Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

У травні 2021 року АТ «Державний ощадний банк України» звернулось в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги банк мотивував тим, що 09 вересня 2016 року між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 3130_0187. Відповідно до умов цього договору банк зобов`язався надати позичальнику на умовах договору, а останній зобов`язувався належним чином використати та повернути в передбачені строки кредит, сплатити проценти за його користування та інші платежі. Кредит надавався на придбання житла на вторинному ринку нерухомості (2/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] ) в розмірі 650000 гривень на 240 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 09 вересня 2036 року. За користування кредитом позичальник зобов`язався сплачувати банку відповідну плату (проценти) у розмірі 24 процентів річних. На виконання умов договору банк перерахував грошові кошти у сумі 650000 гривень на рахунок позичальника. Відповідно до п.п. 3.9.1. - 3.9.1.1. договору банк має право у випадку якщо будуть мати місце будь-які або всі можливі невиконання позичальником та/або майновим поручителем/поручителем взятих на себе обов`язків та недотримання умов , передбачених цим договором та/або документами забезпечення та/або іншими договорами, укладеними позичальником з банком, вимагати дострокового повернення суми кредиту та всієї суми нарахованих процентів за користування кредитом (разом з будь-якими іншими нарахованими сумами або сумами, що підлягають до сплати за цим договором), у тому числі , але не виключно, у разі якщо відбулося затримання сплати частини основної суми боргу за кредитом та/або процентів за користування кредитом, інших платежів за цим договором на три календарні місяці. Пунктом 4.2.2. договору визначено, що при виникненні простроченої заборгованості за основною сумою боргу за кредитом та/або процентами чи комісійними винагородами, більше ніж на три місяці, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення на заставлене майно. Відповідно до п.п. 9.1., 9.2. договору завдані банку збитки позичальник зобов`язується відшкодувати в повному обсязі понад неустойку, пеню та штраф, і несе відповідальність за їх відшкодування всім належним йому майном. За порушення взятих на себе зобов`язань по своєчасному поверненню основної суми боргу та/або сплати процентів за користування кредитом, та/або сплати суми комісійної винагороди, позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення. Починаючи з березня 2020 року позичальник припинив належним чином виконувати зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитом. Станом на 05 березня 2021 року прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків за користування кредитом становить 677321 гривню 65 копійок, що складається з: -538931 гривні - заборгованість за кредитом; -127932 гривні 25 копійок - проценти за користування кредитом за період з 05 лютого 2020 року по 27 січня 2021 року; -23 гривні 27 копійок - пеня за несплату кредиту, нарахована за період з 06 листопада 2019 року по 11 березня 2020 року; -23 гривні 38 копійок - пеня за несплату процентів за користування кредитом, нарахована за період з 08 березня 2020 року по 11 березня 2020 року; -1281 гривня 37 копійок - інфляційні втрати банку з березня 2020 року по лютий 2021 року за прострочення сплати кредиту; -5078 гривень 18 копійок - інфляційні втрати банку з березня 2020 року по лютий 2021 року за прострочення сплати процентів за користування кредитом; -1981 гривні 66 копійок - три проценти річних за прострочення сплати кредиту за період з 08 квітня 2019 року по 04 березня 2021 року; -2070 гривень 54 копійки - три проценти річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з 08 липня 2019 року по 04 березня 2021 року. Забезпеченням виконання [PERSON] своїх зобов`язань по кредитному договору є укладений між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] 09 вересня 2016 року іпотечний договір № 7977. Предметом іпотеки за цим договором є квартира за адресою: [ADDRESS] , яка на праві власності належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 31 серпня 2007 року. На виконання п.п. 7.1. - 7.2. іпотечного договору банком було направлено іпотекодавцю вимогу від 16 листопада 2020 року про усунення порушення зобов`язань за договором, якою було надано шістдесятиденний строк з дня отримання вимоги для погашення заборгованості в повному обсязі. Просить суд ухвалити рішення, яким: -стягнути з [PERSON] на користь АТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором про іпотечний кредит у сумі 677321 гривні 65 копійок; -звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит у сумі 677321 гривні 65 копійок; -встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною, що має бути визначена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 травня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08 грудня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, подала до суду клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з тим, що вона знаходиться в іншому місті у зв`язку з введенням воєнного стану на території України. Жодних доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачем суду не надано. Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи неодноразові відкладення судових засідань та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16 липня 2020 року в справі № 924/369/19. У матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву [PERSON] , з якого вбачається, що вона просить відмовити в задоволенні позову (а.с. 80-88). Зазначено, що обґрунтування суми заборгованості позовна заява не містить. Заявлені позивачем суми процентів не ґрунтуються на умовах кредитного договору та наданому позивачем розрахунку. Надані позивачем виписка з банківського рахунку та розрахунок заборгованості є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача та не є правовою підставою для стягнення відповідних сум. Документами, що можуть підтвердити наявність чи відсутність заборгованості є документи первинної бухгалтерської документації, які стороною позивача не надані. Вказує, що помилковим є твердження з приводу того, що під час нарахування інфляційних втрат обчисленню підлягає не тільки основний борг, а й сума, на яку збільшився цей борг за попередні періоди внаслідок інфляційних процентів. Позивачем не надано оригіналу кредитного договору, тому фактичного підтвердження правовідносин між сторонами не надано. Тому, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді пені та комісії за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім того, під час введення в Україні карантину закон звільняє від штрафних санкцій та забороняє підвищувати процентну ставку за споживчими кредитами. З відповіді на відзив представника позивача вбачається, що Верховним Судом сформовано сталу судову практику щодо визнання розрахунку заборгованості та виписок по рахункам клієнта належними, достовірними та допустимими доказами. Таким чином, банком на підтвердження позовних вимог надано до позову розрахунок заборгованості за договором та виписки по рахунку клієнта. Крім того, три проценти та інфляційні втрати банку за несплату кредиту та відсотків є збитками банку, які виникли внаслідок невиконання або неналежного виконання умов договору та неотримання доходів, які могли бути отримані, якщо відповідачі виконали б свої обов`язки належним чином. Неотриманими доходами банку є також проценти за користування кредитом, які позичальник повинен сплатити за користування кредитом. Таким чином, стягнення процентів та збитків банку передбачено умовами договору та положеннями ЦК України та підлягають стягненню. Банком надано суду належним чином завірену копію кредитного договору, що є достатнім на належним підтвердженням існування кредитних правовідносин між банком та [PERSON] також, процентна ставка за користування кредитом з часу видачі кредиту та по день подання позову до суду не збільшувалась, що підтверджується розрахунком заборгованості та виписками по рахункам позичальника. Твердження відповідача щодо невжиття банком заходів досудового врегулювання спору не відповідають дійсності, оскільки банком було направлено вимоги на адреси й позичальниками, й іпотекодавця. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, причини неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 09 вересня 2016 року між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 3130_0187. Відповідно до умов цього договору банк зобов`язався надати позичальнику на умовах договору, а останній зобов`язувався належним чином використати та повернути в передбачені строки кредит, сплатити проценти за його користування та інші платежі. Кредит надавався на придбання житла на вторинному ринку нерухомості (2/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] ) в розмірі 650000 гривень на 240 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 09 вересня 2036 року. За користування кредитом позичальник зобов`язався сплачувати банку відповідну плату (проценти) у розмірі 24 процентів річних (а.с. 10-14). На виконання умов договору банк перерахував грошові кошти у сумі 650000 гривень на рахунок позичальника, що підтверджується платіжним дорученням від 09 вересня 2016 року (а.с. 19). Факт укладення договору про іпотечний кредит [PERSON] у відзиві на позовну заяву не заперечується. Відповідно до п.п. 3.9.1. - 3.9.1.1. договору банк має право у випадку якщо будуть мати місце будь-які або всі можливі невиконання позичальником та/або майновим поручителем/поручителем взятих на себе обов`язків та недотримання умов , передбачених цим договором та/або документами забезпечення та/або іншими договорами, укладеними позичальником з банком, вимагати дострокового повернення суми кредиту та всієї суми нарахованих процентів за користування кредитом (разом з будь-якими іншими нарахованими сумами або сумами, що підлягають до сплати за цим договором), у тому числі , але не виключно, у разі якщо відбулося затримання сплати частини основної суми боргу за кредитом та/або процентів за користування кредитом, інших платежів за цим договором на три календарні місяці. Пунктом 4.2.2. договору визначено, що при виникненні простроченої заборгованості за основною сумою боргу за кредитом та/або процентами чи комісійними винагородами, більше ніж на три місяці, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення на заставлене майно. Відповідно до п.п. 9.1., 9.2. договору завдані банку збитки позичальник зобов`язується відшкодувати в повному обсязі понад неустойку, пеню та штраф, і несе відповідальність за їх відшкодування всім належним йому майном. За порушення взятих на себе зобов`язань по своєчасному поверненню основної суми боргу та/або сплати процентів за користування кредитом, та/або сплати суми комісійної винагороди, позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення. З позову вбачається, що починаючи з березня 2020 року позичальник припинив належним чином виконувати зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитом. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді відповідачем умови договору про іпотечний кредит не виконуються, кредит та відсотки за його користування не повертаються. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що кредитний договір сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання кредиту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Сплата прострочених відсотків обумовлена договором і підлягає стягненню, оскільки [PERSON] своєчасно не погасила суму кредиту та відсотки за користування кредитом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушила вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Станом на 05 березня 2021 року прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків за користування кредитом становить 677321 гривню 65 копійок, що складається з: -538931 гривні - заборгованість за кредитом; -127932 гривні 25 копійок - проценти за користування кредитом за період з 05 лютого 2020 року по 27 січня 2021 року; -23 гривні 27 копійок - пеня за несплату кредиту, нарахована за період з 06 листопада 2019 року по 11 березня 2020 року; -23 гривні 38 копійок - пеня за несплату процентів за користування кредитом, нарахована за період з 08 березня 2020 року по 11 березня 2020 року; -1281 гривня 37 копійок - інфляційні втрати банку з березня 2020 року по лютий 2021 року за прострочення сплати кредиту; -5078 гривень 18 копійок - інфляційні втрати банку з березня 2020 року по лютий 2021 року за прострочення сплати процентів за користування кредитом; -1981 гривні 66 копійок - три проценти річних за прострочення сплати кредиту за період з 08 квітня 2019 року по 04 березня 2021 року; -2070 гривень 54 копійки - три проценти річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з 08 липня 2019 року по 04 березня 2021 року. На підтвердження існування заборгованості позивачем наданий суду розрахунок загальної суми заборгованості відповідача по кредитному договору станом на 05 березня 2021 року (а.с. 7-9) та виписка по рахунку [PERSON] за період з 09 вересня 2016 року по 05 березня 2021 року (а.с. 23-40). [PERSON] у відзиві на позов зазначає про те, що надані позивачем виписка з банківського рахунку та розрахунок заборгованості є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача та не є правовою підставою для стягнення відповідних сум. Документами, що можуть підтвердити наявність чи відсутність заборгованості є документи первинної бухгалтерської документації, які стороною позивача не надані. Відповідачем надано суду власний розрахунок заборгованості за договором про іпотечний кредит від 19 листопада 2021 року (а.с. 95). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. При цьому згідно п. 3 цього Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу). Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц. Таким чином, наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, зокрема, відповідно до наданого розрахунку заборгованості, де вказано, що загальна заборгованість за договором про іпотечний кредит становить 677321 гривню 65 копійок, підтверджує заборгованість відповідача за виданим кредитом. З огляду на наведене, стягненню з [PERSON] на користь АТ «Державний ощадний банк України» підлягає заборгованість за договором про іпотечний кредит у сумі 677321 гривні 65 копійок. Забезпеченням виконання [PERSON] своїх зобов`язань по кредитному договору є укладений між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] 09 вересня 2016 року іпотечний договір № 7977 (а.с. 41-46). Предметом іпотеки за цим договором є квартира за адресою: [ADDRESS] , яка на праві власності належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 31 серпня 2007 року (а.с. 47, 48-49). Відповідно до пункту 2.2. зазначеного іпотечного договору іпотекою, встановленою цим договором, також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування будь-яких витрат та збитків іпотекодержателя, пов`язаних зокрема, але не виключно, з: - порушенням (неналежним виконанням) іпотекодавцем умов цього договору, та/або - вчиненням іпотекодержателем дій, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав (права іпотеки) та їх обтяжень (заборони на відчуження предмета іпотеки) в Державному реєстрі прав, та/або - вчиненням іпотекодержателем дій, пов`язаних з припиненням державної реєстрації речових прав (права іпотеки) та їх обтяжень (заборони на відчуження предмета іпотеки) в Державному реєстрі прав, та/або - пред`явленням вимоги за кредитним договором, та/або - зверненням стягнення на предмет іпотеки за цим договором, та/або - утриманням і збереженням предмета іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Частиною 3 цієї статті визначено, що правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. На виконання п.п. 7.1. - 7.2. іпотечного договору та ст. 35 Закону України «Про іпотеку» банком було направлено іпотекодавцю вимогу від 16 листопада 2020 року про усунення порушення зобов`язань за договором, якою було надано шістдесятиденний строк з дня отримання вимоги для погашення заборгованості в повному обсязі (а.с. 52). Лист з вимогою повернувся на адресу банку з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 53). Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідач умови кредитного договору не виконує, що також не заперечується нею у відзиві на позовну заяву, тому суд вважає, що вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ґрунтуються на законі. При визначенні початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації судом враховується правовий висновок викладений Великою Палатою Верхового Суду у постанові від 21 березня 2018 року у цивільній справі № 14-11цс18, згідно якого визначена у резолютивній частині рішення суду вартість предмета іпотеки у розмірі, визначеному сторонами під час укладення договору, не має остаточного та вирішального значення, оскільки судовим рішенням допускається можливість зміни вартості, в тому числі, у бік її збільшення, а іпотекодавець наділений правом заявити клопотання про визначення вартості зазначеного майна під час примусового виконання рішення суду. У такому випадку, суд вважає за можливе при ухваленні рішення за результатами розгляду справи не зазначати про встановлення початкової ціни предмета іпотеки. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає також 10159 гривень 82 копійки судового збору, по 5079 гривень 91 копійки з кожного.

Outcome: approved