Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

19 серпня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, після зменшення позовних вимог, просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 25797, 48 грн. майнової шкоди, 20000 грн. відшкодування моральної шкоди, 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 3500 грн. витрат пов`язаних із проведенням експертизи та судовий збір. В обгрунтування позову покликається на те, що 04.12.2018 близько 21 год. 00 хв. у м. Радехів по вул. Галицькій, 17 Львівської області відбулось ДТП за участю автомобіля марки "Субару Форестер" н.з. [NUMBER] та автопоїзда у складі сідлового тягача марки "Даф" та напівпричепа марки "Джанміл", внаслідок чого водій автомобіля "Субару Форестер" від отриманих травм загинув на місці події. Власником автомобіля "Субару Форестер" н.з. [NUMBER] є [PERSON] . У зв`язку із досудовим розслідуванням №12018140000000631 від 04.12.2018 вказаний автомобіль визнано речовим доказом та передано на зберігання на територію автостоянки Радехівського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області, що разташована за адресою: м. Радехів, вул. Львівська, 9. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 05.12.2018 року на вищевказаний автомобіль накладено арешт. 31.01.2019 року постановою слідчого ВРЗуСТ СУ ГУНП у Львівській області Рокошевського А.М. кримінальне провадження закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 17.05.2021 арешт на автомобіль скасовано. Адвокатом позивача Лопушанським І.Б. вживались заходи щодо повернення вказаного автомобіля, однак згідно відповіді №4282/62/01/11 від 07.07.2021 повідомлено, що автомобіль марки "Субару Форестер" як речовий доказ на зберігання не передавався. Вказали, що 13.05.2022 року позивачу повернуто транспортний засіб, однак у зв`язку із його неналежним зберіганням він пошкоджений ( в розукомплектованому стані). Зазначили, що позивачу завдано майнову шкоду у розмірі 25797, 48 грн. Крім цього, вказали, що внаслідок протиправних дій відповідача, які спричинили пошкодження автомобіля [PERSON] завдало значних душевних страждань та переживань, тому просять стягнути з відповідача 20000 грн. моральної шкоди. Крім цього, позивач просить стягнути витрати на професійну правову допомогу, витрати пов`язані із проведенням експертизи та судовий збір. 20 серпня 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 27.09.2021 представником відповідача Державної казначейської служби України подано до суду відзив на позовну заяву, у якій просили відмовити у задоволенні позовних вимог. В обгрунтування вказаного зазначили, що кошти на відшкодування шкоди, завданої державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Вказали, що позивачем не долучено до справи жодного належного та допустимого доказу на підтвердження зазначених обставин, та не доведено причинний зв`язок між діями відповідача 1 і зазначеними позивачем наслідками. Відсутні докази заподіяння позивачу матеріальної та моральної шкоди. 05.11.2021 року представником відповідача Головного управління національної поліції у Львівській області подано до суду відзив, у якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Покликались на відсутність доказів завдання відповідачем матеріальної та моральної шкоди. Представник позивача надав суду відповідь на відзив у якому просили задовольнити позовні вимоги. В обгрунтування вказаного зазначили, що посадовими особами Національної поліції України не забезпечено схоронність та повернення транспортного засобу [PERSON] , який був речовим доказом у кримінальному провадженні, який було арештовано та передано для зберігання на спеціальний майданчик. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 02.12.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи до судового розгляду. 03.05.2022 року представником позивача надано суду додаткові пояснення. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 01.06.2022 року постановлено повернутись до розгляду справи в підготовчому провадженні. 17.06.2022 подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 10.08.2022 року прийнято уточнену позовну заяву. 12.09.2022 року представником відповідача ГУНП у Львівській області подано до суду додаткові пояснення. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 03.10.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд справи. 28.10.2022 року позивачем надано суду заяву про надання доказів на підтвердження розміру судових витрат. 05.12.2022 року представником відповідача ГУНП у Львівській області подано до суду заперечення на заяву про стягнення судових витрат у справі. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 21.11.2022 року витребувано із ГУНП у Львівській області матеріали кримінального провадження для огляду у судовому засіданні. У судовому засіданні представинк позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За положеннями ч.3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Завдання майнової шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно - розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, тобто така шкода відшкодовується на загальних підставах, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 ЦК України). Відповідно до статті 1174ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 464/9789/17, вказано, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір, а суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Як вбачається із матеріалів справи, СУ ГУНП у Львівській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018140000000631 від 04.12.2018, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. 04.12.2018 близько 21 год. 00 хв. у м. Радехів по вул. Галицькій, 17 Львівської області відбулось ДТП за участю авмтомобіля марки "Субару Форестер" н.з. [NUMBER] та автопоїзда у складі сідлового тягача марки "Даф" та напівпричепа марки "Джанміл", внаслідок чого водій автомобіля "Субару Форестер" від отриманих травм загинув на місці події. Власником автомобіля "Субару Форестер" н.з. [NUMBER] є [PERSON] . У зв`язку із досудовим розслідуванням №12018140000000631 від 04.12.2018 вказаний автомобіль визнано речовим доказом та передано на зберігання на територію автостоянки Радехівського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області, що разташована за адресою: м. Радехів, вул. Львівська, 9. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 05.12.2018 року на вищевказаний автомобіль накладено арешт. 31.01.2019 року постановою слідчого ВРЗуСТ СУ ГУНП у Львівській області Рокошевського А.М. кримінальне провадження закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 17.05.2021 арешт на автомобіль скасовано. Адвокатом позивача Лопушанським І.Б. вживались заходи щодо повернення вказаного автомобіля, однак згідно відповіді №4282/62/01/11 від 07.07.2021 повідомлено, що автомобіль марки "Субару Форестер" як речовий доказ на зберігання не передавався. Відповідно до листа слідчого управління Головного управління національної поліції у Львівській області від 27.05.2021 року зазначено, що для отримання автомобіля марки "Субару Форестер" р.н. [NUMBER] позивачу необхідно звернутися у ВП №2 Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області. Згідно листа Червоноградського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області від 07.07.2021 року вказали, що в період з 04.12.2018 року по 07.07.2021 року вищевказаний автомобіль, який вилучений органами попереднього слідства і дізнання, як речовий доказ на зберігання не передавався. 13.05.2022 року слідчий Рокошевський А.М. повернув позивачці залишки транспортного засобу. Під час повернення в автомобілі виявлено розбіжності в технічному стані речового доказу на момент його повернення та на момент вилучення слідчим. Відповідно до висновку експерта №344/22 судової автотоварознавчої експертизи від 14.06.2022 року вартість матеріального збитку завданого [PERSON] внаслідок розукомплектування автомобіля через неналежне його зберігання на дату повернення власнику становить 25797, 48 грн. Згідно ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Згідно ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту; 5) за вироком суду в кримінальному провадженні щодо кримінального проступку. З вищенаведеного вбачається, що дії (бездіяльність) органу досудовоо розслідування щодо незабезпечення належного збереження тимчасово вилученого майна свідчить про невиконання відповідачем ГУНП у Львівській області покладеного на цей орган законом обов`язку щодо забезпечення схоронності тимчасово вилученого майна, що призвело до негативних наслідків, які зазнав позивач, пов`язаних із пошкодженням його автомобіля. За наведеного, стороною позивача надано суду достатні докази завдання позивачу посадовою особою ГУНП у Львівській області майнової шкоди у зв`язку із знищенням (пошкодженням) транспортного засобу за неналежного зберігання такого. Вирішуючи питання про відшкодування позивачу моральної шкоди, суд дійшов висновку, що позовна вимога всупереч ст.ст.57-60 ЦПК України не доведена, жодних належних та допустимих доказів на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовує позивач свою вимогу про стягнення моральної шкоди не надано, а відтак в задоволенні такої слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю. Також, позивачкою заявлено вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, розглядаючи яку суд дійшов наступного. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Представником позивача заявлено про відшкодування за рахунок відповідача 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до договору про надання правничої допомоги №23/03 від 23.03.2021 адвокатське об`єднання "Форсеті" в особі голови Лопушанського І.Б. та Плесак М.І. укладено договір про надання правової допомоги. Згідно додаткової угоди №1 до договору про надання правничої допомоги №23/03 від 23.03.2021 року [PERSON] і адвокатське об`єднання "Форсеті" уклали додаткову угоду №1 про те, що у зв`язку з значним обсягом наданих послуг і виконаних робіт, сторони дійшли згоди змінити п.4.1 договору та викласти у такій редакції: "Вартість правничої допомоги у передбаченій п.1.1 справі становить 10000 грн." Відповідно до акта № 1 від 28 жовтня 2022 року представник зазначив види юридичних послуг, які були надані ним клієнту [PERSON] у розмірі 10000 грн. Разом з тим, суд зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів-мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.137 ЦПК України). У постанові Верховного суду від 04 лютого 2020 року у справі № 280/1765/19 (провадження №К/9901/607/20) міститься правовий висновок про те, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. З матеріалів справи вбачається, що розмір відшкодування судових витрат є співмірним із ціною позову, позивач поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн., які документально підтверджені і які слід стягнути з відповідача на користь позивача з Державного бюджету України. Позивач поніс витрати під час проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 3500 грн., що підтверджується договором №2707/21 та договором №0606_А/22 від 06.06.2022 року, квитанцією №9 від 30.07.2021, рахунками №1406_А/22 від 14.06.2022, №2707/21 від 27.07.2021 (а.с.27-29 Т.2), а тому такі витрати слід стягнути з Державного бюджету України на користь позивача. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За наведеного вбачається, що з Державного бюджету України на користь [PERSON] слід стягнути 908 грн. судового збору.

Outcome: partial