Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що відповідач 21.10.2019 року отримав в борг від позивача грошові кошти - 14400 доларів США, про що написав розписку. Згідно даної розписки, відповідач зобов`язався повернути отримані кошти в повному обсязі позивачу в строк до 31.12.2019 року. Однак, ні в зазначений в розписці строк (31.12.2019), ні станом на день подання позовної заяви, отримані грошові кошти відповідач позивачу не повернув. При намаганні позивача з`ясувати обставини неповернення відповідачем грошових коштів, відповідач ігнорує позивача. При намаганні позивача вирішити питання повернення грошових коштів в досудовому порядку шляхом направлення 18.04.2022 року відповідної заяви відповідачу на його телефонний номер у месенджері Вайбер, відповідач отримавши дану заяву не відповів на неї. Враховуючи викладені обставини, позивач вимушений звернутись із позовною заявою до суду за захистом своїх цивільних прав, порушених відповідачем. Оскільки відповідач отримав в борг грошові кошти в іноземній валюті - доларах США, знецінення даної суми грошових коштів унаслідок інфляційних процесів не відбулось, а відтак, відповідач в зв`язку простроченням виконання грошового зобов`язання, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, повинен сплатити суму боргу з урахуванням 3 % річних від простроченої суми, як наслідок невиконання грошового зобов`язання. Згідно офіційної сторінки Національного банку України в мережі Інтернет, на 21.11.2022 року, тобто, на день подання позовної заяви до суду, офіційний курс гривні до долара США визначено в розмірі 36,5686 гривень за 1 долар США. Таким чином, сума боргу відповідача перед позивачем станом на 21.11.2022 року в національній валюті України становить 526587,84 гривні Також, на дану суму боргу, починаючи з першого дня прострочення виконання грошового зобов`язання (01.01.2020 року) та станом на 21.11.2022 року згідно вимог ст.625 ЦК України, нараховуються 3% річних, що складає 45661,67 грн. Таким чином, загальна сума боргу відповідача перед позивачем з урахуванням 3% річних від простроченої суми, станом на 21.11.2022 року становить 572249,51 гривні. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь за договором позики від 21.10.2019 року грошові кошти в розмірі 572249 грн. 51 коп. та понесені судові витрати у розмірі 12975 грн. 00 коп. 23.11.2022 року ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області відмовлено в задоволенні заяви представника позивача [PERSON] , адвоката Іванова О.В. про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, власником якого є громадянин [PERSON] . Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 03.01.2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 13.02.2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 13.02.2023 року представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що згідно розписки від 21.10.2019 року, [PERSON] зобов`язався виплатити суму боргу 14400 USD до 31.12.2019 року [PERSON] . При цьому, зміст розписки не містить відомостей про передачу позивачем грошових коштів та отримання відповідачем цих грошових коштів. Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі коштів відповідачу. Наявність у наданій позивачем розписці зобов`язань повернути борг у грошовій сумі, не може свідчити про те, що між сторонами було укладено договір позики та те, що позивачем було передано відповідачу грошові кошти, оскільки даний борг міг виникнути на підставі інших правовідносин. Позивач не надав суду переконливих доказів на підтвердження факту передачі відповідачу грошових коштів, які він вимагає повернути. За таких обставин позивачем не доведено факт укладення між сторонами договору позики, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача надіслав на електронну адресу суду заяву з клопотанням про розгляд справи без участі відповідача та представника відповідача, у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторони позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини. Згідно копії розписки від 21.10.2019 року, оригінал якої було досліджено судом в судовому засіданні, [PERSON] зобов`язувався віддати 14400 доларів США боргу, який отримав від [PERSON] до 31.12.2019 року (а.с. 5). Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 501/1243/20, провадження № 61-14794 св 21. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Висновки суду за результатами позову. Суд встановив, що відповідач [PERSON] не виконав умов укладеного із позивачем [PERSON] договору позики, оформленого розпискою від 21.10.2019 року, оскільки у визначений сторонами у договорі строк кошти не повернув, тому боржник зобов`язаний сплатити позивачу суму основного боргу з урахуванням сум, визначених частиною другою статті 625 ЦК України. Крім того, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, що розписка не містить відомостей про передачу позивачем грошових коштів та отримання відповідачем цих грошових коштів, оскільки такі спростовуються оригіналом дослідженої в судовому засіданні розписки. Вказана розписка містить відомості, що відповідач зобов`язується віддати 14400 доларів США боргу, який отримав від [PERSON] , [INFO] , до 31.12.2019 року. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Статтею 30 ч. 3 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. За змістом ст. 137 ЦПК за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат слід враховувати: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц, де зокрема вказано «Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони». Отже суд встановив, що витрати на правничу допомогу, які поніс позивач в розмірі 8000 грн. підтверджені належними доказами, а саме: копією витягу з Договору про надання правової допомоги від 15.04.2022 року укладеного між [PERSON] та адвокатом Івановим О.В. згідно умов якого гонорар адвоката за надання правової допомоги по здійсненню представницьких повноважень, захисту прав і законних інтересів [PERSON] стосовно стягнення заборгованості перед клієнтом по договору позики від 21.10.2019 року, укладеного клієнтом з [PERSON] становить 8000 грн.; копією ордера на надання правничої (правової) допомоги серія ВА № 1031651 від 21.10.2022 року; копією квитанції до прибуткового касового ордера № 35 від 21.10.2022 року згідно якої [PERSON] передав адвокату Іванову О.В. 8000 грн., підстава - Договір про надання правової допомоги від 15.04.2022 року. Розмір даних витрат є обґрунтованим, що у свою чергу, на переконання суду, також відповідає критерію розумності їх розміру, враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, витраченим адвокатом часом на надання послуг позивачу, ціну позову та значенням вирішення справи для позивача. При цьому суд враховує, що відповідач не скористався правом на заперечення таких витрат, не вказував щодо їх співмірності. Суд враховує, що наданими представником позивача доказами та враховуючи відсутність будь-яких заперечень сторони відповідача, зважаючи на тривалість розгляду справи, кількість проведених судових засідань відсутні підстави для відмови в задоволенні заяви в частині стягнення витрат на правничу допомогу. Крім того, одночасно із поданням позовної заяви до суду, за яку сплачено судовий збір у розмірі 4578,00 грн., представник позивача, адвокат Іванов О.В., звернувся із заявою про забезпечення позову, за подання якої було сплачено 397,00 грн. судового збору. Зважаючи на те, що судом відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову, позовні вимоги задоволено повністю та враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути лише судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 4578,00 грн. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути судові витрати: по сплаті судового збору в розмірі 4578 грн. 00 коп. та 8000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

Outcome: approved