Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачем , зареєстрований 23 березня 2017 року, а також стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмір 1 /4 частини від усіх видів доходу відповідача , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , з моменту подання позову і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що шлюбні стосунки між ним та [PERSON] припинені з початку 2023 року через втрату почуття любові та поваги , а оскільки примирення неможливе , просив шлюб між ним та відповідачем розірвати . Також позивач , з огляду на те, що малолітня дитина проживає з ним, просив суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2023 року провадження по справі відкрито. В судове засідання позивач надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав. Відповідач в наданій заяві позов визнала в повному обсязі, просила справу розглядати без її участі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 23 березня 2017 року перебувають в зареєстрованому шлюбі . Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається із заяв наданих сторонами суду, вони не бажають більше підтримувати шлюбні стосунки ,вважають, що сім`я розпалась остаточно, на примирення не згодні. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін в розумінні ст. 112 СК України, тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Спору про розподіл майна суду не заявлено. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів , суд виходить з наступного. За змістом частини першої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч.ч.1-3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьком дитини є [PERSON] - позивач по справі , а матір`ю є відповідач [PERSON] .. На теперішній час неповнолітня дитина проживає з батьком , що визнано відповідачем. Також, з матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] 01 лютого 2023 року було укладено Договір про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Літенко Л.В. , зареєстрований в реєстрі за № 60, умовами якого визначено, що батьки домовилися між собою, що батько буде самостійно виховувати дитину (п.3.1.Договору) та місцем постійного проживання дитини [PERSON] , [INFO] , визначено з батьком (п. 2.1). Відповідач визнала, що має можливість надавати допомогу на утримання дитини у визначеному в позивачем розмірі. Враховуючи вищенаведене , вимоги ст. 182 СК України , визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що позовну заяву в частині стягнення аліментів слід задовольнити , визначивши розмір аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі частини доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з 31 січня 2023 року до досягнення дитиною повноліття. Також, слід зазначити, що визначений судом розмір аліментів забезпечить належне утримання малолітніх дітей та відповідає можливостям відповідача надавати матеріальну допомогу . Питання про судові витрати належить вирішити з урахуванням вимог ч.1 ст. 142 ЦПК України, та тієї обставини, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті. На підставі ст. ст. 105, 110-112, 180-182, 84 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved