Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача надмір перерахованих коштів у вигляді щомісячної адресної допомоги переміщеним особам на проживання в розмірі 9418, 50 грн та судові витрати. В обгрунтування вимог вказано, що відповідачці була призначена і виплачувалась щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 01.04.2020 року по 31.08.2020 року. Відповідач, будучи внутрішньо переміщеною особою та особою з інвалідністю другої групи, отримуючи вказану допомогу, не повідомила позивача про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, а саме про виїзд з місця проживання, у зв`язку з чим виникла переплата щомісячної адресної допомоги в розмірі 9418, 50 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою від 10.11.2022 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін (а.с. 23). Відповідач відзиву на позовну заяву не подала, про розгляд справи повідомлена належним чином, копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з додатками до неї отримала особисто 23.11.2022 року. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, на відповідача [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 17.09.2018 року №1826-2413 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 18). На підставі заяви [PERSON] від 16.03.2020 року рішенням позивача від 03.03.2020 року відповідачу призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 1883, 70 грн щомісячно (а.с. 15-17). На момент написання вказаної заяви відповідач проживала за адресою: [ADDRESS] . Розпорядженням позивача від 07.04.2020 року відповідачу продовжено строк виплати допомоги переміщеним особам на проживання до 01.06.2020 року (а.с. 14). Відповідно до акта позивача про обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №88 від 23.03.2020 року встановлено, що станом на 23.03.2020 року відповідач не проживає за вказаною адресою, зі слів її сина [PERSON] , остання проживає в селі. Представниками позивача у зв`язку з цим було залишено письмове повідомлення про необхідність термінового прибуття до позивача для підтвердження фактичного місця проживання (перебування) (а.с. 12-13). Розпорядженням Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради від 30.07.2020 року відповідачу припинено виплату допомоги переміщеним особам на проживання з 01.04.2020 року у зв`язку з неповідомленням про зміну обставин, які впливають на призначення такої допомоги (а.с. 11). Позивачем на адресу відповідача направлялися повідомлення від 18.08.2020 року та від 03.03.2021 року про обов`язок останньої повернути переплачену суму допомоги в розмірі 9418, 50 грн, яка утворилася за період з 01.04.2020 року по 31.08.2020 року та було попереджено, що в разі відмови у перерахуванні коштів вони будуть стягнуті у судовому порядку (а.с. 9-10). Згідно розрахунку суми заборгованості станом на 26.11.2021 року заборгованість відповідача за період з 01.04.2020 року по 31.08.2020 року становить 9418, 50 грн (а.с. 8). 28.01.2022 року позивач звертався до відповідача з письмовою претензією щодо повернення надміру виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі на проживання в розмірі 9418, 50 грн, однак станом на момент звернення до суду такі кошти позивачу відповідачем не повернуто (а.с. 7). Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п. 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505 (в редакції на момент звернення) (далі Порядок) грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців. Пунктом 3 Порядку визначено, що для осіб з інвалідністю II групи грошова допомога становить 115 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім`ї подає заяву. У разі відсутності змін, що впливають на призначення грошової допомоги, про це зазначається у заяві про призначення допомоги на наступний шестимісячний строк, і до заяви не додаються документи, зазначені у цьому пункті, а використовуються відомості з документів, поданих з останньою заявою про призначення грошової допомоги. Таку заяву на наступний шестимісячний строк може бути подано з дати його початку або не раніше ніж за 15 днів до закінчення поточного шестимісячного строку (п. 4 Постанови). Відповідно до п. 11 Порядку уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня виникнення таких обставин. У разі виїзду внутрішньо переміщеної особи на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі та перебування на таких територіях понад 60 днів суми грошової допомоги повертаються за весь період перебування на зазначених територіях. У разі неможливості добровільного повернення або утримання надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються в судовому порядку. Виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі, серед іншого, виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п. 11 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505 у разі виїзду внутрішньо переміщеної особи на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі та перебування на таких територіях понад 60 днів суми грошової допомоги повертаються за весь період перебування на зазначених територіях. Позивачем не доведено факту виїзду відповідача на території, визначені п. 11 Порядку. Усне повідомлення сина відповідача про те, що [PERSON] поїхала в село, не може слугувати достатньою підставою для підтвердження інформації про зміну місця проживання відповідача, що в свою чергу підтверджується і отриманням поштової кореспонденції відповідачем за адресою: [ADDRESS] . Згадуваний акт позивача про обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №88 складено 23.03.2020 року, а продовжено строк виплати допомоги переміщеним особам на проживання відповідачу розпорядженням від 01.06.2020 року, що викликає сумнів у правомірності такого розпорядження. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до частини першоїстатті 1212 ЦК Україниособа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження №14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18). В матеріалах справи відсутні відомості, що [PERSON] мала на меті навмисно приховати дані про зміну місця проживання, тобто діяла недобросовісно, так само як і відсутні належні та переконливі докази, що остання проживає за іншою адресою. Крім того, враховуючи соціальний статус відповідачки, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідачки, суд вважає, що примусове повернення наданої державою допомоги може призвести до покладення на [PERSON] надмірного тягаря. Виходячи з системного аналізу вищезазначених правових норм у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed