Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 25461,06 грн., а також 3% річних у розмірі 6606,00 грн. та інфляційні витрати у розмірі 65319,72 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.05.2013 по справі № 641/1579/13-ц було стягнуто, серед іншого, з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 64464,49 грн. На примусовому виконанні в Індустріальному відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебувало виконавче провадження № [NUMBER] щодо вказаного рішення, яке було відкрито постановою державного виконавця від 10.12.2014. Виконання рішення та стягнення коштів з [PERSON] відбувалось до 20.11.2021 та наразі виконавче провадження є завершеним, що вбачається з відповідної постанови державного виконавця. Однак, згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» - стягувача у вказаному виконавчому провадженні від 24.07.2015 № 150724/561, вбачається, що [PERSON] боргів перед банком не має станом на 24.07.2015. Крім того, ухвалою від 05.12.2013 вищезазначене заочне рішення по справі № 641/1579/13-ц було скасовано, а справу призначено до розгляду, за результатами якого, ухвалою від 26.12.2013 позов АТ КБ «Приватбанк», пред`явлений, зокрема, до [PERSON] залишено без розгляду за відповідною заявою банку. Відтак, починаючи з дати відкриття виконавчого провадження по дату його завершення з [PERSON] в рамках ВП № [NUMBER] було помилково та без належних підстав стягнуто кошти на користь відповідача внаслідок пред`явлення банком до виконання виконавчого листа суду як такого, що не підлягав виконанню, тому грошові кошти, які були стягнуті в рамках виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа вважаються безпідставно набутими та підлягають поверненню на підставі положень статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки правової підстави, на якій було набуто грошові кошти, на теперішній час не існує. Ухвалою суду від 14.09.2022 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 21.11.2022 на адресу суду від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечував, зазначивши, що позивачем не доведено, що грошові кошти у розмірі 25461,06 грн. із пенсії позивача були утримані саме на користь АТ КБ «ПриватБанк», що унеможливлює встановлення факту їх безпідставного набуття відповідачем. Крім того, представник відповідача просив суд застосувати строки позовної давності. До судового засідання сторони не з`явились, хоча про час, день та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Позивач подала заву про розгляд справи у її відсутність, просила задовольнити позов у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. 08.02.2023 представник відповідача подав заяву до суду про розгляд справи без його участі, проти позову заперечував в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов. Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.05.2013 по справі № 641/1579/13-ц було стягнуто, серед іншого, з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 64464,49 грн. На примусовому виконанні в Індустріальному відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебувало виконавче провадження № [NUMBER] щодо вказаного рішення, яке було відкрито постановою державного виконавця від 10.12.2014. Виконання рішення та стягнення коштів з [PERSON] відбувалось до 20.11.2021 та наразі виконавче провадження є завершеним, що вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження від 20.11.2021. Однак, згідно з копією довідки АТ КБ «Приватбанк» - стягувача у вказаному виконавчому провадженні від 24.07.2015 № 150724/561, вбачається, що [PERSON] боргів перед банком не має станом на 24.07.2015. Крім того, ухвалою від 05.12.2013 вищезазначене заочне рішення по справі № 641/1579/13-ц було скасовано, а справу призначено до розгляду, за результатами якого, ухвалою від 26.12.2013 позов АТ КБ «Приватбанк», пред`явлений, зокрема, до [PERSON] залишено без розгляду за відповідною заявою банку. Відповідно до наданої позивачем копії довідки, виданої [PERSON] , про відрахувані суми з пенсії виконавчим документом ВП № [NUMBER] від 26.01.2015 з квітня 2015 по серпень 2020 з пенсії позивача було відраховано грошові кошти в сумі 18980,78 грн. Як визначено у ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлено. Отже, обставини, щодо визнання виконавчого листа № 641/1579/13-ц виданого 01.07.2013 на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.05.2013, таким що не підлягає виконанню, встановлені рішенням суду відтак, відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Позивач вважає, що кошти у розмірі 25461,06 грн. утримано без достатньої правової підстави, оскільки їх стягнуто у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа № 641/1579/13-ц, який в подальшому визнано таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як визначено у ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Спірні правовідносини регулюються главою 83 ЦК України, яка визначає загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Як визначено у ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Позивач просить стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 25461,06 грн. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів: 1) про суму, яка була стягнута з пенсії позивача за період дії виконавчого провадження, адже надана суду довідка не містить найменування органу, що її видав, підпису уповноваженої особи чи печатки організації, тому не може бути врахована як доказ; 2) що кошти, які були стягнуті з [PERSON] на виконання постанови у виконавчому провадженні № [NUMBER] у розмірі 25461,06 грн., стягнуті на підставі виконавчого листа 641/1579/13-ц виданого 01.07.2013 на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.05.2013. Також позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження перерахування безпідставно стягнутих коштів на рахунок АТ КБ «ПриватБанк». Відтак, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 25461,06 грн. безпідставно набутих коштів недоведеною та необґрунтованою, тому вона не підлягає задоволенню. За правилами ч.1 ст.188 ЦПК України похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів, а тому вимоги про стягнення 3 % річних від простроченої суми в загальному розмірі 6606,00 грн. та втрати від інфляції за весь час прострочення в розмірі 65319,72 грн., також задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від основної вимоги. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed