Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

Позивач Головне управління ПФУ в Запорізькій області через свого представника Маленко А.А. звернулось до суду з позовом про повернення безпідставно набутої пенсії. В обґрунтування позову зазначило, що [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Запорізькій області та з 25.08.2016 отримував пенсію по інвалідності 3 групи загального захворювання. З 16.07.2018 відповідача, за його заявою, переведено на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При обчисленні пенсії за віком був врахований період заробітної плати з 01.07.2000 по 31.08.2018 та застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) за 2017 рік 5377,90 грн., який можливо врахувати для обчислення пенсії у разі переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком за наявності 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, і заробітна плата для розрахунку склала 11032,55 грн. (5377,90 грн. середня заробітна плата за 2017 рік х 2,05146 індивідуальний коефіцієнт заробітної плати). У грудні 2020 року виявлено невідповідності і пенсійну справу було приведено до п. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме враховано заробітну плату, яка враховувалась під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Таким чином, заробітна плата для обчислення пенсії була врахована за період з 01.07.2000 по 31.08.2016 та склала 8018,02 грн. (середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки 3764,40 грн. х 2,12996 індивідуальний коефіцієнт заробітної плати). Тобто під час обчислення вищевказаної пенсії була допущена рахункова помилка. В результаті по пенсійній справі № 084450000148 виникла переплата пенсії за період з 16.07.2018 по 31.12.2020 в сумі 20167,03 грн. Зважаючи, що в даному випадку переплата пенсії відбулася внаслідок рахункової помилки, однак відповідач добровільно відмовляється сплатити вказану переплату, посилаючись на вимоги ст.ст. 1212, 1215 ЦК України, ст. 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", позивач просить стягнути з відповідача суму пенсії, виплаченої надміру, за період з 16.07.2018 по 31.12.2020 в сумі 20167,03 грн., як безпідставно набутої. Ухвалою суду від 23.12.2022 справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників. Сторонам надано строк для надання відзиву, пояснень, відповіді на відзив та заперечень. 18.01.2023 через Електронний кабінет користувача підсистеми "Електронний суд" від представника відповідача [PERSON] адвоката Шевченко К.О. надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача, заперечуючи проти позову, зазначила, що [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Запорізькій області та з 25.08.2016 по 2018 рік отримував пенсію по інвалідності 3 групи загального захворювання після перенесеної операції на серці. Для оформлення пенсії по інвалідності відповідачем було вчасно подано необхідні та в повному обсязі достовірні документи без зловживань до Відділу обслуговування громадян № 12 ГУ ПФУ в Запорізькій області (сервісний центр), який знаходиться у м. Вільнянськ, для нарахування пенсії по інвалідності. Жодних зауважень під час перевірки документів працівниками Відділу обслуговування громадян № 12 на адресу відповідача не надходило. З 03.09.2018 [PERSON] було подано до Відділу обслуговування громадян № 12 ГУ ПФУ в Запорізькій області (сервісний центр) заяву про переведення на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 (пенсійний вік досягнуто 16.07.2018). У грудні 2020 року відповідач отримав лист від відповідача про те, що у зв`язку з перерахунком пенсії виникла переплата за період з 16.07.2018 по 31.12.2020 у сумі 20167,03 грн., яку необхідно повернути на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. 29.12.2020 відповідач надіслав відповідь, в якій повідомив про те, що переплата виникла не з його вини, всі документи для оформлення пенсії подано ним своєчасно, а також зазначив, що не має змоги повернути кошти за станом свого здоров`я. У відзиві представник відповідача посилається на положення ст.ст. 50, 102, 103 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та п. 3 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсії та грошової допомоги, що є безпідставними до стягнення, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21.03.2003, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.05.2003 за № 374/7695 та зазначає, що аналіз наведених норм закону свідчить про те, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути утримані позивачем за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним: 1) якщо виплата відповідних грошових сум сталася внаслідок рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; 2) у разі недобросовісності зі сторони набувача, а отже можливості для прийняття рішення про стягнення сум переплати у випадку неправильного обчислення розміру пенсії працівником пенсійного органу чи у зв`язку з автоматизованою помилкою, законодавством не передбачено. Правильність розрахунків, за якими проведено виплати, а також добросовісність набувача презюмуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових сум. До подібних висновків щодо застосування ст. 1215 ЦК України дійшов Верховний Суд України у постановах від 22.01.2014 у справі № 6-151цс13, від 02.07.2014 у справі № 6-91цс14. Ці висновки підтвердила також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15-ц. З доданих до справи матеріалів вбачається, що позивачем не встановлений сам факт наявності рахункової помилки, що становить предмет доказування у даному спорі, а саме: відсутні висновки ревізії, акти перевірок чи службового розслідування, по інформації яких можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, а не помилкою, пов`язаною з неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення, нарахування та перерахунок пенсії, а також здійснення контрольних функцій. На думку представника відповідача, посилання в позовній заяві на норми ст. 1215 ЦК України є неправомірним, так як зі змісту цієї норми випливає, що рахункова помилка може бути підставою повернення зайво сплачених сум за умови недобросовісності з боку набувача та добровільності виплат. Отже, наявність лише помилки не може бути підставою для повернення зазначених виплат. Верховним Судом сформульовано правовий висновок, відповідно до якого обов`язковою умовою стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера, однак вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення пенсії на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера в такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника (постанова Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 756/6984/16-а). Крім того, при винесенні рішення представник відповідача просить звернути увагу, що п. 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" від 20.10.2011 встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічна правова позиція також міститься у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", "Гаші проти Хорватії", "Трго проти Хорватії". На підставі викладеного, враховуючи те, що переплата по пенсії виникла внаслідок помилки з боку спеціаліста позивача автоматизованої помилки за відсутності зловживань з боку відповідача, представник відповідача вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України строк для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Позивач та відповідач у наданий судом строк та станом на момент розгляду справи своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін не скористались, заперечень щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, відтак відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~перебуває на\~обліку в\~Головному управлінні\~ПФУ в\~Запорізькій області\~та з\~липня 2018\~року отримує\~пенсію за\~віком на\~пільгових умовах\~за Списком\~№ 2. З листа Відділу обслуговування громадян № 12 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Запорізькій області від 18.12.2020 та копії протоколу з програми щодо переплати пенсії, за період з 16.07.2018 по 31.12.2020 розмір пенсії [PERSON] перераховано відповідно до Закону України\~"Про\~загальнообов`язкове\~державне пенсійне\~страхування", внаслідок чого виникла переплата в сумі 20167,03 грн. Згідно з листом Відділу обслуговування громадян № 12 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Запорізькій області від 18.12.2020 № 0800-0215-8/69002, відповідача [PERSON] просять повернути на рахунок Головного управління ПФУ в Запорізькій області вищевказану переплату пенсії за період з 16.07.2018 по 31.12.2020. В надісланому Головному управлінню ПФУ в\~Запорізькій області листі від 29.12.2020 відповідач [PERSON] висловив заперечення щодо добровільної сплати переплати пенсії. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на ту обставину, що переплата пенсії виникла у зв`язку з допущеною під час обчислення пенсії рахунковою помилкою. Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України "Про\~загальнообов`язкове\~державне пенсійне\~страхування"\~№ 1058-IV\~від 09.07.2003. Цей Закон визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Згідно зі\~ст. 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком, пенсія по інвалідності, пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Статтею 50 цього Закону встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21.03.2003, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.05.2003 за № 374/7695.\~ Згідно із п. 3 цього Порядку, повернення коштів проводиться відповідно до\~ст. 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім`ї тощо. Відповідно до\~ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За вимогами ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 у справі № 6-91цс14, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 у справі № 545/163/17, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15-ц. Таким чином, визначено, що до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. Добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету. Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Разом з тим, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу наявності у даному випадку рахункової помилки, а також факту недобросовісних дій [PERSON] щодо подання недостовірних відомостей, на підставі яких було допущено рахункову помилку. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі "Рисовський проти України" від 20.10.2011 Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" від 05.01.2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" від 18.06.2002, "Megadat.comS.r.l. проти Молдови" від 08.04.2008, "Москаль проти Польщі" від 15.09.2009). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010 і "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" від 18.05.2002 та "Беєлер проти Італії" від 05.01.2000). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Таким чином, оскільки сумлінність поведінки одержувача коштів [PERSON] презумується, а позивачем не доведено, що перерахування пенсії сталося з причин, пов`язаних з поданням недостовірних даних отримувачем пенсії, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для стягнення переплаченої пенсії, отже у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного, ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed