Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що 27.05.2004 уклала шлюб з [PERSON] . У вказаному шлюбі народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Припинилися шлюбні відносини через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя. Чоловік перебуває за кордоном. З травня 2022 року сторони не проживають разом, не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть. Діти знаходяться на утриманні матері. Сім`я розпалася та існує формально. Вважає, що подальше спільне проживання і примирення між ними неможливе, оскільки суперечить її інтересам, а тому просить розірвати шлюб. Крім того, відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, як батька дітей, зокрема, не надає коштів на їх утримання, такі витрачає на власні потреби. Грошові кошти необхідні на одяг, взуття, продукти харчування, ліки, забезпечення дозвілля дітей, відпочинку, для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. [PERSON] отримує заробітну плату нерегулярно, працює неофіційно, має багато видів підробітку. Про сплату аліментів у добровільному порядку домовитись із ним не вдалося. У відповідача немає інших дітей, він працездатний, на обліку у центрі зайнятості населення, як безробітний, не перебуває, працює за кордоном, отримує дохід близько 2000 євро в місяць. Вважає, що [PERSON] має можливість виконувати покладений на нього чинним законодавством та моральними принципами обов`язок батька, здійснювати гідну матеріальну допомогу для утримання та забезпечення належного рівня життя та розвитку дітей. Просить суд стягувати з відповідача аліменти на кожну дитину у твердій грошовій сумі по 8000 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги в частині стаягнення аліментів визнає частково. Щодо розірвання шлюбу - не заперечує. Зазначає, що він звільнений з роботи 10.06.2021, з того часу не працює. Доходи за 2022 рік у нього відсутні. У 2022 році перебував за кордоном двічі: з 23.05.2022 по 25.06.2022, з 14.08.2022 по 11.09.2022, проте, за цей час не знайшов роботи. Вказане спростовує доводи позивача, що він працює постійно за кордоном, отримує високий дохід. Позивач не надала належних та достатніх доказів, які б свідчили про його можливість сплачувати аліменти у розмірі 8000 грн на кожну дитину щомісячно. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Додатково зазначила, що аліменти необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя трьох дітей. Батько дітей є працездатного віку, на утриманні інших дітей не має, а тому, на її думку, має можливість сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному у позовній заяві. Представник відповідача - адвокат Гирич О.В. у судовому засіданні визнав позовні вимоги частково. Заперечив лише щодо розміру аліментів, які просить стягувати позивач. Зазначив, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. на кожну дитину щомісячно, оскільки офіційно не працює, має періодичні підзаробітки, отож у нього відсутній стабільний дохід. Позивачем протилежного не доведено. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 27.05.2004, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 27.05.2004, про що складено відповідний актовий запис №1, місце реєстрації: Ріпчицька сільська рада Дрогобицького району Львівської область. Згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] , [PERSON] народилася [INFO] , [PERSON] народився [INFO] . Їх батьками є: [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з трудової книжки [PERSON] , [INFO] , останній звільнений з роботи за власними бажанням згідно наказу від 09.06.2021. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 10.01.2023, доходи у [PERSON] за 2022 рік відсутні. Відповідно до записів у закордонному паспорті громадянина України [PERSON] , у 2022 році останній перебував за кордоном з 23.05.2022 по 25.06.2022, з 14.08.2022 по 11.09.2022. Стаття 51 Конституції України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у статті 24 СК України, у якій, серед іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частини 3, 4 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 104 цього ж Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до змісту пункту 10 постанови пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а також забезпечення державою принципу свободи шлюбу та принципу свободи розірвання шлюбу. Судом встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем мають формальний характер, суперечать інтересам сторін, оскільки відповідач подав заяву про визнання позову в цій частині, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів, суд приходить наступного висновку. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Вимогами ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно зі ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до Закону України "Пpo Державний бюджет на 2022 рік" з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів, величину встановленого законодавством прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, положення ст. 180 СК України, згідно з якими обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище дітей, вік та потреби неповнолітніх. Також з урахуванням вимог ч. 2 ст. 182 СК України, необхідно зазначити, що розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. ст. 183, 184 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення - у твердій грошовій сумі. Як вже згадано вище, при вирішенні позову суд також враховує майновий стан відповідача, який є особою працездатного віку, у матеріалах справи відсутні докази про його інші аліментні зобов`язання та утримання ним інших осіб, враховуючи ті обставини, що батьки проживають окремо, діти проживають з матір`ю, зважаючи на її матеріальний стан та на об`єктивну потребу дітей у забезпеченні належного матеріального утримання, суд дійшов висновку, що позов про стягнення аліментів слід задоволити частково. Відтак, з відповідача підлягають до стягнення аліменти на неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 грн. на кожну дитину щомісячно. Суд вважає за необхідне на підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача 992,40 грн понесених нею витрат по оплаті судового збору за позовні вимоги про розірвання шлюбу та оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути 1073,60 грн в дохід держави за позовні вимоги про стягнення аліментів.

Outcome: approved