Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Череватий П.М. звернулася до Гусятинського районного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] та просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки PEUGEOT PARTNER, 2003 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки PEUGEOT PARTNER, 2003 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , в сумі 51\~415 гривень 00 копійок. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 13 липня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Гусятинського районного управління юстиції Тернопільської області. Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 01 червня 2016 року, прийнятим у цивільній справі №596/1272/16-ц, вищевказаний шлюб було розірвано. За час подружнього життя (22 квітня 2011 року) спільними зусиллями та коштами сторонами було придбано автомобіль PEUGEOT PARTNER, 2003 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Вказаний автомобіль перебуває у користуванні відповідача та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Сторони не можуть досягнути згоди щодо вартості спірного автомобіля та порядку його поділу, а тому, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач вважає, що поділ спірного автомобіля у рівних частинах і визнання за сторонами права власності на 1/2 частини спірного автомобіля із залишенням його у спільній частковій власності не тільки не вирішить спір, а призведе до ускладнення обставин та створення нових спорів щодо користування та розпорядження автомобілем, який залишиться у спільній, тепер вже частковій власності. Оскільки, відповідач у добровільному порядку відмовляється сплатити позивачу грошову компенсації за її частку у спірному автомобілі, яким позивач не користується, то остання змушена заявити даний позов про отримання грошової компенсації у примусовому порядку на отримання якої вона погоджується. Ринкова вартість спірного автомобіля становить 102 830 грн., а вартість 1/2 частини відповідно - 51\~415 грн.. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Череватий П.М. у судове засідання не з`явилися, проте, 23.01.2023 року представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, у якій також вказав, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений завчасно і належним чином, що підтверджується оголошенням про виклик особи від 23.01.2023 року. Про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позов не подав. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутності не надходило. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, а також\~не подано\~відзиву на\~позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 липня 2007 року, який рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 01 червня 2016 року було розірвано. Вказане рішення суду набрало законної сили (а.с.4). Отже, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 13 липня 2007 року по 01 червня 2016 року. Предметом розгляду даного спору є поділ спільного майна подружжя та стягнення компенсації частки вартості спільного майна. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В силу вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У свою чергу, чинними нормами цивільно-процесуального законодавства України вищевказаний обов`язок щодо надання стороною доказів містить чіткий критерій до таких, а саме: що такі докази повинні відповідати вимогам ст.ст.77-80 ЦПК України та бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Під час розгляду справи сторонами спору не було надано доказів того, що між ними існують будь-які домовленості щодо порядку володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступному. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 року (справа № 6-399-цс17). Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, суд зобов`язаний з`ясувати, чи це майно може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, чи є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Статтею 57 СК України закріплений перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Разом з тим, ч.ч.6,7 ст.57 СК України передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Зазначене дає підстави для висновку, що обов`язок доведення факту набуття за час шлюбу майна, як об`єкта права приватної власності, покладається на того з подружжя, який посилається на дану обставину, а його (факту) спростування на іншого. Під час розгляду справи судом не встановлено, а сторонами не надано жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що між [PERSON] та [PERSON] протягом будь-якого періоду часу в період з 13 липня 2007 року по 01 червня 2016 року фактично були припиненні шлюбні відносини на час придбання майна, яке є предметом даного спору. Отже, надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Предметом розгляду даної справи за позовними вимогами є: поділ спільного майна та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] компенсації за 1/2 частку вищевказаного автомобіля. Судом\~також встановлено,\~що за\~час зареєстрованого\~шлюбу сторін,\~ними було\~придбано транспортний\~засіб марки\~PEUGEOT\~PARTNER,\~2003\~року випуску,\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~номер кузова\~ [NUMBER] . Вказаний автомобіль зареєстрований за [PERSON] з 22 квітня 2011 року. Зазначене підтверджується відповіддю на адвокатський запит від 21.03.2022 року, наданою ТСЦ МВС №6141 від 28.03.2022 року за вих. №31/19/1-Ч-3аз. (а.с.5). Із наведеного слідує, що вищевказаний автомобіль був придбаний сторонами в період шлюбу та після фактичного його розірвання продовжував перебувати у власності [PERSON] .. Згідно повідомлення управління патрульної поліції в Тернопільській області №6402/41/33/01-2022 від 10.11.2022 року, [PERSON] під час керування транспортним засобом марки PEUGEOT PARTNER, 2003 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, а саме: постановою від 02.08.2017 року серії БР №825223, за ч.1 ст.122 КУпАП. (а.с.74) В ході розгляду справи сторонами спору не було надано, а судом не здобуто будь-яких доказів того, що вищевказаний транспортний засіб являється особистою власністю [PERSON] , а тому його слід визнати спільною сумісною власністю подружжя. Верховний суд у своїй постанові від 23.01.2019 року у справі №31 9/90/17, прийшов до висновку, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч.1, 2 ст.71 СК України). Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У даному випадку позивач [PERSON] просить компенсувати вартість 1/2 частки спірного автомобіля марки PEUGEOT PARTNER, 2003 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Як встановлено судом, після розірвання шлюбу вищевказаний автомобіль продовжував перебувати у власності [PERSON] .. Доказів іншого, суду надано не було та в судовому засіданні не здобуто. Як вбачається із висновку про вартість майна автомобіля марки PEUGEOT PARTNER, 2003 року випуску, д.н.з. [NUMBER] від 19 квітня 2022 року, ринкова вартість вказаного автомобіля становить 102 830,00 гривень (а.с.6-20). Таким чином, оскільки вищевказаний транспортний засіб є річчю неподільною, з урахуванням того, що він після розірвання шлюбу залишався у власності [PERSON] , суд вважає, що з останнього на користь [PERSON] слід стягнути 51 415,00 гривень компенсації за 1/2 належної її частки автомобіля марки «PEUGEOT PARTNER», 2003 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Враховуючи вищенаведені вимоги закону, встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі наведеного, ст. ст. 60, 63, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved