батьком дитини позивач вважає себе. Починаючи з 2007 року позивач та відповідач проживали у цивільному шлюбі, від якого [INFO] народився син, [PERSON] . У свідоцтві про народження сина прізвище батька дитини записано [PERSON] , зі слів матері, відповідно до вимог ст.135 СК України, проте, біологічним батьком дитини є позивач по справі - [PERSON] . Фактично позивач та відповідач весь час проживали спільно, вели спільне господарство, спільними зусиллями утримували та виховували сина [PERSON] , та в подальшому 15 жовтня 2022 року одружились, про що Вільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) складено актовий запис за №244, що підтверджуються свідоцтвом про шлюб, виданий 15 жовтня 2022 року серії [NUMBER] . У зв`язку із оголошення воєнного стану, поміж іншого, на території Запорізької, області в межах Бердянського, Василівського, Мелітопольського, Пологівського районів; відповідачка, зареєстрована за місцем проживання у м.Токмак, разом із [PERSON] з кінця лютого 2022 року переїхала до домоволодіння позивача й мешкає спільно із чоловіком та дитиною в м.Вільнянськ за адресою: [ADDRESS] однією сім`єю. Позивач у судове засідання не з`явився, подав через канцелярію суду заяву про розгляду справи за його відсутності, просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, подала через канцелярію суду заяву про визнання позовних вимог, просила суд позов задовольнити, розглянути справі за її відсутності. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Оскільки відповідач визнав, пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, суд за згодою сторін та враховуючи положення ч. ч. 3, 4 ст.200, ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Як вставноелно судом та вбачається з матеріалів справи, [INFO] народився [PERSON] . Батьками зазанчено [PERSON] та [PERSON] . Вказані обаствини підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданного 14.10.2009 Жовтневою сільською радою Токмацького району Запорізької області, актовий запис № 12. 15.10.2022 сторони по справі уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданного Вільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис № 244. Позивач разом з сином зареєстрована та проживає як внутрішньо переміщена особа за адресою місця проживання позивача: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживаннявід 22.12.2022. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). Відповідно до частини другої статті 125 CК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до частин першої-третьої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі статтею 135 СК України. Неможливість особистого звернення позивача до відділу реєстрації актів цивільного стану обумовлена тим, що відповідно до п.2.1. «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, передбачено, що заява про визнання батьківства, яка є підставою для внесення змін, може бути подана до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання першого примірника актового запису про народження (крім випадків, коли актовий запис про народження складено дипломатичним представництвом або консульською установою України) або за місцем постановлення рішення суду про визнання батьківства. Проте, територія Токмацького району у зв`язку із оголошенням воєнного стану залишається тимчасово окупованою, зокрема, позивач по справі є військовослужбовцем, що підтверджується довідкою другого відділу Територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України від 06.09.2022 за №2/5/1181 за мобілізацією та направлений на військову службу. Крім того, відповідно до вимог пункту 2.10. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, передбачено, що заяви батьків про виправлення (зміну) прізвища або власного імені дитини в актовому записі про її народження у зв`язку з тим, що при державній реєстрації народження дитині присвоєно прізвище або власне ім`я без урахування побажань обох або одного з батьків, приймаються відділами державної реєстрації актів цивільного стану не пізніше одного року з дня народження, а заяви про виправлення власного імені дитини у зв`язку з тим, що вона фактично має власне ім`я, відмінне від зазначеного в актовому записі про її народження, - до досягнення нею 14-річного віку. Спір між батьками щодо виправлення (зміни) прізвища або власного імені дитини у цьому випадку вирішується органом опіки та піклування або судом. Разом із тим, станом на час звернення до суду повний вік малолітнього сина складає 13 років, що унеможливлює внесення змін до актового запису про народження шляхом звернення до органу реєстрації актів цивільного стану, отже спір підлягає вирішенню в судовому порядку. Відповідно до роз`яснень пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2008 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). У третьому абзаці п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.02.2020 у справі № 643/9245/18 (провадження №61-16732св19) зроблено висновок щодо застосування статті 130 СК України та вказано, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України. Тобто, доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №543/738/16-ц (провадження №61-4163св18), від 29.08.2018 у справі №641/9147/15-ц (провадження №61-26210св18), від 21.11.2018 у справі №225/6301/15-ц (касаційне провадження №61-30047св18). У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «щодо предмету доказування у даній категорії справи, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved