Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності, про що надала письмову заяву. \~ \~ \~ \~Позивачі на задоволенні позовних вимог наполягали, просили розглянути справу у їх відсутності, про що надали заяву. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії паспортів сторін та їх і/н; копія свідоцтва про смерть [PERSON] ; [PERSON] ; копія витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження [PERSON] ; копія виписки з погосподарської книги [PERSON] від 18.05.2022р. № 87; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] ; копія будинкової книги прописки громадян; копія сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0574648; копія довідки Лиманської сільської ради Ренійського району від 14.11.2018р.; копія виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 18.05.2022р. № 88; копія виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 18.05.2022р. № 86; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія свідоцтва про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] ; копія свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія свідоцтва про укладання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ; копія постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.06.2022р.; копія інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) [PERSON] від 27.09.2022р. [PERSON] ; копія інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) [PERSON] від 21.12.2022р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що [INFO] помер дідусь позивачів [PERSON] . За життя йому належало: житловий будинок із надвірними спорудами [ADDRESS] , що підтверджується записом із по господарської книги виконавчого комітету Лиманської сільської ради Ренійського району від 18.05.2022р. № 87; право на земельну частку (пай) розміром 3,48 в умовних кадастрових гектарах, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0574648. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіт не залишив. Тому, спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] був його син [PERSON] . У встановлений законодавством строк він до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, спадкова справа не відкривалась. Однак, син спадкодавця [PERSON] на момент відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем, тобто, фактично вступив у володіння та управління спадковим майном. Тобто, він прийняв спадщину в порядку п.1ч.1ст.549 ЦК України 1963 р., однак юридично її не оформив. [INFO] помер батько позивачів [PERSON] . За життя йому належало: житловий будинок із надвірними спорудами [ADDRESS] , та право на земельну частку (пай) розміром 3,48 в умовних кадастрових гектарах, зазначене майно він прийняв після смерті батька [PERSON] . На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіт не залишив. Тому, спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є сторони по справі: діти позивачі [PERSON] , [PERSON] , дружина відповідач [PERSON] встановлений законодавством строк після смерті спадкодавця ніхто із спадкоємців не першої черги не звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Спадкова справа не відкривалась. Проте, на момент смерті [PERSON] позивачі проживали разом із померлим, тобто прийняли спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Пізніше, при зверненні позивачів до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їм в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що 28.06.2022р. нотаріусом було винесено вмотивовану постанову про відмову. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадкове майно, як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачі прийняли спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлого [PERSON] та вважають, що мають всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці на неї не претендують. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. [PERSON] помер 2002р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а батько позивачів [PERSON] фактично прийняв спадщину після його смерті, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місто, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963р. при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, інший з подружжя та батьки померлого. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено судом, батько позивача [PERSON] був спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON] . Він у передбачений законом строк не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, проте на момент смерті батька мешкав разом із ним, вступив в управління та володіння спадковим майном, що належала померлому батькові. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. після смерті батька однак, він не встиг юридично її оформити. \~ \~ \~ \~ [INFO] помер батько позивачів [PERSON] . Спадкові відносини після його смерті регулюються положеннями ЦК України 2003р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України 2003р. спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивачі є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] . Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. Після смерті [PERSON] його діти прийняли спадщину фактично, шляхом постійного проживанням із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, як спадкоємці першої черги. Інші спадкоємці першої черги не заперечували проти того, щоб вказане майно оформили позивачі на своє ім`я. Таким чином, позивачі прийняли спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак, вони не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, у зв`язку із чим в даний час позивачі вимушені звернутися до суду із позовом. У відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Треба зазначити, що позивачі як спадкоємці першої черги, між собою дійшли згоди щодо розподілу спадкового майна, а саме: позивач [PERSON] успадковує після смерті [PERSON] житловий будинок, інше спадкове майно, тобто право на земельну частку (пай) успадковує позивач [PERSON] . Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити їх вимоги щодо визнання за ними права власності на нерухоме майно.

Outcome: approved