Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-09 00:00:00

Позивач представник Національної академії внутрішніх справи звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення інфляційної складової та трьох відсотків речових від суми заборгованості на загальну суму 25426,10 грн., у зв`язку з невиконанням останнім судового рішення. В обґрунтування позову позивач вказав, що рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 31 травня 2018 року у справі №243/4099/18 стягнуто з відповідача [PERSON] на користь Національної академії внутрішніх справи витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі за період з 01.09.2012 р. по 26.06.2015 р. у сумі\~333408,53 грн.,\~які складаються з грошового забезпечення у сумі 6053,65 грн., продовольчого забезпечення у сумі 10778,24 грн., речового забезпечення 3918,14 грн., оплати комунальних послуг 12658,50 грн., та суму судового збору\~1762 грн. 00 коп. Відповідач вказане рішення суду не виконував, та на теперішній час будь-яких коштів згідно вказаного рішення суду не повернув. Залишок його заборгованості перед Національної академії внутрішніх справи становить 25170,53 гривень. Вказав, що відповідач в силу вимог ст. 625 ЦК України, у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання, повинен сплатити позивачу 3% річних за період з 03 липня 2018 року по 14 грудня 2022 року в розмірі 4697,43 гривень та інфляційні втрати 20728,67 гривень. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов. Відповідно до ч.5 ст.\~279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Разом з позовом подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у визначений судом строк надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив. У зв`язку з тим, що м. Горлівка Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затвердженого\~розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 № 1085-р., при цьому, з 27 листопада 2014 року припинено приймання поштових відправлень на/з територію(ї) Донецької та Луганської областей до/з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, у т.ч. до/з м. Горлівка (згідно з інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті УДППЗ\~Укрпошта). Згідно ч. 11\~ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України\~відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Повідомлення про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідача [PERSON] було розміщено відповідно до приписів ч. 11\~ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, тому відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 3\~ст. 131 ЦПК України\~учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність надати Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої\~статті 280 ЦПК України\~вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього \~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заочним рішенням Слов`янським міськрайонним судом Донецької області від 31 травня 2018 року у справі № 243/4099/18 стягнуто з [PERSON] , витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі за період з 01.09.2012 р. по 26.06.2015 р. у сумі\~33408,53 гривень,\~які складаються з грошового забезпечення у сумі 6053,65 грн., продовольчого забезпечення у сумі 10778,24 грн., речового забезпечення 3918,14 грн., оплати комунальних послуг 12658,50 грн., та суму судового збору\~1762 грн. 00 коп. З відомостей, складених начальником ВФЗБО - головним бухгалтером підполковником поліції Гуцалюком С. вбачається, що станом на 14 грудня 2022 року кошти на виконання рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 31 травня 2018 року у справі №243/4099/18 від [PERSON] на рахунок НАВС не надходили. За рішенням суду сума заборгованості [PERSON] перед НАВС становить 33408,53 гривень та 1762 гривень судового збору. В силу вимог статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В силу вимог статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 18 ЦПК України встановлений принцип обов`язковості судових рішень, який полягає в тому, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу. Так, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.\~Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:\~1) договори та інші правочини;\~2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;\~3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;\~4) інші юридичні факти.\~Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.\~У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.\~У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.\~У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до вимог\~статті 599 Цивільного кодексу України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відповідно до вимог\~статті 625 Цивільного кодексу України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Стаття 625 ЦК України\~розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5\~ЦК України\~поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5\~ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5\~ЦК України). Таким чином, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у Постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані\~Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України), та в Постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія\~статті 625 ЦК України\~поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята\~статті 11 ЦК України\~не дає підстав для застосування положень\~статті 625 ЦК України\~у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відтак, висновки, викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, повинні бути враховані при застосуванні норм права до спірних правовідносин у даній справі. Зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження 254цс 19)). Позивач має право на компенсацію знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення суми, яке викликане недобросовісною поведінкою боржника та недосконалістю системи виконання судових рішень у державі. Так, судом установлено, що заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 31 травня 2018, яке набрало законної сили, стягнуто з відповідача в користь позивача 33408,53 гривень вартості фактичних витрат на навчання та 1762 гривень судового збору. Зазначене судове рішення відповідач не виконав, стягнуті кошти позивачу не сплатив. Відтак, з 03 липня 2018 року (дати набрання рішенням суду законної сили) у відповідача виникло грошове зобов`язання щодо повернення позивачу грошових коштів, яке ним не виконане, тому починаючи з 03 липня 2018 року виникла його відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, та позивач набув право на стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Таким чином, суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат від простроченої суми 33408,53 грн\~за період з 03 липня 2018 року по 14 грудня 2022 року. Виходячи з методики розрахунку 3% річних, який проводиться шляхом добутку суми заборгованості і кількості днів прострочення, помноженого на 3 та поділеного на 365 і на 100, судом установлено, що 3% річних за період з 03 липня 2018 року по 14 грудня 2022 складають 4697,43 грн: Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів 35170,53 грн03.07.2018 року по 14.12.2022 року16263 %4697,43 грн Враховуючи індекс інфляції за період з 03 липня 2018 року по 14 грудня 2022 року, розмір заборгованості в сумі 35170,53 грн та методику розрахунку відповідних виплат, згідно з якими розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості, інфляційне збільшення заборгованості за вказаний період складає 20728,67 грн. Період заборгованостіСума боргу (грн)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу липень 2018 - грудень 202235170,531,58920728,67 Аналізуючи вищенаведене, суд вважає обгрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача в його користь інфляційних втрат за період з липня 2019 року по грудень 2022 року в розмірі 20\~728,67 грн. та трьох відсотків річних за період з 03 липня 2018 року по 14 грудня 2022 року в сумі 4697,43 грн. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 20728,67 гривень та трьох відсотків річних у розмірі 4697,43 гривень, нарахований за невиконання відповідачем рішення суду про стягнення з останнього грошових коштів. Згідно з вимогами статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач в судове засідання не з`явився та не представив суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача. Крім того, на підставі вимог ч. 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2481 гривень за подання позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved