Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

Позивач ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому просив стягнути з відповідача на користь позивача 4136,73 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 10 січня 2022 року ( 27,4977) склало 113750,56 гривень, в т.ч. основна заборгованість 3768,53 американських доларів та 3 ( три) відсотка річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 368,20 доларів США. Ухвалою суду від 14.01.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача до суду не з`явився, згідно позовної заяви просить справу розглянути у відсутність свого представника, на задоволенні позову наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило. Відповідач не подав відзив. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача та відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів. Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 201 К-Ф від 05.09.2007р. про надання кредиту на споживчі потреби в сумі 5760,00 доларів США строком з 05.09.2007 року по 04.09.2010 року, зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 11,9% річних. В забезпечення зобов`язання відповідача за кредитним договором 05.09.2007р. між сторонами був укладений договір іпотеки № 201 К-Ф. Відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконав. Рішенням Полтавського районного суду по справі за № 2-1240/2010 від 03.08.2010р.: Позов до відповідача про стягнення заборгованості по кредиту, дострокове стягнення кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено повністю. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 4359,89 доларів США (чотири тисячі триста п`ятдесят дев`ять доларів 89 центів), що офіційним курсом НБУ станом на 07.04.2010 року складає 34 552,13 грн.(тридцять чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят дві гривні 13 копійок). Стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 грн. та судовий збір в розмірі 830,52 грн., разом 950,52 грн. В рахунок заборгованості звернуто стягнення шляхом реалізації з публічних торгів на предмет іпотеки за договором іпотеки без оформлення заставної № 201 від 05.09.2007 року нерухоме майно земельну ділянку площею 0,1710 га., яка належить відповідачу на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯГ № 688699, виданого на підставі рішення 9 сесії 5 скликання Новоселівської сільської ради від 31.05.2007р. та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі територіальними органом земельних ресурсів за № 010754600107 від 16.08.2007р. В зв`язку з примусовою реалізацією з публічних торгів предмету іпотеки за договором іпотеки № 201 від 05.09.2007року нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,1710 га, яка належала відповідачу, Позивачу було сплачено 15995,45 грн. або 591,59 американських доларів. Залишок несплаченої заборгованості по кредитному договору складає 3768,53 доларів США. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення Полтавського районного суду по справі за № 2-1240/2010 від 03.08.2010р. про стягнення заборгованості за Кредитним договором Позивач направив відповідачу вимогу про сплату заборгованості: - за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 16.09.2018 по 15.09.2021 року (включно) у розмірі 368,20 доларів США: залишок несплаченої заборгованості по кредитному договору № 201 К-Ф від 05.09.2007 року 3768,53 доларів СШA. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку заборгованості (додається) в період з 16.09.2018р. по 15.09.2021р. заборгованість в розмірі 3 % річних за 1096 днів з суми боргу 3768,53 доларів США становить 368,20 доларів США. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно висновку, викладеному у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц: Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16.04.1991р. № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23.09.1994р. № 185/94-В «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на теригорії України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати- в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом НБУ. Згідно з ч. 3 ст. 533 цк України, використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом. Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці. Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України від 05 квітня 2001 року N° 2346-/|1 «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. Із зазначеного випливає, що валюта платежу визначається на день фактичного виконання грошового зобов`язання (яке може бути як добровільне так і примусове, як одноразове так і часткове), а відтак, у випадку виконання зобов`язання в іноземній валюті конвертацію вказаної суми заборгованості в національну валюту, при необхідності, належить провести на день здійснення платежу. 3 урахуванням наведеного між сторонами існують правовідносини з повернення відповідачем отриманого у позивача кредиту, які позичальником не виконані, зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у кредит в сумі 4136,73 доларів США, не повернуті, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму основної заборгованості в розмірі 3768,53 доларів США або 113750,56 гривень. Отже, 3% річних щодо боргу розраховуються множенням цієї суми на кількість днів прострочення - 1096, помноженої на 3, поділеної на 100 та поділеної на 365 (днів у році). Отже загальна сума заборгованості становить 4136,73 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 10 січня 2022 року (27,4977) становить 113750,56 гривень. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання і право на яку згідно ст. 550 ЦК України виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оскільки відповідачем взяті перед ПАТ АБ «Укргазбанк» зобов`язання, встановлені укладеним договором, добровільно не виконано, з урахуванням наведених вимог закону, слід стягнути з останнього на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тобто, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2481,00 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved