Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

Комунальне підприємство теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради (далі за текстом КП «Тернопільміськтеплокомуненерго») звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» здійснює забезпечення тепловою енергією та гарячою водою житла за адресою: [ADDRESS] , яке займає [PERSON] разом з сім`єю. Позивач зазначає, що в повному обсязі виконав свої зобов`язання та надав послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, однак відповідачі зобов`язання у частині оплати послуг з централізованого опалення не виконали, внаслідок чого за період з 01.12.2017 до 01.06.2022 виникла заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на загальну суму 81400,08 грн. За таких підстав позивач просить солідарно стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.12.2017 до 01.06.2022 у сумі 81400,08 грн. 19.08.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання у справі на 26.09.2022 та надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 26.09.2022 судове засідання відкладено на 19.10.2022 у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. 19.10.2022 розгляд справи не здійснювався у зв`язку з оголошенням на території Тернопільської області повітряної тривоги. Судове засідання призначене на 17.11.2022. 17.11.2022 розгляд справи не здійснювався у зв`язку з відключенням електроенергії у Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області. Судове засідання призначене на 13.12.2022. 13.12.2022 за клопотанням представника позивача судове засідання відкладено на 23.12.2022. 23.12.2022 за клопотанням представника позивача судове засідання відкладено на 02.02.2023. У судовому засіданні 02.02.2023 представник позивача Дишкант М.Р. позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. Не заперечувала щодо здійснення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Пояснила, що зазначена у виписці з особового рахунку сума коштів, яка міститься у графі «Оплата», є сумою коштів, яка стягується з відповідача [PERSON] в порядку примусового виконання судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.03.2018, що підтверджується відповіддю Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Вказала, що за період з 01.12.2017 до 01.06.2022 відповідачі не здійснювали жодних оплат за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. У судове засідання 02.02.2023 відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , належним чином повідомлені про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явились без повідомлення про причини неявки. Правом подання відзиву відповідачі не скористались. Заяв чи клопотань на день розгляду справи від відповідачів до суду не надходило. Ураховуючи наявність усіх умов, визначених ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість здійснення заочного розгляду даної справи та ухвалення за наслідками її розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~ст. 11\~цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Частина 1 ст. 526 ЦК України визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з наданням послуг з централізованого опалення, та регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання» та іншими нормативно-правовими актами України. Так, згідно з п. 6, 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Учасниками правовідносин\~у сфері\~надання житлово-комунальних\~послуг є: 1)\~споживачі (індивідуальні\~та колективні); 2)\~управитель; 3) виконавці комунальних послуг (ч. 1 ст. 6 «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач) (ч. 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. Згідно з ч. 4 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом. Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом. Необґрунтована відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає договір в інтересах споживача) від укладання договору є підставою для припинення в односторонньому порядку виконавцем надання відповідної комунальної послуги такому споживачу. Відмова будь-якої із сторін від укладання запропонованого другою стороною договору не позбавляє її права звернутися з повторною пропозицією про укладання договору в порядку, визначеному цією частиною. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Згідно з ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює\~оплату за\~спожиті житлово-комунальні\~послуги щомісяця,\~якщо інший\~порядок та\~строки не\~визначені відповідним\~договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1-3 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Таким чином згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити вартість послуг з централізованого опалення, якщо він фактично отримував таку послугу. Факт відсутності договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18.03.2019 у справі № 210/5796/16-ц, де встановлено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Так, суд встановив, що КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» здійснює забезпечення централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки ЖКК ТОВ «Тернопільбуд» № 1683 від 03.11.2014 власником особового рахунку за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Крім цього, до складу сім`ї [PERSON] входять: [PERSON] , [INFO] (донька); [PERSON] , [INFO] (донька) (а.с. 2). Згідно з інформацією, наданою відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18, 20). З актів подачі теплоносія на ввід внутрішньобудинкової системи опалення будинку КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» від 22.10.2018, 30.10.2019, 16.10.2020 та 12.10.2021, (а.с. 8, 9, 10, 11) вбачається, що позивач в опалювальний період з 2018 року до 2022 року надавав послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що між КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» та [PERSON] , [PERSON] склались фактичні договірні відносини, за якими позивачем були надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а відповідачі ці послуги прийняли та зобов`язувались здійснювати їх оплату. Так, ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Постановою Національної комісії, що здійснює державне врегулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, № 1171 від 31.03.2015 затверджено тарифи на послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення (а.с. 4-5). Так само рішенням Тернопільської міської ради № 827 від 05.11.2018 встановлені КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» тарифи на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (а.с. 6). Указані тарифи відповідачами не оспорювались, скарги про неналежне виконання позивачем своїх зобов`язань відповідачі також не подавали. Разом з тим [PERSON] та [PERSON] неналежним чином виконували зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Так, з виписки про заборгованість за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води за особовим рахунком за адресою: [ADDRESS] , вбачається наявність заборгованості, яка за період з 01.12.2017 до 31.05.2022 становить 81400,08 грн, з яких: заборгованість за наданні послуги з централізованого опалення 60566,20 грн; заборгованість за наданні послуги з централізованого постачання гарячої води 20833,88 грн (а.с. 7). Також з вказаної виписки вбачається, що відповідачі неодноразово здійснювали оплату за надані їм послуги з централізованого опалення. Загальна сума оплат за період з 01.12.2017 до 31.05.2022 становить 24418,91 грн. Щодо віднесення указаних сум оплат до таких, що стягуються на примусове виконання попередніх судових рішень, суд зазначає таке. Так, позивач вважає, що кошти у сумі 24418,91 грн є коштами, які стягнуті в порядку примусового виконання судового рішення щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за попередній період, тобто до 01.12.2017. Відповідно до судового наказу від 30.03.2018, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» заборгованість у сумі 34170,23 грн (а.с. 84). Відповідно до\~ст.\~1\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені\~Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно зі\~ст.\~10\~закону України\~«Про виконавче\~провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника. Відтак норми чинного законодавства передбачають порядок виконання судового рішення шляхом здійснення виконавчого провадження та вжиття примусових заходів, у тому числі, з метою стягнення з боржника присуджених судом сум заборгованості. В обґрунтування того, що зазначені у виписці з особового рахунку суми коштів, які містяться у графі «Оплата», є сумами коштів, які стягуються з відповідача [PERSON] в порядку примусового виконання судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.03.2018, представник позивача посилалась на відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Так у відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 1900-0503-8/39395 від 23.12.2022 (а.с. 97) зазначено, що з пенсії [PERSON] проводяться утримання по виконавчому листу № 607/4188/18 від 30.03.2018. Залишок боргу станом на 01.05.2022 становить 24701,88 грн та залишок судових витрат 128,64 грн. Разом з тим з даної відповіді неможливо беззаперечно встановити, що суми коштів, які містяться у графі «Оплата» наданої позивачем виписки, є коштами, які стягнуті органом пенсійного фонду в порядку примусового виконання судового рішення, оскільки у даній відповіді не зазначено період, за який здійснені стягнення, та суми, які стягувались з боржника. При цьому суд звертає увагу, що з заяви позивача про примусове виконання судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.03.2018, яка скерована на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, вбачається, що судовий наказ від 30.03.2018 направлений позивачем до виконання лише 31.05.2021 (а.с. 83). У той же час з виписки про заборгованість за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води за особовим рахунком за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що відповідачі здійснювали, зокрема, оплату послуг у січні 2020 року на суму 15079,20 грн. Час вчинення такої оплати та її розмір дають підстави сумніватися, що така оплата мала місце шляхом стягнення з [PERSON] 20 % з нарахованої їй пенсії на погашення заборгованості, стягнутої з відповідача на підставі судового наказу від 30.03.2018. Більше того, докази, з яких можливо встановити, що кошти у загальній сумі 24418,91 грн надійшли на рахунки позивача від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, а не були сплачені відповідачами за надані послуги (виписки з банківських рахунків із зазначенням особи, що здійснює перерахунок коштів, тощо), позивач суду не надав. Згідно з ч. 2 2 ст. 78 ЦПК України не є допустимими доказами, що підтверджують такі обставини, і пояснення від 12.12.2022 (а.с. 69-71), оскільки такі пояснення є лише письмовим викладом обставин, про які вказувала суду і представник позивача, та не підтверджуються іншими доказами. Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Оскільки позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами, що кошти у сумі 24418,91 грн є коштами, що стягнуті з відповідачів у порядку примусового виконання попередніх судових рішень, суд доходить висновку, що ці суми коштів, які містяться у графі «Оплата» виписки з особового рахунку, є коштами, які добровільно сплачені відповідачами за надані позивачем послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.12.2017 до 31.05.2022. Відтак, приймаючи до уваги, що заборгованість [PERSON] та [PERSON] за отримані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.12.2017 до 31.05.2022 становить 81400,08 грн, а також те, що за вказаний період відповідачі перерахували на рахунок позивача кошти у сумі 24418,91 грн, суд доходить висновку, що розмір заборгованості [PERSON] та [PERSON] перед позивачем за указаний період становить 56981,17 грн (81400,08 грн 24418,91 грн = 56981,17 грн). За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов в частині заявлених вимог до [PERSON] , [PERSON] є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. Щодо позовних вимог до [PERSON] суд зазначає таке. Так, докази, які б підтверджували, що між КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» та [PERSON] укладений письмовий договір послуг з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , позивач суду не надав. Згідно з інформацією, наданою відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради за вих. № 1473/28-03 від 19.08.2022 (а.с. 19) встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відомості про реєстрацію [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , суду надані не були. Так само відсутні докази, які б підтверджували, що [PERSON] є власником нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Докази, які б підтверджували, що [PERSON] прийняла та користувалася наданими позивачем послугами з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , зокрема що відповідач зверталася до КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» з заявою щодо надання таких послуг або здійснювала оплату цих послуг тощо, суду також не надані. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що позивач не довів належними та достатніми доказами, що між КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» та [PERSON] був укладений письмовий договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води або що між сторонами були наявні фактичні договірні відносини, за якими позивач надав послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , а відповідач прийняла та не оплатила такі послуги. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що у задоволенні позову в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 2481 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1573 від 12.07.2022 (а.с. 12). Відтак приймаючи до уваги, що даний позов задоволено частково у сумі 56981,17 грн, що становить 70 % від заявленої суми, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 70 % судового збору у сумі 1736,70 грн, а 30 % судового збору у сумі 744,30 грн необхідно покласти на позивача.

Outcome: partial