Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

До Приморського районного суду м.Одеси 10.09.2019 року звернулась [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про визнання недійсним та скасування заповіту. В обґрунтування позову зазначено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] померлого [INFO] . Позивач у лютому 2018 року, маючи намір подати заяву про прийняття спадщини, звернулася до нотаріуса, але була проінформована, що 19.02.2018 року приватним нотаріусом Марченко А.М. відкрита спадкова справа №4/2018, тому позивачка була змушена подати свою заявою про прийняття спадщини до вищезазначеного приватного нотаріуса, яка повідомила, що [PERSON] залишив заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №3-3261 від 14.10.2000 року, спадщина за заповітом була прийнята спадкоємцем за заповітом, тому позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивач зазначає, що у заповіті, залишеному від імені батька позивачки зазначено, що «усе моє майно, де б воно не було та з чого б не вкладалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде мені належати і на що я за законом матиму право, в тому числі належну мені квартиру під [ADDRESS] заповідаю [PERSON] ». Станом на 2000 рік батько позивачки перебував у шлюбі з матір`ю позивачка, тому на думку позивача він не міг залишити ніякий заповіт, відповідачка їй не знайома та квартира, яка фігурує в заповіті , продана батьком. У позивача є сумніви чи дійсно батько міг залишити заповіт на усе своє майно на ім`я невідомої особи, вважає що підпис на заповіті зроблений не батьком, а іншою особою. Крім того, вважає, що в копії заповіту, що є в нотаріальному архіві строчки про те, що батько залишає усе своє майно, можливо додані до нього за допомогою копіювального апарату, у текст заповіту було втручання шляхом можливого накладення одного тексту на іншій. Це твердження позивача можливо перевірити лише за допомогою спеціальних засобів під час проведення експертизи. Ухвалою суду від 13.09.2019 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову. 27.09.2019 року [PERSON] надала суду заяву, якою усунула недоліки, встановлені ухвалою суду від 13.09.2019 року. Ухвалою суду від 11.10.2019 року провадження у справі було відкрито. 11.11.2019р. у зв`язку з неявкою сторін розгляд справи було відкладено на 20.01.2020р. До суду 14.11.2019 року надійшло клопотання сторони позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 18.11.2019 року за клопотанням представника позивача витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Марченко Аеліти Мехманівни належним чином завірену копію спадкової справи до майна померлого [PERSON] .. Разом із позов позивачка заявила до суду клопотання, згідно якого просила забезпечити позов шляхом накладання арешту на наступне майно: -1/2 частини квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 11775568, що належала на праві власності [PERSON] ; -1/2 частини квартири [ADDRESS] реєстраційний номер майна 31594904, що належить на праві власності [PERSON] . Ухвалою суду від 25.11.2019 року клопотання позивачки задоволено. В підготовче засідання 20.01.2020 року сторони по справі не з`явились, позивачка надала заяву про розгляд справи без її участі та без технічної фіксації на судове засідання 20.01.2020 року. Розгляд справи відкладено на 02.03.2020 року. 30.01.2020 року на виконання ухвали суду від 19.11.2019 року приватним нотаріусом Марченко А.М. надано копію спадкової справи №4/2018 до майна померлого. 02.03.2020 року до суду електронною поштою надійшла заява про відкладення розгляд справи від позивача та її представника у зв`язку з хворобою. 02.03.2020 року представником відповідачки\~адвокатом Григор`євим В.В. надано заяву про розгляд справи без його участі, проти проведення почеркознавчої експертизи не заперечує, при цьому надав суду вільні зразки підпису померлого [PERSON] , проти відкладення розгляду справи заперечував. Ухвалою суду від 10.03.2020 року клопотанням позивача\~задоволено частково та призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, на час проведення якої провадження у справі було зупинено. Не погоджуючись з частковим задоволенням клопотання про призначення судової експертизи, позивач 01.04.2020 року подала апеляційну скаргу, яка постановою Одеського апеляційного суду від 14.12.2020 року залишена без задоволення, а ухвала Приморського районного суду м.Одеси від 10.03.2020 року без зміни. При цьому, залишаючи апеляцій скаргу без задоволення, апеляційна інстанція вказала, що у апелянта наявне право на подачу клопотання про призначення окрім почеркознавчої ще й технічної експертизи. Після повернення цивільної справи з апеляційної інстанції, справу було направлено для проведення почеркознавчої експертизи. До Приморського районного суду м.Одеси 24.12.2020 року від позивача [PERSON] надійшло клопотання про призначення судової технічної експертизи, Оскільки цивільна справа вже була направлена для проведення почеркознавчої експертизи, клопотання позивача про призначення ще й технічної експертизи залишилось не розглянутим. За результатами проведеної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, судової почеркознавчої експертизи, підпис в заповіті від 14.10.2020 року виконаним самим [PERSON] . Ухвалою суду від 01.07.2021 року поновлено провадження та призначено зазначену справу до розгляду\~у підготовчому\~засіданні на\~ 19.07.2021 року. У підготовче засідання призначене на 19.07.2021 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 30.08.2021 року. 30.08.2021 року представником позивача\~адвокатом Форманюк О.М. надано заяву про розгляд справи без її участі, в якій вона просила розглянути та задовольнити клопотання про призначення у справі судової технічної експертизи. У підготовче засідання 30.08.2021 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Ухвалою суду від 02.09.2021 року по справі призначено судову технічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі було зупинено. До суду 05.072022 року з ОНІДСЕ матеріали зазначеної справи були повернуті разом з Висновком судово-технічної експерта №21-5855 від 28.06.2022 року. Ухвалою суду від 08.07.2022 року поновлено провадження та призначено зазначену справу до розгляду у підготовчому засіданні на 22.08.2022 року. 18.08.2022 від [PERSON] надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням за межами міста. У підготовче засідання призначене на 22.08.2022 року з`явився представник [PERSON] адвокат Григор`єв В.В., не заперечував проти відкладення розгляду справи, проте зазначив, що це зловживанням, оскільки у позивачки є представник. Розгляд справи відкладено на 19.09.2022 року. 15.09.2022 року представник [PERSON] адвокат Форманюк О.М. надала суду заяву про зміну\~предмету позову (а.с.141-146 т.2 ) де просить визнати заповіт Александрова О.В. посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №3-3261 від 14.10.2000р. нікчемним. У підготовче засідання призначене на 19.09.2022 року з`явилася представник [PERSON] адвокат Форманюк О.М., заявила клопотання, яким просила прийняти заяву про зміну предмету позову. Позовні вимоги підтримала, проти закриття підготовчого засідання по справі та призначення її до розгляду по суті не заперечувала. Представник [PERSON] адвокат Григор`єв В.В. у підготовчому засіданні наголосив зо саме відповідачка [PERSON] є тією особою, на яку складено заповіт і цим позовом порушуються її інтереси, не заперечував проти прийняття до матеріалів справи заяви про зміну предмету позову, зазначивши, що з текстом зазначеної заяви вони ознайомлені, час для відзиву не потрібен. Позов не визнав, проти закриття підготовчого засідання по справі та призначення її до розгляду по суті не заперечував. Протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника позивачки та прийнято заяву про зміну предмету позову. Ухвалою суду від 19.09.2022 року підготовче засідання будо закрито та поправу будо призначено до розгляду по суті с призначенням дати розгляду на 08.11.2022 року. У судове засідання 08.11.2022року з`явилися представник представник [PERSON] адвокат Форманюк О.М та представник [PERSON] адвокат Григор`єв В.В. Представник [PERSON] адвокат Форманюк О.М. у судовому засіданні позов підтримала і пояснила, що [INFO] помер [PERSON] , який є батьком позивачки та будучи спадкоємцями першої черги за законом вона звернулися з заявою про прийняття спадщини. Листом від 12.07.2018 року її було повідомлено, що батько [PERSON] залишив заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 3-3261 від 14.10.2000 року на ім`я [PERSON] (Відповідача) та те що вона прийняла спадщину за заповітом. Як на підставу для задоволення позову посилалась на ст. 1257 ЦК України та вказувала на те, що заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення і є нікчемним, так як в заповіті вказана особа, яку неможливо ідентифікувати (без числа, місяця та року народження, без адреси та ідентифікаційного коду) і ця особа не співпадає з особою другою жінки померлого. Під час шлюбу він з їх матір`ю придбав квартиру на [ADDRESS] і залишив заповіт на [PERSON] , щоб не турбувалася. Вони думали, що заповіт був лише на [ADDRESS] . Батьки розійшлись. Продали квартиру десь в 2002-2003. Батько відмінив заповіт, потім він одружився з відповідачкою. Коли він раптово захворів, вони за цей час придбавши 3 квартири в [ADDRESS] залишиться донькам. Коли він помер, то з`ясувалося, що в заповіті є дописка і 02.08.2018 року вони звернулись з позовом до суду про визнання недійсним заповіту ( головуючий суддя Чернявська) і заповіт був витребуваний. Було клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, потім стало зрозуміло, що позов по справі 522/12852/18 подано не до того відповідача, а в заповіті була [PERSON] без апострофа і там не вказано дату народження, ідентифікаційний код і адресу реєстрації. Тобто залишено невідомій нам [PERSON] . Позов по справі було залишено без розгляду. Зараз ми звернулись з позовом до невідомої нам особи -причина -це заповіт на невідому особу і мабуть як третя особа, тому що неможливо ідентифікувати особу, на яку залишено заповіт. 10.01.2019 року нотаріальним архівом було видано дублікат заповіту [PERSON] , тобто незаконно-вона не мала право отримувати дублікат заповіту. В нашій справі було проведено почеркознавчу експертизу. Я розумію що [PERSON] є та ж особа, но тут повинно бути рішення суду. Ніяка лінгвістична експертиза не може це підтвердити. Форма заповіту не відповідала встановленій на той час особі - прошу визнати заповіт нікчемним 14.12.2020 року. На питання представника [PERSON] адвоката Григор`єв В.В. представник [PERSON] адвокат Форманюк О.М. у своїй відповіді пояснила, що з іншою [PERSON] , з якою померлий прожив 25 років, не знайомий, Я фактично розумію і не заперечую, що це є одна і так ж сама особа, але ж юридично- в матеріалах справи не має доказів того, що це є одна є і та сама особа. Представник [PERSON] адвокат Григор`єв В.В. у судовому засіданні позов не визнав, та підкреслив, що позов є необґрунтованим, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на недоведеність позовних вимог , оскільки є висновок почеркознавчої експертизи, де підтверджується, що підпис на заповіті належить померлому; висновок технічної експертизи, в якій зазначено, що не будо ніяких порушень; висновок лінгвістичного дослідження, по якому видно, що прізвище, ім`я та по-батькові в паспорті та у заповіті мабуть_різняться, але стосуються однієї ж той самої особи. Треба уважно почитати заповіт бо починається зі слів « і все майно, де б воно не знаходилось». Немає будь-яких відомостей, що існує інша [PERSON] так як в заповіті вказана саме його дружина. Це є лише видумками і в заповіті вказана саме його дружина, тому вражає, що у задоволені позову потрібно відмовити. На питання представника [PERSON] адвоката Форманюк О.М. представник [PERSON] адвокат Григор`єв В.В зазначив, що відповідач дійсно отримала дублікат цього заповіту в нотаріальному архіві. Ця дія не була оскаржена, архів зробив все вірно. Я не знаю як нотаріус у 2000 році при посвідчені заповіті написав по батькові без апострофа, но вона була з ним зареєстрована разом за цією адресою. Я не вважаю це помилкою, вважаю, що все складено вірно. Це є одна і так сама особа і цей факт - представник позивача не заперечую. Якби вона була неналежною особою, то нотаріус відмовив би їй у видачі заповіту і при видачі свідоцтва про спадщину нотаріус це питання буде вирішувати. Нам не потрібно мати рішення суду про те, що цей заповіт їй належить. Зазначив, що дійсність заповіту від 14.10.2000 року позивачем не спростована, оскільки померлий [PERSON] залишив заповіт, саме своїй другій дружині [PERSON] з якою проживав разом з 1998 року зокрема в квартирі під [ADDRESS] , яку придбав разом із [PERSON] . Є висновок експертизи. У судове засідання 07.12.2022 року з`явився представник [PERSON] адвокат Григор`єв В.В., позивач та його представник адвокат Форманюк О. М. у судове засідання не з`явилися. Розгляд справи відкладено на 01.02.2023 року. До суду 07.12.2022 року надійшло клопотання від представника [PERSON] адвоката Форманюк О.М про витребування доказів, у якому просили витребувати у представника [PERSON] адвоката Григор`єва В.В належні та допустимі докази того, що оскаржений у цій справі заповіт на ім`я [PERSON] належіть [PERSON] . У судове засідання 01.02.2023 року сторони не з`явилися. Від представника [PERSON] адвоката Григор`єв В.В. до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та представника відповідача, просив відмовити у задоволені позову у повному обсязі. Представник позивача адвокат Форманюк О. М. у судове засідання не з`явилася, про час і місце судового засідання сповіщена належним чином, причини неявки суд не повідомила. Ухвалою суду від 10.02.2023 року клопотання представника [PERSON] адвоката Форманюк О.М. від 07.12.2022 року про витребування доказів залишено без розгляду. Враховуючи вимоги ч.1 ст.223 ЦПК України, обізнаність представника позивача про судове засідання, заяву представника відповідача про розгляд без нього, та надання сторонами по справі своїх пояснень, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представників сторін на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до\~ст.268 ЦПК України, датою складення цього судового рішення\~є 13.02.2023 року. Суд, дослідивши матеріалі справи, враховуючи пояснення представників сторін, приходить до наступних висновків. Згідно матеріалів справи встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 06.02.2018 року. Після його смерті відкрилась спадщина. Приватним нотаріусом ОМНО Марченко А. М. 19.02.2018 року за заявою [PERSON] , яка є дружиною померлого відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 06.10.2006 року, було відкрито спадкову справу № 4/2018 до майна померлого [PERSON] , копія якої була надана до суду 30.01.2020 року. Позивачка [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.01.1980 року є донькою померлого [PERSON] , яка також звернулася 21.02.2018р. до приватного нотаріуса ОМНО Марченко А. М. із заявою про прийняття спадщини після померлого батька. Листом від 12.07.2018 року приватний нотаріус ОМНО Марченко А. М., повідомила позивачку, що спадкодавець [PERSON] залишив заповіт на користь дружини- [PERSON] .. З матеріалів спадкової справи судом встановлено, що [PERSON] за життя було складено заповіт 14.10.2000 року посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Савіною К.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 3-3261, в якому зазначено, що «усе моє майно, де б воно не було та з чого б не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде мені належати і на що я за законом матиму право, в тому числі належну мені квартиру під [ADDRESS] заповідаю [PERSON] ». Звертаючись до суду з дійсним позовом, позивачка спочатку просила визнати оскаржуваний заповіт недійсними, посилаючись на те, що у позивача є сумніви чи дійсно батько міг залишити заповіт на усе своє майно на ім`я невідомої особи, вважає що підпис на заповіті зроблений не батьком, а іншою особою. Крім того, вважає, що в копії заповіту, що є в нотаріальному архіві строки про те, що батько залишає усе своє майно, можливо додані до нього за допомогою копіювального апарату, у текст заповіту було втручання шляхом можливого накладення одного тексту на інший. За висновком експерта\~судово-почеркознавчої\~експертизи № 21-252 складеним 25.05.2021 року Одеським Науково-дослідним інститутом судових експертиз (ОНДІСЕ) рукописний текст « [PERSON] », а також підпис від імені [PERSON] у примірнику заповіту від 14.10.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 3-3261, розміщений в графі «Підпис», виконані самим [PERSON] без змін ознак свого почерку, у тому числі підписного. За висновком експерта\~судово-технічної\~експертизи документів № 21-5855 складеного 28.06.2022 року Одеським Науково-дослідним інститутом судових експертиз (ОНДІСЕ), текст наданого на експертизу примірника заповіту від 14.10.2000 року складено від імені [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 3-3261, надруковано одночасно в один друкуючий цикл, змінам у вигляді підчистки, травлення, друкування, не піддавався. Згідно експертного висновку № 056/942-а від 23.06.2020 року Національної академії наук України Українського бюро лінгвістичних експертиз українські записи імені по батькові [PERSON] (паспорт, запис [PERSON] ) та [PERSON] (заповіт, запис [PERSON] ) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними. До закінчення підготовчого судового засідання представник [PERSON] адвокат Форманюк О.М., змінила предмет\~позову в якій просила визнати заповіт [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 3-3261 від 14.10.2000 року нікчемним з підстав визначених ст. 1257 ЦК України та вказувала на те, що заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення і є нікчемним, так як в заповіті вказана особа, яку неможливо ідентифікувати (без числа, місяця та року народження, без адреси та ідентифікаційного коду) і ця особа не співпадає з особою другою жінки померлого. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. При цьому право дієздатної фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (ч.1 ст. 12та ст. 1234 ЦК України). Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. На заповіт, який є правочином, поширюються загальні положення про правочини, якщо у Книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Водночас загальні правила про правочин, у тому числі про їх недійсність, можуть бути поширені на заповіт у тому випадку, коли це не суперечить суті заповіту та природі спадкування. Аналіз норм Книги шостої ЦК України свідчить, що її нормами визначені вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті1236-1240,1246 ЦК України), загальні вимоги до форми заповіту (ст. 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (ст. 1248,1249,1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані. У ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину. Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, згідно даної статті ЦК, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (стаття 1234 ЦК України). За нормою статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно статті 1247 ЦК України визначають загальні вимоги до форми заповіту. Так, згідно частини другої цієї статті заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. У відповідності до частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Аналіз форми та змісту вчиненого заповіту [PERSON] від 14.10.2000 року вказує на те, що посилання сторони позивача на порушення загальних вимог щодо форми заповіту є безпідставними, оскільки із тесту заповіту можливо встановити особу спадкодавця, свободу його волевиявлення, час, місце вчинення заповіту, особу, яка його нотаріально посвідчила, тощо. Зазначене також підтверджується і висновками судових експертиз. З тексту заповіту вбачається, що в заповіті вказана особу якій заповідається спадкове майно, а саме - [PERSON] . Судом також встановлено, що дублікат заповіту було видано 10.01.2019р. [PERSON] державним нотаріусом Одеського нотаріального архіву Романовою В.В.(а.с.25 т.1). Фактично представник позивача визнала факт того що відповідачка і є тією самою особою, яка вказана у заповіті. Крім того судом встановлено що саме відповідачка отримала дублікат цього заповіту і вона звернулась с заявою про прийняття спадщини. Суд не вбачає, що таку особу неможливо ідентифікувати (без числа, місяця та року народження, без адреси та ідентифікаційного коду) , оскільки саме відповідачка [PERSON] , яка є дружина спадкодавця і саме яка звернулась с заявою про прийняття спадщини за даним заповітом, та отримала дублікат заповіту. Іншої особи з таким самим прізвищем, ім`ям та по батькові не встановлено, що також визнається представником позивачки. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Як визначив Верховний суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 березня 2018 року справа № 525/607/17 порушення загальних вимог щодо форми заповіту, може розцінюватися як порушення форми заповіту у тому разі, коли відсутність таких реквізитів позбавляє можливості встановити особу спадкодавця, свободу його волевиявлення, час, місце вчинення заповіту, особу, яка його нотаріально посвідчила, тощо. Водночас, у справах щодо визнання заповіту нікчемним Верховний суд пояснив, що\~наявність формальних помилок при складанні заповіту не свідчить про нікчемність заповіту\~та не спростовує презумпцію правомірності правочину, Додатково суд враховує, що колегія суддів Верховного суду у постанові 25 листопада 2021 року по справі № 210/573/19 визначила, що визнання заповіту нікчемним без встановлених законом підстав позбавляє особу, яка набула у власність майно в порядку спадкування, права мирного володіння своїм майном (стаття 1 протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). А в разі, якщо особа мала його набути, то правомірного очікування цього. Враховуючи викладене, судом не встановлено що заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. У межах обраного позивачем способу захисту його прав, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог [PERSON] , а тому в їх задоволенні відмовляє. У зв`язку з постійними, триваючими екстреними відключеннями електропостачання в Приморському районному судді м.Одеси, періодичним виключенням світла та незначний проміжок часу, під час якого суддею в залі судових засідань розглядались справи, повний текст рішення виготовлено 13.02.2023 року. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed