Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, у якому просив ухвалити рішення, яким стягнути з Державної казначейської служби України на його користь майнову шкоду у розмірі 100 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 28.09.2011 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за його позовною заявою до Держави України в особі Державного казначейства України про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди, яку ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15.12.2011 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.04.2012 року ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 28.09.2011 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 15.12.2011 року скасовано та справу передано до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 22.05.2014 року у справі № 1321/1713/2012 закрито провадження, яку ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 04.08.2014 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.08.2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі. У подальшому, ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 05.12.2016 року його заяву про перегляд за нововиявленнями обставинами ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 22.05.2014 року залишено без задоволення. Також ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 24.07.2017 року його заяву про перегляд за нововиявленнями обставинами ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 22.05.2014 року залишено без задоволення, яку постановою Апеляційного суду Львівської області від 26.03.2018 року залишено без змін та постановою Верховного Суду від 27.06.2019 року ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 24.07.2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 26.03.2018 року залишено без змін. Таким чином, вважає, що незаконні та протиправні дії суддів Сокальського районного суду Львівської області, Апеляційного суду Львівської області та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ порушили його права, передбачені ст. 40,55 56 Конституції України, у зв`язку з чим на підставі ст. 22, 23, 1167, 1176 ЦК України просив задовольнити позов у заявлений ним спосіб. Ухвалою суду від 25.01.2022 року провадження у справі відкрито за правилами позовного (загального) провадження та призначено підготовче провадження на 01.04.2022 року (а.с. 52-53). 08.02.2022 року від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, одночасно просив позов задовольнити (а.с. 58). 08.06.2022 року від представника відповідача 1 - Євглевської О.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с .77-82), відповідно до якого просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Міністерство юстиції України не є тим органом державної влади, який наділений повноваженнями реалізувати від імені Держави права та обов`язки у правовідносинах, які пов`язані з судовим розглядом справ, тобто органом, до якого можуть застосовуватись положення статті 1176 ЦК України. Крім того, Міністерство юстиції України не є належним відповідачем у даній справі. Ухвалою суду від 10.11.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 15.12.2022 року (а.с. 111). Позивач до судового засідання не з`явився, в заяві від 27.01.2022 року просив справу розглянути в його відсутність (а.с. 58). Представник Міністерства юстиції України до судового засідання не з`явився. 02.02.2023 року надав суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, одночасно просив відмовити у задоволенні позову. Представник Державної казначейської служби України до судового засідання не з`явився з невідомих причин. Тому, суд розглянув справу у відсутність учасників справи, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Судом встановлено, що ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 28.09.2011 року відмовлено у відкритті провадження по цивільній справі №2-1214/11 за позовом [PERSON] до Держави України в особі Державного казначейства України про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди (а.с. 12). Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15.12.2011 року ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 28.09.2011 року залишено без змін (а.с. 13). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.04.2012 року ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 28.09.2011 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 15.12.2011 року скасовано та справу передано до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі (а.с. 14-15). Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 22.05.2014 року у справі № 1321/1713/2012 за позовом [PERSON] до Держави України в особі Державного казначейства України, третя особа [PERSON] про відшкодування моральної шкоди закрито провадження (а.с. 32). Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 04.08.2014 року ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 22.05.2014 року у справі № 1321/1713/2012 залишено без змін (а.с. 33-34). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.08.2014 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі № 1321/1713/2012 (а.с. 35). Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 05.12.2016 року заяву [PERSON] про перегляд за нововиявленнями обставинами ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 22.05.2014 року залишено без задоволення (а.с. 41). Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 24.07.2017 року заяву [PERSON] про перегляд за нововиявленнями обставинами ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 22.05.2014 року залишено без задоволення (а.с. 43). Постановою Апеляційного суду Львівської області від 26.03.2018 року залишено без змін ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 24.07.2017 року (а.с. 44-45). Постановою Верховного Суду від 27.06.2019 року ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 24.07.2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 26.03.2018 року залишено без змін (а.с. 46-48). Відповідно до положенням ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист у суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній чи юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Частиною 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода може полягати у: 1) фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до положень ст. 1, 5 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення під час розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у ч. 1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється насамперед за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до ЄСПЛ. У порядку ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на протиправні дії судових органів внаслідок винесення незаконних рішень суду у справі № 21214/11 та № 1321/1713/2012, а саме Сокальського районного суду Львівської області, Апеляційного суду Львівської області Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що спричинило приниження його честі гідності, ділової репутації. При цьому, ухвалення судами судових рішень у справі у справі № 21214/11 та № 1321/1713/2012 не є підставою для покладання на державу обов`язку відшкодувати матеріальну та моральну шкоду. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що внаслідок постановлення судами судових рішень було порушено його немайнові права, зокрема відбулось приниження честі та гідності, ділової репутації. Розмір заявленої до відшкодування моральної шкоди позивачем також не доведено. За таких обставин, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що внаслідок неправомірних дій відповідачів йому завдано матеріальну та моральну шкоду, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збій компенсується державою. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed