Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-26 00:00:00

1. Короткий виклад доводів поданої заяви. Ставлення учасників до заяви. [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з вказаною заявою та посилаються на те, що 25 жовтня 2019 року вони уклали шлюб, актовий запис про який не був внесений до реєстру актів цивільного стану України у зв`язку з тимчасовою окупацією АР Крим. [INFO] в м. Сімферополь АР Крим у них народилась дочка [PERSON] . Однак органи державної влади України тимчасово не здійснюють повноваження у вказаному населеному пункті. Ця обставина перешкоджає проведенню державної реєстрації народження дітей. Тому [PERSON] та [PERSON] просять суд встановити факт, що [INFO] в м. Сімферополь народилась [PERSON] матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] , громадянка України, а батьком - [PERSON] , [INFO] , громадянин України. [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] не з`явились у судове засідання. Представник заявників [PERSON] подала заяву про розгляд цивільної справи в її відсутності та у відсутності заявників (а.с.10). Представник Бориспільського ВДРАЦС у Бориспільському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) також не з`явився у судове засідання, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Правовідносини, учасниками яких є [PERSON] та [PERSON] , регулюються главою 6 «Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розділу IV «Окреме провадження» ЦПК України та главою 13 «Особисті немайнові права і обов`язки батьків» розділу ІІІ «Права та обов`язки матері, батька і дитини» СК України. 2. Норми права, якими керується суд при розгляді цивільної справи. а. щодо встановлення факту народження дитини. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини, а також Молдови та Росії. В цих справах Європейський суд з прав людини, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає у тому, що не можуть визнаватись недійсними всі без виключення документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей та шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоду особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, які проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами тощо), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку, передбаченому ст.317 ЦПК України. Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, підставами для проведення державної реєстрації народження є один із документів: а) медичний висновок про народження, сформований в Реєстрі медичних висновків електронної системи охорони здоров`я відповідно до Порядку формування та видачі медичних висновків про народження в Реєстрі-медичних висновків електронної системи охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18 вересня 2020 року №2136, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30 вересня 2020 року за №953/35236; б) медичне свідоцтво про народження (форма №103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024; в) медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма №103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024; г) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть (форма №106-2/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024; ґ) медичний документ, виданий компетентним суб`єктом іншої держави, що підтверджує факт народження, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з абзацом 126 пункту 8 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, державну реєстрацію народження на підставі рішення суду про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України проводить відділ державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення суду в день надходження такого рішення в паперовій формі або будь-який відділ державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника в день отримання рішення суду у спосіб, передбачений абзацами п`ятим, шостим пункту 3 глави 1 розділу II цих Правил. б. щодо забезпечення особистих немайнових прав дитини. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з п.4 ст.315 ЦК України в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу та усиновлення. Відповідно до ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч.1 ст.145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Відповідно до абз.2 ч.1 ст.146 СК України ім`я дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, у разі відсутності добровільного визнання батьківства визначається матір`ю дитини. Згідно з ч.2 ст.147 СК України по батькові дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, за умови, що батьківство щодо дитини не визнано, визначається за іменем особи, яку мати дитини назвала її батьком. 3. Мотиви, якими керується суд при розгляді цивільної справи. Зі змісту виписного епікризу від 12 жовтня 2020 року (а.с.9) вбачається, що [INFO] у [PERSON] народилась дівчинка вагою 3000 грамів. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20 жовтня 2020 року (а.с.8) вбачається, що народження дитини відбулось у м. Сімферополь. Як вбачається з ч.2 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», м. Сімферополь розташовується на окупованій території України, в межах якої органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Ця обставина перешкоджає проведенню державної реєстрації народження дитини. Зокрема, виписний епікриз не міститься у вичерпному переліку документів, що передбачений пунктом 2 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року. Натомість, як вбачається з абзацу 126 пункту 8 глави 1 розділу ІІІ цих Правил, державна реєстрація народження дитини, що відбулось на окупованій території України, здійснюється виключно на підставі рішення суду. В матеріалах цивільної справи міститься копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25 жовтня 2019 року (а.с.7), зі змісту якого вбачається, що 25 жовтня 2019 року [PERSON] уклала з [PERSON] шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації шлюбів м.Сімферополь Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим. Після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище « [PERSON] ». Водночас, з абз.3 ч.2 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» вбачається, що АР Крим є тимчасово окупованою територією з 20 лютого 2014 року. Тому відділ реєстрації шлюбів м.Сімферополь Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим не є органом державної реєстрації актів цивільного стану, уповноваженим на здійснення державної реєстрації шлюбів між громадянами України. Крім того, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 25 жовтня 2019 року (а.с.7) виконано на бланку, що не відповідає зразку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Ці обставини свідчать про те, що заявники не вважаються такими, що перебувають у шлюбі, зареєстрованому у встановленому законом порядку. Зокрема, в матеріалах цивільної справи відсутнє рішення національного суду, що набрало законної сили, про встановлення факту державної реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Тому підстави для визначення походження дитини від [PERSON] відсутні. Зі змісту свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20 жовтня 2020 року (а.с.8) вбачається, що заявниця обрала народженій нею дитині ім`я « [PERSON] ». У зв`язку з тим, що батьком дитини вона вказала особу на ім`я « [PERSON] », на підставі ч.2 ст.147 СК України по батькові дочки є « [PERSON] ». Крім того, на підставі ч.1 ст.145 цього ж Кодексу прізвищем дочки є « [PERSON] ». В матеріалах цивільної справи міститься копія паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 26 липня 2012 року на ім`я [PERSON] (а.с.3-4), в якому не вклеєна фотокартка заявниці при досягненні нею 25-річного віку. Однак факт отримання [PERSON] вказаного паспортного документа свідчить про набуття нею громадянства України у встановленому законом порядку. Відсутність фотокартки при досягненні заявницею 25-річного віку є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, а не припинення громадянства України. З огляду на це суд вважає, що з метою забезпечення юридичної визначеності належить встановити факт, що [INFO] в м. Сімферополь народилась [PERSON] , матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] , громадянка України. Визначення відомостей про батька дитини в порядку ч.1 ст.126 СК України відноситься до повноважень не суду, а відділу державної реєстрації актів цивільного стану, що здійснюватиме державну реєстрацію їх народження. Тому у задоволенні заяви в частині інших вимог слід відмовити.

Outcome: partial