Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва звернулося Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. У своїй позовній заяві просили суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 4634,92 доларів США, що за курсом 27,83 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.02.2021 року складає 128 989,82 грн. станом на 17.02.2021 р. за кредитним договором № КЗК4АК01050006 від 21.01.2008 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 21.01.2008 року уклали кредитний договір КЗК4АК01050006. Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати Відповідачу кредит у розмірі 32 034,29 доларів США на термін до 18.01.2013 р., а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язання за Договором КЗК4АК01050006 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено Договір поруки. В порушення умов кредитного Договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. 19.09.2012 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Індустріального суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави Відповідача. 20.10.2015 року Апеляційним судом Дніпропетровської області було винесено рішення про звернення стягнення на предмет застави. Оскільки, з Відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Апеляційним судом Дніпропетровської області від 20.10.2015 року, тобто за період з 21.01.2008 року по 14.09.2012 року, то за період після подання позовної заяви від 22.01.2013 року, з 23.01.2013 по 17.02.2021 року Відповідач має заборгованість у розмірі - 4 634,92 доларів США, яка складається з 3 % річних від простроченої суми. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2021 року у справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 14 січня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Зі змісту заперечення вбачається, що відповідач заявляє про застосування строку позовної давності. 01 лютого 2022 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив. У своїх пояснення позивач росить суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, до позовної заяви долучив заяву, згідно якої проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву, згідно якої заперечує щодо задоволення позовних вимог. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Таким чином, заслухавши пояснення сторін по справі, розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.ст. 626, 628, 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Судом встановлено, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 21 січня 2008 року уклали кредитний договір КЗК4АК01050006. Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 32 034,29 доларів США на термін до 18 січня 2013 року, а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку; щомісяця в період сплати. [PERSON] повинна надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. В забезпечення виконання зобов`язання за Договором КЗК4АК01050006 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено Договір поруки. 19 вересня 2012 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Індустріального суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави Відповідача. 20 жовтня 2015 року Апеляційним судом Дніпропетровської області було винесено рішення про звернення стягнення на предмет застави. Було вирішено в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № К3R4AK01050006 від 21.01.2008 року у розмірі 345 592,78 грн. звернути стягнення на предмет застави на автомобіля: MAZDA, модель: СХ-7, рік випуску 2007, тип ТЗ Легковий універсал, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що належить на праві власності відповідачці [PERSON] ( [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] ) шляхом опису та передачі зазначеного автомобіля позивачу з правом продажу вказаного автомобіля ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 10 000, 00 грн. Згідно з Розрахунком заборгованості Відповідач має заборгованість у розмірі - 4 634,92 доларів США, яка складається з наступного: 4 634,92 доларів США - 3 % річних від простроченої суми. Відповідачем надано до суду заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, яка підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до положень частини 1 статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до положень частини 1 статі 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За приписами статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 статті 253 ЦК України визначено, що перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з положенням частини 1 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тягар доказування обставин, пов`язаних з умовами кредитного договору, що мають значення для вирішення заявленого позову, в тому числі й щодо строку дії договору та строку дії кредитної картки, покладено на позивача. Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з матеріалів справи, Позивач нараховує за період з 23 січня 2013 року по 17 лютого 2021 року від простроченої суми 23 263,81 доларів США 3% річних, яка становить 4 634,92 доларів США. А саме, Позивач просить стягнути з Відповідачів 3% річних за 8 років, в той, коли Позивач дізнався про порушення своїх прав, в 2012 році, про що свідчить рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що трирічний строк позовної давності сплинув. Позивач звернувся з позовною заявою до суду 25 березня 2021 року, яка надійшла до суду 28 квітня 2021 року, тобто з пропуском строку загальної позовної давності. Відповідно до положень частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на викладене, пред`являючи позовну заяву до суду про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості, позивач пропустив строк позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вказаної позовної заяви. На підставі ч.ч. 2-4 ст. 137, ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України (із урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20)) підлягають стягненню з позивача на користь відповідача - [PERSON] витрати на правничу допомогу у розмірі 9 100,00 грн., які відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України не були оспорені позивачем.

Outcome: approved