Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

У вересні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування коштів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] придбав квитки на поїзд № 137*ДБ НШ напрямком ХАРКІВ-ПАС - ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ, дата та час відправлення 02.03.2022, 21:26 у вагон № 14, місця: 013, 047, 048, на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , та два перевізних квитки для тварин, та квитки на поїзд № 137*ДБ НШ напрямком ХАРКІВ-ПАС - ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ, дата та час відправлення 06.03.2022, 21:26 у вагон № 14, місця: 018, 046, 047, на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , та два перевізних квитки для тварин з метою евакуації себе та рідних. У день відправки рейсу (02.03.2022), передчасно діставшись до ХАРКІВ-ПАС звідки мала відбутися посадка, працівниками ХАРКІВ-ПАС було повідомлено про те, що було скасовано рейс, у зв`язку із воєнними діями, тому позивач не зміг скористатися придбаними квитками та отримати послугу від АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ". Після того, як 02.03.2022 позивач дізнався про те, що відправлення відбуваються не за придбаними квитками, а у порядку «живої черги», ним було прийнято рішення здати ці квитки, але у зв`язку із перенавантаженням вокзалу, він не повернув квитки. 06.03.2022 він також не зміг використати квитки, оскільки поїзд відправився не за графіком і посадка відбувалась у порядку "живої черги", що унеможливило зайняти місце згідно квитків. Відтак, позивач просить суд: - зобов`язати відповідача АТ «Українська Залізниця» відшкодувати витрачені кошти на квитки в повному обсязі в розмірі: 1578 грн. 60 коп. (за 6 квитків та 4 перевізних квитка, на 02.03 та 06.03) на картку з якої було здійснено оплату квитків: [NUMBER]. 13.09.2022 ухвалою суду було відкрито провадження. Позивачем у судове засідання було подано заяву, в якій зазначено про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, тому в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Окрім цього, до суду від відповідача не було подано жодних документів на спростування доводів позивача. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону №1023-XII споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У відповідності до ст. 4 вказаного Закону, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів). Відповідно до ч. 1,2 ст. 10 Закону України Про захист прав споживачів, споживач має право відмовитись від договору про надання послуг і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо під час надання послуг стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків, або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Згідно ч.4 ст. 10 Закону України Про захист прав споживачів регламентовано, що за наявності у послузі істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1 ст. 22 ЦК України). Згідно п.1) ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є, зокрема, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.3 ст. 22 ЦК України). Відповідно до статті 8 Закону України «Про залізничний транспорт» перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом загального користування організується на договірних засадах. Для забезпечення виконання договірних зобов`язань здійснюється перспективне та поточне планування перевезень. Умови та порядок організації перевезень, у тому числі в прямому змішаному сполученні, за участю залізничного та інших видів транспорту, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень, схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів та Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України. Наведене свідчить про те, що між сторонами виник спір, який випливає з договірних відносин щодо надання транспортних послуг та з приводу захисту прав споживачів. Відповідно до ст. 910 ЦК України, за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). Так, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Дослідивши зібрані в справі докази, надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і приходить до висновку про наявність підстав для їх задоволення, а іншого не було спростовано стороною відповідача. Відповідно до ст.141ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Outcome: approved