Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

Позиція позивача Позивач 3 серпня 2022 року звертається до суду з цим позовом та зазначає, що 4 серпня 2020 року він призначений на посаду заступника директора з питань розвитку ТОВ «Енерго Збут Транс». На електронну адресу його представника 15 лютого 2022 року надійшла відповідь на адвокатський запит, до якої було долучено копію наказу від 18 листопада 2021 року №121 «Про звільнення [PERSON] ». Згідно з цим наказом, позивача було звільнено з посади у зв`язку з нез`явленням на роботу протягом більш як чотири місяці підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, на підставі пункту 5 частини першої статті 40 КЗпП. Зі змістом спірного наказу позивач не був ознайомлений, трудову книжку станом на день подачі позову не отримав. Виносячи оспорюваний наказ, відповідач посилався на листки непрацездатності, з яких вбачається, що позивач перебував на лікарняному з 5 липня 2021 року по 28 жовтня 2021 року, що становить 3 місяці 19 днів, що не відповідає чотиримісячному проміжку часу, про який зазначено у наказі про звільнення. Таким чином, позивач вважає, що відповідач при його звільненні з підстав, вказаних у наказі, допустив порушення трудового законодавства та виніс незаконний наказ, а тому просить цей наказ скасувати та поновити його на роботі на посаді заступника директора з питань розвитку ТОВ «Енерго Збут Транс». Щодо строку звернення до суду зазначає, що Указом Президента України №64/2022 у країні введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, строком на 30 діб, який в подальшому продовжено. А відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії (а.с.1-5). На підтвердження своїх позовних вимог позивач надає копії таких документів: наказу про звільнення, листків непрацездатності, трудової книжки, адвокатського запиту та відповіді на нього. В судовому засіданні представник позивача адвокат Щудла А.М. позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити з викладених в позові підстав. Пояснює, що оскаржуваний наказ від 18 листопада 2021 №121/ос «Про звільнення [PERSON] » він з позивачем вважають незаконним, оскільки відповідно до змісту наказу листки непрацездатності, які брались до уваги при його винесенні, не доводять факту перебування позивача на лікарняному більше чотирьох місяців, а тому і відсутні підстави для його звільнення. Наступною самостійною підставою для скасування наказу є те, що позивачу копію наказу про звільнення не було надіслано та з його змістом не ознайомлено. Доказів про ознайомлення [PERSON] з наказом чи надсилання його копії поштою немає. При звільненні позивача з займаної посади було допущено порушення трудового законодавства, а тому наказ підлягає скасуванню, а позивач поновленню на раніше займаній посаді. Позиція відповідача У своєму відзиві проти позову, який надійшов до суду 23 серпня 2022 року, представник відповідача Слободяник І.П. у задоволенні позовних вимог [PERSON] просить відмовити повністю, застосувати до позовної заяви наслідки пропуску строку позовної давності. Зазначає, що [PERSON] був обізнаний щодо свого звільнення з посади і саме тому не виходив на роботу. Також позивач обрав неналежний спосіб захисту, оскільки на даний час посада заступника директора ТОВ «Енерго Збут Транс» відсутня в штатному розписі товариства, і у випадку винесення рішення про задоволення позову виконати його буде неможливо. Також, позивачем пропущено місячний строк позовної давності, передбачений статтею 233 КЗпП України. На підтвердження свого відзиву представник відповідача надає копії таких документів: наказу про звільнення [PERSON] , копію супровідного про направлення йому копії наказу, заяву представника позивача з додатками, листа з КП «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги», згоду представника трудового колективу на звільнення [PERSON] , організаційну структурну та штатну чисельність товариства (а.с.46-61). В судовому засіданні представник відповідача Слободяник І.П. пояснює, що підставами для скасування наказу позивач обрав ті факти, що не було доказів на підприємстві його відсутності через хворобу, однак такі докази були, і ними є власне повідомлення робітника та документи, які надсилав не тільки робітник, а і його представник Щудла А.М .. Підставою для звільнення стала ініціатива робітника та його представника для того, щоб його звільнити і виплачувати лікарняні. Позивач безперервно хворів, за кожен день з чотирьох місяців йому були виплачені лікарняні, на підставі документів, які надав адвокат Щудла А.М., а тому докази на підприємстві були, і вони достатньо переконливі. Можливо, на думку позивача цих доказів недостатньо, однак це оціночне поняття, і в трудовому законодавстві не існує такої підстави для скасування наказу про звільнення, тому що сам факт відсутності на роботі понад чотири місяці не заперечувався ні позивачем, ні його представником. Другою підставою для скасування наказу є не надіслання його копії робітнику, однак представник позивача не зазначає конкретної норми законодавства, яка є підставою для скасування наказу про звільнення, а не підставою для компенсації за вимушений прогул робітнику, якому не вручено копію наказу. Такої підстави в законодавстві немає. Дії підприємства були спрямовані на те, щоб встановити об`єктивні обставини, а саме те, що робітник був відсутній на роботі чотири місці, а потім вирішив з невідомих причин звернутись до суду з позовом про скасування наказу. Позивач і його представник вводять суд в оману замовчуванням факту безперервної відсутності позивача на роботі понад чотири місяці. Тому представник відповідача не бачить жодної підстави для задоволення позову і просить в його задоволенні відмовити. Процесуальні рішення по справі, заяви та клопотання Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа надійшла на розгляд судді 3 серпня 2022 року (а.с.37). Ухвалою від 8 серпня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі з викликом сторін на 17 серпня 2022 року (а.с.38). 17 серпня 2022 року судове засідання відкладено через неявку представника відповідача на 15 вересня 2022 року (а.с.43). Відзив на позовну заяву надійшов до суду електронною поштою 23 серпня 2022 року ( а.с. 46-61). Поштовим зв`язком відзив з додатками надійшов до суду 5 вересня 2022 року (а.с.62-98). Заява представника позивача щодо відзиву на позовну заяву та додаткові пояснення у справі надійшли до суду 13 вересня 2022 року (а.с.99-104). Клопотання про надання відповідей на поставлені питання від представника відповідача надійшло до суду15 вересня 2022 року (а.с.107). 19 вересня 2022 року найшла заява представника відповідача про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції (а.с.110). Ухвалою суду від 22 вересня 2022 року заяву представника відповідача про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції задоволено (а.с.113). Представник позивача 30 вересня 2022 року електронною поштою подав клопотання про долучення заяви позивача до матеріалів справи (а.с.115-116). Ухвалою суду від 3 жовтня 2022 року судовий розгляд відкладено на 13 жовтня 2022 року (а.с.122). Представник відповідача Слободяник І.П. 11 жовтня 2022 року надіслав до суду клопотання про зобов`язання учасників справи надати відповіді на поставлені в позовній заяві запитання та клопотання про допит позивача (а.с.123-127). 13 жовтня 2022 року від позивача надійшла заява про ненадання ним згоди на його допит в якості свідка та проведення подальшого розгляду справи у його відсутність (а.с.130). Ухвалою суду від 13 жовтня 2022 року клопотання представника відповідача задоволено частково. Оголошено перерву в судовому засіданні до 11 листопада 2022 року (а.с.136). Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин Відповідно запису від 4 серпня 2020 року №55 у трудовій книжці: [PERSON] прийнятий на роботу на посаду заступника директора з питань розвитку ТОВ «Енерго Збут Транс» (наказ №28/ос від 03 серпня 2020 року), а згідно з записом від 19 листопада 2021 року №56, звільнений з посади заступника директора з питань розвитку за пунктом 5 частини першої статті 40 КЗпП України (наказ №121/ос від 18 листопада 2021 року) (а.с.8-19). Адвокат Щудла А.М. 9 лютого 2022 року направив до ТОВ «Енерго Збут Транс» адвокатський запит з проханням повідомити, чи приймалось рішення про звільнення [PERSON] , чи видавалась йому трудова книжка та проводився розрахунок при звільненні (а.с.20). Генеральний директор ТОВ «Енерго Збут Транс» 15 лютого 2022 року направив адвокату відповідь, у якій повідомив, що у зв`язку з нез`явленням на роботі [PERSON] протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності прийнято рішення про його звільнення, про що 18 листопада 2021 року видано відповідний наказ. Листом від 18 листопада 2021 року, який було надіслано за адресою місця реєстрації [PERSON] , йому було направлено копію наказу про звільнення з пропозицією з`явитись до товариства для отримання трудової книжки. Станом на 18 листопада 2022 року за ФСС України рахувалась заборгованість щодо виплати нарахованого лікарняного за період з 27 серпня по 21 вересня 2021 року, яка виплачена [PERSON] 3 грудня 2022 року в повному обсязі ( а.с.21). Відповідно до копії наказу від 18 листопада 2021 року №121/ос Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго Збут Транс» звільнено з 19 листопада 2021 року заступника директора з питань розвитку [PERSON] у зв`язку з нез`явленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, пункт 5 частини першої статті 40 КЗпП. Бухгалтерії виплатити [PERSON] компенсацію за невикористану відпустку. Підстава : листки непрацездатності Серія АЛА №262380, Серія АДФ №699688, Серія АЛД №992501, Серія АЛД №993312, Серія АЛА №223480, наказ ТОВ «Енерго Збут Транс» №19 від 16 листопада 2021 року про створення комісії з проведення службового розслідування, доповідна записка начальника маркетингового відділу Семідей К.О. від 16 листопада 2021 року, Протокол №1 засідання комісії з проведення службового розслідування від 16 листопада 2021 року, Акт комісії з проведення службового розслідування від 18 листопада 2021 року, лист-згода Уповноваженого представника колективу Білоусової О.О. від 18 листопада 2021 року. Копія наказу за вихідним номером 2123 від 19 листопада 2021 року направлена [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.22, 22 на звороті). ТОВ «Енерго Збут Транс» 18 листопада 2021 року виготовило лист з проханням позивачу з`явитись до товариства для ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки (а.с.23). Адвокат Щудла А.М. 18 лютого 2022 року направив до ТОВ «Енерго Збут Транс» адвокатський запит з проханням надати докази направлення [PERSON] наказу про звільнення, листа з повідомленням, копій документів, які зазначені як підстава звільнення у наказі, довідку про середню заробітну плату позивача та копію штатного розпису станом на 20 листопада 2021 року (а.с.24-25). Фотокопією паспорта підтверджено особу позивача - [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою [ADDRESS] (а.с.26). Відповідно до копій листків непрацездатності позивач перебував на лікарняному у такі періоди: - Серії АЛА №262380 з 5 липня 2021 року по 14 липня 2021 року; - Серії АДФ №699688 з 15 липня 2021 року по 2 серпня 2021 року; - Серії АЛД №992501 з 2 серпня 2021 року по 26 серпня 2021 року; - Серії АЛД №993312 з 27 серпня 2021 року по 21 вересня 2021 року; - Серії АЛА №223480 з 22 вересня 2021 року по 28 жовтня 2021 року (а.с.28-32). Згідно з копією повідомлення директора КНП «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Жмеринської міської ради (далі КНП «Жмеринський МЦ ПМСД») від 23 листопада 2021 року директору ТОВ «Енерго Збут Транс», [PERSON] дійсно з 29 жовтня 2021 року по теперішній час знаходиться на доліковуванні згідно рішення Жмеринської міжрайонної МСЕК від 28 жовтня 2021 року (інвалідом не визнаний), перебування на листку непрацездатності продовжується. Дане захворювання не відноситься до професійного (а.с.51, 75). В інтересах позивача адвокат Щудла А.М. 22 листопада 2021 року направив директору ТОВ «Енерго Збут Транс» оригінал заяви [PERSON] від 19 листопада 2021 року та оригінал довідки №1187/01-2 від 18 листопада 2022 року (а.с.51 на звороті, 76). У цій заяві від 19 листопада 2021 року позивач [PERSON] повідомив директора ТОВ «Енерго Збут Транс», що перебуває на долікуванні згідно з рішенням Жмеринської МСЕК від 28 жовтня 2021 року (а.с.52, 77). Директор КНП «Жмеринський МЦ ПМСД» на запит [PERSON] повідомив, що останній з 29 жовтня 2021 року по теперішній час знаходиться на долікуванні згідно з рішенням Жмеринської МСЕК від 28 жовтня 2021 року, перебування на листку непрацездатності продовжується (а.с. 52 на звороті,78). Уповноважений представник трудового колективу ТОВ «Енерго Збут Транс» Ольга Білоусова 18 листопада 2021 року звернулась до роботодавця із листом після ознайомлення із доповідною запискою начальника маркетингового відділу Семідей К. від 16 листопада 2021 року щодо виконання нею трудових обов`язків та наслідків відсутності заступника директора з питань розвитку, якому підпорядкований маркетинговий відділ. У листі, серед іншого, зазначила, що 17 листопада 2021 року по телефону від [PERSON] отримано інформацію про триваючу тимчасову непрацездатність, яка станом на день дзвінка триває більш як чотири місяці підряд, в зв`язку з чим надано згоду на розірвання трудового договору з [PERSON] на підставі пункту 5 частини першої статті 40 КЗпП (а.с.54, 81-82). Отже, відповідно до копії наказу від 18 листопада 2021 року №121/ос директора Руслана Чайковського звільнено з 19 листопада 2021 року заступника директора з питань розвитку [PERSON] у зв`язку з нез`явленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, пункт 5 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України. Підстава: листки непрацездатності Серія АЛА №262380, Серія АДФ №699688, Серія АЛД №992501, Серія АЛД №993312, Серія АЛА №223480 (а.с.22). Однак, дослідивши зазначені в наказі лиски непрацездатності, суд встановив, що відповідно до їх змісту позивач перебував на лікарняному у такі періоди: - Серії АЛА №262380 з 5 липня 2021 року по 14 липня 2021 року (10 днів) (а.с.28); - Серії АДФ №699688 з 15 липня 2021 року по 2 серпня 2021 року (19 днів) (а.с.29); - Серії АЛД №992501 з 3 серпня 2021 року по 11 серпня 2021 року; з 12 серпня 2021 року по 20 серпня 2021 року, з 21 серпня 2021 року по 26 серпня 2021 року (24 дні) (а.с.30); - Серії АЛД №993312 з 27 серпня 2021 року по 21 вересня 2021 року (26 днів) (а.с.31); - Серії АЛА №223480 з 22 вересня 2021 року по 11 жовтня 2021 року; з 12 жовтня 2021 року по 19 жовтня 2021 року; з 20 жовтня 2021 року по 28 жовтня 2021 року (37 днів)(а.с.32). Тобто, скориставшись звичайним математичним підрахунком календарних днів за календарем 2021 року судом встановлено, що [PERSON] перебував на лікарняному 116 календарних днів, а чотири місяці - це 123 календарні дні, тобто в даному випадку роботодавцем в наказі про звільнення зазначено недостатньо підстав для такого звільнення за пунктом 5 частини першої статті 40 КЗпП України. Тому суд не приймає до уваги пояснення представника відповідача в тій частині, що позивач загалом був відсутній на роботі понад чотири місяці, що стало підставою для його звільнення. Згідно з наказом генерального директора ТОВ «Енерго Збут Транс» від 30 листопада 2021 року №22 Про внесення змін до організаційної структури, штатної чисельності та штатного розпису, з 1 грудня 2021 року введено в дію затверджені рішенням Єдиного учасника ТОВ «Енерго Збут Транс» організаційну структурну та штатну чисельність Товариства та затверджено штатний розпис в новій редакції (а.с.56-57, 85-86). Посада заступника директора з питань регіонального розвитку ТОВ «Енерго Збут Транс», яку до звільнення займав позивач, в організаційній структурі, штатній чисельності та штатному розписі Товариства, які введені в дію з 1 грудня 2021 року, відсутня (а.с.57-59, 87-91). Суд не приймає до уваги вказану інформацію як доказ неможливості поновлення на роботі позивача на займаній ним до звільнення посаді, оскільки судова практика та наукова спільнота чітко дотримуються позиції, згідно з якою у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, поновлення здійснюється шляхом її введення до чинного штатного розпису або призначення працівника на рівнозначну посаду. Про це йдеться у Постанові Верховного Суду України від 26 червня 2019 року у справі № 806/562/17 (адміністративне провадження № К/9901/3500/17), у якій відхилено доводи заявника щодо неможливості виконати судове рішення «у зв`язку з відсутністю спірної посади, оскільки, як встановлено апеляційним судом, [PERSON] поновлено на посаді першого заступника начальника Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Житомирської області з 15 березня 2010 року і позивач мав можливість внести зміни до структури та штатного розпису щодо цієї посади, однак протягом чотирьох років не вживав дієвих заходів, спрямованих на виконання судового рішення». Представник відповідача Слободяник І.П. у своєму відзиві та в судовому засіданні вказує на те, що [PERSON] був обізнаний щодо свого звільнення з посади і саме тому не виходив на роботу, однак доказів цього суду не надає. Супровідний лист від 19 листопада 2021 року №2123 про направлення [PERSON] на виконання статті 47 КЗпП України копії наказу ТОВ "Енерго Збут Транс" №121 /ос від 18 листопада 2021 року про звільнення [PERSON] (а.с.83) не свідчить про його фактичне направлення позивачу, а тому суд не приймає такий доказ до уваги. Тим більш, що суду не надано відомостей про отримання позивачем вказаної кореспонденції, сам же позивач цьому заперечує. Юридична кваліфікація встановлених обставин Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до частини шостої статті 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 36 КЗпП України, однією з підстав припинення трудового договору є його розірвання з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП України), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40,41 КЗпП України) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45 КЗпП України). Саме по собі розірвання трудового договору з порушенням закону, по суті є безпідставним звільненням. Кожній людині за Конституцією України та міжнародно-правовими актами, ратифікованими Україною, гарантовано одне з фундаментальних соціально-економічних прав: право на працю - тобто право заробляти собі на життя працею, яку вільно обирає особа, а держава зобов`язана утверджувати та забезпечувати таке право (стаття 43 Конституції України). Також, право на працю закріплено статтею 6 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікований державою Україна 19 жовтня1973 року. Однак, важливим є не лише декларування та закріплення державою цього права на законодавчому рівні, а й належна реалізація й дотримання державою цього права у правозастосовній практиці. При цьому, однією з найважливіших гарантій реалізації права на працю є судовий захист права людини від незаконного звільнення, яка закріплена також у статті 43 Конституції України. У свою чергу, реалізацію цієї конституційної гарантії забезпечено системою норм, у першу чергу, трудового законодавства, в яких встановлено порядок, процедуру та систему захисту громадянина від незаконного звільнення. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадку нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і пологах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв`язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності. Згідно з вимогами статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 5 статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної організації (профспілкового представника) допускається, якщо первинна профспілкова організація відсутня. Керівник приймає рішення про звільнення на підставі запису у табелі обліку робочого часу, листків непрацездатності та службової записки начальника відділу. Звільнити працівника за зазначеною підставою можливо вже на наступний день після чотиримісячного строку. Відсутність на робочому місці протягом чотирьох місяців обов`язково повинна бути підтверджена наявністю листків непрацездатності, у разі їх відсутності підставою звільнення буде пункт 4 статті 40 КЗпП України за прогул. Звільнення працівника у зв`язку з нез`явленням на роботі протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності - право роботодавця, а не обов`язок. Умовою звільнення на підставі пункту 5 частини першої статті 40 КЗпП України є відсутність працівника на роботі протягом чотирьох місяців підряд, але вихід працівника хоча б на один день перериває обчислення цього строку (ВССУ, справа N 6-12110св15, 17 червня 2015 року). Отже, застосування зазначеної норми передбачає одночасну наявність двох складових її диспозиції - як установленого нею проміжку часу, протягом якого працівник не з`являвся на роботу, так і факту безперервної непрацездатності працівника упродовж зазначеного часу, відсутність хоча б однієї з них виключає можливість застосування згаданої норми як підстави звільнення з роботи. Вирішуючи даний трудовий спір, суд також керується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в ухвалі від 15 грудня 2010 року по справі № 6-20213св0, де вказано, що в справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Відповідно до статті 47 КЗпП роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Як встановлено при розгляді справи, ці вимоги закону також не були дотримані при звільненні позивача. Представник відповідача в судовому засіданні вказував на законність винесеного роботодавцем наказу, оскільки позивач дійсно перебував на лікарняному понад чотири місяці, і сам про це повідомив роботодавця, однак таке твердження не узгоджується з вказаними в наказі про звільнення підставами та не підтверджено будь-якими іншими доказами. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про незаконність винесення наказу від 18 листопада 2021 року №121/о. Частина перша статті 235 КЗпП України передбачає, що в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню (частина сьома статті 235 КЗпП України). Враховуючи те, що в ході розгляду справи неправомірність звільнення позивача знайшла своє об`єктивне підтвердження, встановлено підстави для поновлення на роботі, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо строку звернення позивача за захистом своїх прав, про порушення якого наголошує представник відповідача, то суд приходить до такого. Відповідно до частини першої статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Встановлений статтею 233 КЗпП України строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. У Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 758/9773/15-ц зазначено, що установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку. У постанові Верховного Суду від 30 липня 2021 року у справі № 263/6538/18 зазначено, що «як поважні причини пропуску строку, встановленого частиною першою статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами». У даній же ситуації, установлено, що копію оскаржуваного наказу представник позивача отримав на свою електронну пошту 15 лютого 2022 року (а.с.21-23). Іншої дати щодо належного сповіщення позивача чи його представника про винесення оспорюваного наказу суду не надано. Таким чином, останнім днем строку звернення до суду із позовом із врахуванням вимог частини першої статті 233 КЗпП України було 16 березня 2022 року, однак відповідно до пункту 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк його дії. Тому, оскільки Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, який продовжений станом на день розгляду справи, у країні введено воєнний стан з 5-30 год 24 лютого 2022 року, то позивачем не пропущено строку звернення до суду з даним позовом. Висновки суду Давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному позивачем в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В даному випадку відповідач не дотримався вимог закону та незаконно звільнив позивача на підставі пункту 5 частини першої статті 40 КЗпП України. У зв`язку із цим позивач підлягає поновленню на посаді заступника директора з питань регіонального розвитку ТОВ «Енерго Збут Транс». На підставі пункту 4 частини першої статті 430 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі слід допустити до негайного виконання.

Outcome: approved