Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

[PERSON] 09 січня 2020 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] , яка є законним представником [PERSON] , на користь позивача витрати, здійснені для поліпшення нерухомого майна у розмірі 288\~758,27 грн.; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача судові витрати. Позов мотивований тим, що відповідно до договору дарування від 06 березня 2015 року [PERSON] подарував [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відчужувана квартира належала дарувальнику на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 10 лютого 2015 року. Постановою Верховного Суду від 27 листопада 2019 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року скасовано та постановлено нове рішення, яким позов [PERSON] та [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON] задоволено. Визнано договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 06 квітня 1999 року, зареєстрований на Товарній біржі «Українська» 06 квітня 1999 року за реєстраційним № 07/0321-Н та зареєстрований в КП ДМБТІ ДОР 16 січня 2003 року в реєстровій книзі № 114п за реєстровим № 93-185 між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на квартиру загальною площею 37,6 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Витребувано квартиру загальною площею 37,6 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] з незаконного володіння від [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] . Даним рішенням також встановлено, що [PERSON] є добросовісним набувачем. Позивач наразі рішенням суду позбавлений права на спірну квартиру внаслідок її витребування на користь відповідачів. Натомість позивач має право на отримання різниці, на яку збільшилась вартість спірної квартири у зв`язку з ремонтно-будівельними роботами, здійсненими добросовісним набувачем. При цьому вартість квартири збільшилась саме за рахунок проведення ремонтно-будівельних робіт. Відповідно до звіту про оцінку даного майна від 02 січня 2020 року ринкова вартість майна складає 448\~200,00 грн. та встановлено, що стан квартири задовільний та визначено, що в квартирі проведено покращений ремонт. Позивачем зроблено невідокремлювані поліпшення без яких стан майна би погіршився і майно неможливо було використовувати за призначенням, а саме: ремонтні роботи та куплено і використано матеріали (замінено вікна, двері, відносно стін проведені штукатурні та шпаклювальні роботи, наклеєні шпалери, покладено плитку, покладено на підлогу і прикріплено лінолеум і встановлено газовий прилад обліку, сплачувались комунальні платежі), які призвели до збільшення вартості майна з моменту переходу права власності до позивача на 288\~758,27 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. У судовому засіданні 06 квітня 2021 року ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2021 року призначено у справі комплексну судову будівельно-технічну та будівельно-оціночну експертизи, проведення якої доручено експертам Дніпро НІІСЕ. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2021 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2021 року провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою Ленінського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~18\~березня 2022\~року поновлено провадження у справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2022 року провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року поновлено провадження у справі. У відзиві на позов представник відповідача [PERSON] та [PERSON] адвокат Круглий В.В. просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що поданий позивачем звіт про оцінку майна ФОП [PERSON] від 02 січня 2020 року не відповідає критеріям належності, допустимості та достовірності, крім того ФОП [PERSON] не обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. У відповіді на відзив позивач просив позов задовольнити, посилаючись на те, що відповідачами не надаються докази та заперечення саме по проведеним роботам та їх спростування, а також не надаються докази того, яке саме майно вони успадкували, стану нерухомості до моменту проведення робіт. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, натомість його представник адвокат Васюта К.С. письмово просила розглядати справу без її участі, позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] \~та [PERSON] \~у судове\~засідання не\~з`явились,\~натомість їх\~представник \~адвокат Круглий\~В.В. письмово просив розглядати справу без його участі. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради письмово просила розглядати справу без її участі та винести рішення в інтересах дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 10 лютого 2015 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Янковою І.В. за реєстровим № 5-133 [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12-13, том 1). На підставі договору дарування від 06 березня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В. за реєстровим № 527, [PERSON] подарував [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-10, том 1). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року, яке залишене без зміни ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року, у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] відмовлено. Постановою Верховного Суду від 27 листопада 2019 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року скасовано та постановлено нове рішення, яким позов [PERSON] та [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON] задоволено. Визнано договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 06 квітня 1999 року, зареєстрований на Товарній біржі «Українська» 06 квітня 1999 року за реєстраційним № 07/0321-Н та зареєстрований в КП ДМБТІ ДОР 16 січня 2003 року в реєстровій книзі № 114п за реєстровим № 93-185 між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на квартиру загальною площею 37,6 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Витребувано квартиру загальною площею 37,6 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] з незаконного володіння від [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15-20, том 1). Відповідно до звіту про оцінку майна, виконаного ТОВ «ВІКОНТ-КОНСАЛТИНГ» 10 лютого 2015 року, ринкова вартість вищезазначеної квартири склала 148\~996,00 грн. (а.с. 147-161, том 1). Згідно звіту про оцінку майна № RS18-150304-055 від 10 лютого 2015 року, виконаного ТОВ «АКР-КОНСАЛТ», ринкова вартість квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] становить 159\~441,73 грн. (а.с. 174-182, том 1). Відповідно до висновку про вартість майна, складеного ФОП [PERSON] 02 січня 2020 року, ринкова вартість квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] становить 448\~200,00 грн. (а.с. 21-45, том 1). У висновку\~експертів №\~3213/3214-22\~за результатами\~проведення комплексної\~судової будівельно-технічної\~та оціночно-будівельної\~експертизи,\~складеного 16\~листопада 2022\~року Дніпропетровським\~науково-дослідним\~інститутом судових\~експертиз,\~зазначено,\~що виконана\~10\~лютого 2015\~року ТОВ\~«АКР-КОНСАЛТ»\~оцінка нерухомого\~майна \~квартири,\~розташованої за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~не відповідає\~вимогам нормативно-правових\~актів з\~оцінки майна,\~методології,\~методам,\~оціночним процедурам.\~Виконана 10\~лютого 2015\~року ТОВ «ВІКОНТ-КОНСАЛТИНГ»\~оцінка нерухомого\~майна \~квартири,\~розташованої за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~не відповідає\~вимогам нормативно-правових\~актів з\~оцінки майна,\~методології,\~методам,\~оціночним процедурам.\~Виконана 02\~січня 2015\~року ФОП\~ [PERSON] \~оцінка нерухомого\~майна \~квартири,\~розташованої за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~не відповідає\~вимогам нормативно-правових\~актів з\~оцінки майна,\~методології,\~методам,\~оціночним процедурам.\~Встановити перелік\~та об`єм\~фактично виконаних\~будівельних робіт\~з ремонту\~квартири,\~розташованої за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~у період\~з 06\~березня 2015\~року по\~07\~серпня 2020\~року не\~надається за\~можливе.\~Визначити вартість\~фактично виконаних\~будівельних робіт\~з ремонту\~квартири,\~розташованої за\~адресою:\~ [ADDRESS] у період з 06 березня 2015 року по 07 серпня 2020 року не надається за можливе (а.с. 65-80, том 2). За правилами статті 388 ЦК України є підстави для витребування майна від добросовісного набувача, що свідчить про неможливість виникнення права власності у добросовісного набувача на спірне майно, тому заявник вправі звернутися до суду з позовом про захист своїх прав як добросовісного набувача. Відповідно до частини четвертої статті 390 ЦК України добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість. У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-389цс16 зазначено, що: «частина третя зазначеної норми матеріального права регулює права добросовісного або недобросовісного набувача чужого майна на відшкодування витрат, здійснених ним з часу, коли у власника виникло право на повернення цього майна або на отримання доходів від його використання. Разом з тим положення частини четвертої статті 390 ЦК України застосовуються до правовідносин, при яких добросовісному набувачу (володільцю) належить право на поліпшення набутого ним майна та залишення за собою результатів такого поліпшення за умови можливості їх відокремлення або право на відшкодування сум, на які збільшилась вартість поліпшеного майна, за неможливості їх відокремлення. Застосування зазначених норм матеріального права суттєво різниться залежно від визначення підстав та сум, які підлягають відшкодуванню. Зокрема за положеннями частини третьої підлягають відшкодуванню фактичні витрати, здійснені добросовісним або недобросовісним набувачем, які необхідно було зробити задля збереження майна або на його утримання з часу, коли власнику належало право зокрема на повернення майна. На відміну від норми частини третьої статті 390 ЦК України, за положеннями частини четвертої цієї статті добросовісному набувачу або володільцю належить право отримати відокремлювані поліпшення майна або право на відшкодування невідокремлюваних поліпшень пропорційно збільшенню вартості майна унаслідок цих поліпшень. Оскільки позивачка та відповідачка дійшли згоди щодо укладення договору купівлі-продажу майна на певних умовах, у т. ч. домовилися про оплату та проживання позивачки в будинку, суд дійшов вірного висновку, що позивачка є добросовісним володільцем. Однак, визначаючи суму відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки апеляційний суд на підставі частин третьої та четвертої статті 390 ЦК України виходив з вартості будівельних робіт, які здійснено позивачкою на поліпшення отриманого нею майна без установлення можливості відокремлення поліпшень, або суми, на яку збільшилась вартість будинку (частина четверта цієї статті), або часу, з якого майно підлягало поверненню та вартості необхідних витрат на його утримання та збереження, які вимушена була здійснити позивачка починаючи з цього часу (частина третя цієї статті). Проте, всупереч положенням частини четвертої статті 390 ЦК України про право добросовісного володільця на відшкодування здійснених ним витрат у сумі, на яку збільшилась вартість майна, суд не дослідив питання, чи забезпечили проведені в будинку ремонтні роботи приріст ринкової вартості будинку. Отже, стягнувши з відповідачки всю суму коштів на проведення ремонтних робіт, суд неправильно застосував вказану норму права. При цьому до спірних правовідносин суд одночасно застосував обидві зазначені норми, які за своєю суттю не є тотожними та регулюють різні права й обов`язки учасників правовідносин, різні підстави та розміри відшкодування здійснених витрат». Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд зауважує, що висновок про вартість майна від 02 січня 2020 року, складений ФОП [PERSON] , не може бути визнаний належним та допустимий доказом з огляду на наступне. Так, ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Разом з тим, у висновку від 02 січня 2020 року не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Аналогічна правова\~позиція викладена\~в постанові\~Великої Палати\~Верховного Суду від 18 грудня 2019 року по справі № 522/1029/18. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позивачем всупереч положенням ч. 4 ст. 390 ЦК України не довів належними, достовірними та допустимими доказами його право як добросовісного володільця на відшкодування здійснених ним витрат у сумі, на яку збільшилась вартість майна, та того, що проведені в квартирі ремонтні роботи призвели до збільшення ринкової вартості квартири. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, тому судові витрати покладаються на позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved