Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) шкоду у розмірі 179 693,44 грн та судовий збір 2 695,40 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що 14.07.2021 між ТДВ СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU-22537, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортного засобу марки «Lexus LX», д.н.з. [NUMBER] . У відповідності до умов даного договору, ТДВ СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь потерпілого страхове відшкодування. 02.10.2021на вул. Дніпровська Набережна в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого ТЗ та транспортного засобу «DAF» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 02.11.2021 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку, 08.10.2021 звернувся страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих документів потерпілою стороною, було складено страховий акт №11272 від 20.10.2021 та здійснено виплату потерпілій стороні у розмірі 307 093,44 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом №205951189 в ПрАТ СК «ПЗУ Україна», та на останню покладено обов`язок виплатити позивачу страхове відшкодування, в межах ліміту, у розмірі 127 400 грн, (130 000 грн. ліміт відповідальність - 2 600 грн франшиза). Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 179 693,44 грн., яку має відшкодувати відповідач на підставі ст.ст. 993, 1187, 1192, 1194 ЦК України. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.07.2022 відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Відповідач копію ухвали суду та копію позовної заяви з додатками не отримав, оскільки його зареєстроване місце проживання не встановлено. При цьому відповідач повідомлявся про розгляд даної справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 14.07.2021 між ТДВ СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU-22537, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортного засобу марки «Lexus LX», д.н.з. [NUMBER] . У відповідності до умов даного договору, ТДВ СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь потерпілого страхове відшкодування. 02.10.2021 приблизно о 10:00 год. у м. Києві по вул. Дніпровська Набережна, 14-Д сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «Lexus LX», д.н.з. [NUMBER] та автомобіля марки «DAF» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок вказаної ДТП застрахованому транспортному засобу завдано механічних пошкоджень. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 02.11.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, на накладено адміністративне стягнення в сумі 850 грн. За нормою частини четвертої ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини шостої цієї ж статті, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Виконуючи взяті на себе зобов`язання за договором страхування, відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту №11272 від 20.10.2021 позивачем здійснено виплату потерпілій стороні у розмірі 307 093,44 грн. За вимогами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За приписами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Суброгацією є перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди, внаслідок чого страхувальник виступає замість потерпілого. Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Така позиція узгоджується із правовим висновком, якого дійшов Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 30.01.2019 по справі № 755/9320/15-ц. Таким чином, до позивача, який виплатив страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування, перейшло право зворотної вимоги до винної особи - відповідача, компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля «Lexus LX», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП, яка мала місце 02.10.2021. При цьому, цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована за полісом №205951189 в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» з лімітом відповідальності 130 000 грн та франшизою у розмірі 2 600 грн. Таким чином, на ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» покладено обов`язок виплатити позивачу страхове відшкодування, в межах ліміту, у розмірі 127 400 грн, (130 000 грн. ліміт відповідальність - 2 600 грн франшиза). Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 179 693,44 грн. За ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Позивач просить стягнути з особи, винної у вчиненні ДТП, непокриту частину страхового відшкодування, що становить 179 693,44 грн та складає різницю між сумою страхового відшкодування, що була сплачена страхувальнику, та покритою сумою збитків за полісом №АР8825814. Претензія позивача від 23.12.2021 про регресні вимоги залишилася без належного реагування відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінюючи надані докази в їх сукупності, з позиції належності та допустимості кожного з них, суд доходить висновку про задоволення позову. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2 695,40 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved