Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

У серпні 2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовоом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, в якому просить: розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, зареєстрований 17.06.2006 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстицій у місті Київ, актовий запис № 028207; - залишити дитину [PERSON] , [INFO] проживати разом з позивачем; - стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 2000 грн. на місяць. Позов мотивований тим, що 17.06.2006 року сторони зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, так як відповідач почав зловживати алкоголем та азартними іграми, що не тільки призводило до регулярних сварок, а ставило під загрозу фінансове положення сім`ї. Зазначає, що в результаті одної із таких сварок, відповідач застосував силу проти неї та їх дитини. Враховуючи факт застосування відповідачем фізичної сили, вважає, що їх спільне життя неможливе, а його спільне проживання з дитиною може суттєво їй нашкодити. Крім того, оскільки позивач не може забезпечити достаньог рівня життя дитини, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.08.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.09.2022 року у справі відкрито провадження за загальними правилами позовного провадження. В судовому засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позов в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав заяву до суду про розгляд справи за їх відсутності. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а тому суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем у справі. Вислухавши учасників процесу, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Як вбачається з матеріалів справи, з 17.06.2006 року сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстицій у місті Київ, актовий запис № 653 (а.с. 4). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстицій у місті Київ, сторони від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). В судовому засіданні встановлено, що сімейні стосунки між сторонами не склалися, сім`я розпалась різні поглядів на життя, сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Відповідно до п. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими та суперечитимуть інтересам подружжя, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають, тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. За приписами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Конвенцією ООН про захист прав дитини у ст. 27 визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно висновку Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] вбачається, що Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання мололітньої [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] (а.с. 32-34). З огляду на вищевикладене, суд вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом із матір`ю. Вказаний висновок суду також узгоджується із позицією органу опіки та піклування, а також відсутністю заперечень батька щодо визначення місця проживання доньки разом з матір`ю. Позивач посилається на те, що відповідач не надає допомоги на утримання спільної дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ч. 2 ст. 184 СК України). Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення аліментів та необхідність стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій розмірі 2000, 00 грн. і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Приймаючи до уваги, що позивач при подачі до суду позовної заяви в частині стягнення аліментів була звільнена від сплати судового збору, та враховуючи положення ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 992,40 грн. Крім того позивачем було сплачено судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини в загальній сумі 1984 грн. 80 коп., а тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача сплачений позивачем судовий збір.

Outcome: approved