Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

У липні 2022 року позивач керівник Центральної окружної прокуратури міста Дніпра звернувся до суду з позовною заявою в інтересах Дніпровської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: [PERSON] , в якій просив: витребувати від [PERSON] на користь територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради квартиру [ADDRESS] ; витребувати від [PERSON] на користь територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради квартиру [ADDRESS] ; стягнути з відповідачів на користь Дніпропетровської обласної прокуратури понесені судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що під час здійснення конституційних повноважень окружною прокуратурою встановлено, що у комунальній власності територіальної громади міста Дніпра перебуває комунальна квартира [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок перебував на балансі кількох комунальних підприємств, та наразі балансоутримувачем будинку є Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради. Опрацюванням Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 05 листопада 2018 року державним реєстратором комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області Вусиком М.О. на підставі свідоцтва про право власності № б/н від 23.09.1999, наданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне», за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 78,7 кв.м. (реєстраційний номер 1856620112101). Разом з цим, як встановлено з інформації, отриманої з Дніпровської міської ради, КП «Дніпропетровське МБТІ», КП «Жилвервіс-5», органом приватизації Дніпровської міської ради, а також ДЖКП «Південне» рішень щодо відчуження комунального майна шляхом його приватизації не приймалось, свідоцтво про право власності за [PERSON] КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР не реєструвалось, більш того, квартира [ADDRESS] на час державної реєстрації не існувала як окремий об`єкт нерухомого майна, а була частиною квартири загального заселення № 1. Дані обставини у своїй сукупності свідчать, що свідоцтво про право власності № б/н від 23.09.1999, на підставі якого здійснено реєстрацію права приватної власності за [PERSON] , є підробленим. В подальшому, [PERSON] здійснено відчуження квартири [ADDRESS] , що фактично є складовою частиною комунальної квартири [ADDRESS] , на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28 листопада 2018 року, яка в свою чергу, здійснила поділ зазначеного нерухомого майна на дві окремі квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] . Новоутворену квартиру [ADDRESS] відчужено [PERSON] на користь [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 18 липня 2019 року. Таким чином, спірне нерухоме майно вибуло із комунальної власності поза волею дійсного власника - територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, із порушенням встановленого чинним законодавством порядку та на підставі підроблених документів, що є безумовною підставою для витребування такого нерухомого майна у останнього набувача на підставі ст. 388 ЦК України. Як вбачається з експлікації поверхневого плану житлового будинку [ADDRESS] , комунальна квартира [ADDRESS] являє собою гуртожиток загального типу, що складається з 56 кімнат та приміщень загального користування (коридори, туалети, загальні кухні), що утворюють між собою єдине ціле, надаючи змогу використовувати вказану квартиру за призначенням, що в контексті ст. 188 ЦК України є складною річчю, частиною якої і заволоділа [PERSON] на підставі підроблених документів. Проаналізувавши технічну документацію, надану [PERSON] для проведення за собою первісної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно та поверхневих планів з експлікацією на будинок, отриманих окружною прокуратурою від КП «ДМБТІ» ДМР, квартира [ADDRESS] , загальною площею 78,7 кв.м., яка була поділена на 2 самостійні об`єкти як квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] , фактично є переобладнаними приміщеннями [ADDRESS] , [ADDRESS] , 42, [ADDRESS] , а також частиною приміщення загального користування коридору за № 57 та балконів № VI та № VII, що розташовані на другому поверсі будинку та є складовими комунальної квартири [ADDRESS] . [PERSON] здійснивши державну реєстрацію на підставі підроблених документів на неіснуючий об`єкт нерухомого майна, фактично заволоділа частиною квартири загального заселення [ADDRESS] , чим порушила право комунальної власності територіальної громади міста на це майно. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з даним позовом. 04 січня 2023 року від позивача до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено наступне. Свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється, тобто свідоцтво про право власності не породжує виникнення відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. Визначальним у виниклих правовідносинах є те, що органом приватизації Дніпровської міської ради рішень щодо відчуження квартири [ADDRESS] шляхом його приватизації не приймалось, розпорядження № 1717-99 від 23.09.1999 не видавалось, а тому визнання недійсним свідоцтва про право власності є неналежним способом захисту, що не призведе до поновлення порушених прав територіальної громади міста. Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа. Вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів ст.ст. 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, оскільки спірне нерухоме майно у встановленому законодавством порядку із комунальної власності не вибувало, та право власності територіальної громади міста не припинялось, ефективним способом захисту порушеного права у даному випадку буде саме задоволення віндикаційного позову. 31 січня 2023 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що вона позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими, з доводами позивача категорично не погоджується з огляду на наступне. Прокурор та позивач вказують підставу незаконності набуття третьою особою спірного нерухомого майна нібито підробку документів, однак на підтвердження вказаного наводять лише направлений до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області обвинувальний акт щодо третьої особи від 30 листопада 2021 року за ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 та ч. 1 ст.209 Кримінального кодексу України. Тобто, презюмують обставини підробки документів та незаконність набуття права власності на спірні квартири. Однак, у справі відсутні будь-які належні докази щодо встановлених обставин злочинного набуття спірного нерухомого майна третьою особою. Додатково необхідно вказати, що правомірність державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] як за третьою особою, так і за відповідачами не оскаржено, тому вважає її правомірною. Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником правочину. Виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. В позовній заяві прокурор вказує, що спірна квартира [ADDRESS] була розділена відповідачем [PERSON] на квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19 червня 2019 року, що відбулось на підставі висновку щодо технічної можливості поділу нерухомого майна, виданого 29.05.2019 року ТОВ «Дніпропетровський проектно-конструкторський технологічний інститут» інженер з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] та технічного паспорту, інвентарна справа № 1037 (ТП), виданий 29.05.2019 року ТОВ «Дніпропетровський проектно-конструкторський технологічний інститут». Вказана документація була погоджена житловим відділом Дніпровської міської ради, а технічний паспорт внесений до загального реєстру технічних паспортів, який веде позивач. У зв`язку із вказаним між відповідачем [PERSON] та позивачем відбувались юридичні правовідносини щодо поділу квартири [ADDRESS] , що виключає застосування такого способу захисту своїх прав позивачем як подання віндикаційного позову. Щодо строків звернення до суду зазначає, що реєстрація права власності на спірну квартиру за третьою особою відбулась 05 листопада 2018 року та здійснена державним реєстратором комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області, в подальшому реєструвались купівля-продаж, поділ та дарування однієї спірної квартири. Тобто, після проведення реєстраційної дії державний реєстратор направляє матеріали реєстраційної справи до Відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, тобто до відділу позивача. Також, необхідно вказати, що поділ спірних квартир відбувався із погодженням Дніпровської міської ради, тобто позивач знав як про первісну реєстрацію квартири [ADDRESS] за третьою особою 05 листопада 2018 року, так і про поділ її на кв. [ADDRESS] та [ADDRESS] із відповідною реєстрацією за відповідачем 19 червня 2019 року. Як вбачається з позовної заяви, вона підписана 20 липня 2022 року та подана до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 21 липня 2022 року, тобто з порушенням строку загальної позовної давності. У зв`язку з викладеним просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. 09 лютого 2023 року від позивача до суду надійшли письмові пояснення щодо відзиву відповідача [PERSON] , в яких зазначено наступне. Вважає, що відзив [PERSON] має бути залишено без розгляду, оскільки на момент подання відзиву на позовну заяву справа вже перебувала на стадії розгляду справи по суті та відповідачем [PERSON] пропущено строк для подання відзиву на позовну заяву. Стосовно заперечень відповідача [PERSON] по суті заявлених позовних вимог, то вони не спростовують доказів, на яких ґрунтується позовна заява. Прокурором до позову долучено належні, допустимі та достатні докази, що органом приватизації Дніпровської міської ради, а також ДЖКП «Південне» рішень щодо відчуження комунального майна шляхом його приватизації не приймалось, свідоцтво про право власності за [PERSON] не реєструвалось, та жодні інші дії щодо приватизації спірного майна не вчинялись. Сама по собі наявність свідоцтва про право власності на житло від 23.09.1999 на ім`я [PERSON] , в якому як підстава набуття права власності на квартиру [ADDRESS] зазначено розпорядження Державного житлово-комунального підприємства «Південне» № 1717-99 від 23.09.1999, яке не видавалось, не свідчить про правомірність набуття [PERSON] права власності на спірне майно, а виключно підтверджує факт вчинення шахрайських дій, що призвели до вибуття комунального майна поза волею уповноваженого органу місцевого самоврядування. Незаконність набуття [PERSON] права власності на спірне нерухоме майно підтверджується документами, що були долучені до позовної заяви, розгляд якої не перебуває в залежності від розгляду обвинувального акту відносно [PERSON] , на який посилається відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву. Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, на який посилається відповідач як на підставу існування між [PERSON] та Дніпровською міською радою юридичних правовідносин, є самостійним виконавчим органом Дніпровської міської ради та є самостійною юридичною особою, що наділена власними повноваженнями, в межах яких діє самостійно і несе відповідальність за свою діяльність відповідно до закону та не здійснює представництво Дніпровської міської ради у виниклих правовідносинах. Щодо застосування строку позовної давності, то позовна давність у справі не може відраховуватись від дати проведення державної реєстрації права приватної власності за [PERSON] (05 листопада 2018 року), та так само не може бути відрахована від дати укладення подальших договорів по відчуженню спірного нерухомого майна, враховуючи той факт, що Дніпровська міська рада не була стороною жодного з правочинів. Тобто, під час проведення державної реєстрації права власності за [PERSON] на підставі документів, що не видавались та мають ознаки фіктивності, Дніпровська міська рада не мала об`єктивної можливості встановити факт вибуття із комунальної власності спірного нерухомого майна та фактично дізналась про своє порушене право у квітні 2020 під час листування з КП «ДМБТІ» ДМР та Чечелівською районною у місті Дніпрі радою, внаслідок чого у серпні 2021 звернулась до Дніпропетровської обласної прокуратури з заявою про вчинення кримінального правопорушення, про що безпосередньо зазначено у листі № 7/11-1617 від 30.08.2022 року. Враховуючи, що прокурор звернувся з даним позовом у липні 2022 року, тобто через півтора роки після того, як позивачеві стало відомо про обставини, що стали підставою для такого звернення, свідчить про те, що прокурор в інтересах Дніпровської міської ради звернувся за захистом в межах трирічного строку позовної давності. Всі інші доводи, наведені у відзиві відповідача [PERSON] , не спростовують зазначених вище обставин та не можуть бути підставою для відмови в задоволенні обґрунтованого позову прокурора, поданого до суду в межах строку позовної давності. У зв`язку з викладеним позивач просив залишити без розгляду відзив відповідача [PERSON] та не враховувати його при розгляді справи по суті. 15 лютого 2023 року від представника особи, в інтересах якої подано позов Дніпровської міської ради до суду надійшли письмові пояснення по справі, в яких зазначено наступне. Вважає, що відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву не у встановлений судом строк, відзив подано зі спливом більше чотирьох місяців з дня винесення ухвали про відкриття провадження у справі. Щодо заперечення відповідача по суті позовних вимог зазначає, що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Дніпровській міській раді стало відомо, що за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 35,9 кв.м. Первісна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 78,7 кв.м. була здійснена державним реєстратором комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області Вусиком Максимом Олександровичем, за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності б/н від 23.09.1999, виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне». Також в матеріалах реєстраційної справи міститься лист КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 05.10.2018 № 14657 про те, що станом на 31.12.2012 в матеріалах інвентаризаційної справи містяться відомості про право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності б/н від 25.09.1999, виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне», згідно з розпорядженням від 23.09.1999 № 1717-99, зареєстровано БТІ в реєстрову книгу за № ЮЗп-188. Однак, як повідомило КП «ДМБТІ» Дніпровської міської ради, відповідь [PERSON] про реєстрацію права власності не надавалась. Первісний набувач [PERSON] з урахуванням положень ЖК України. ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» не мала права на приватизацію спірної квартири, оскільки не була її наймачем. А отже, і в подальшому укладені договори про відчуження спірного нерухомого майна є незаконними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Таким чином, оскільки спірне нерухоме майно, як складова частина комунального нерухомого майна, вибуло з володіння власника - територіальної громади міста Дніпра поза її волею за відсутності жодних правових підстав, на підставі підроблених документів, що є достатньою підставою для витребування цієї речі від добросовісних набувачів. У зв`язку з викладеним позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі та витребувати спірне нерухоме майно у відповідачів. Розглянувши питання\~щодо пропуску\~відповідачем [PERSON] \~встановленого судом\~процесуального строку\~на подання\~відзиву на\~позовну заяву,\~суд вважає\~за можливе\~поновити позивачу\~ [PERSON] \~строк для\~надання відзиву\~на позовну\~заяву,\~оскільки [PERSON] \~у відзиві\~на позовну\~заяву наполягала\~на тому,\~що їй\~не було\~відомо про\~наявність цивільної\~справи №\~204/5101/22,\~позовну заяву\~та ухвалу\~про відкриття\~провадження у\~справі вона\~не отримувала,\~та при\~цьому матеріали\~справи не\~містять доказів\~про дату\~отримання [PERSON] \~позовної заяви\~та ухвали\~про відкриття\~провадження у\~справі,\~у поданому\~до суду\~клопотанні про\~відкладення розгляду\~справи [PERSON] \~зазначала про\~те,\~що з\~квітня 2022\~року вона\~перебувала поза\~межами України\~та повернулась\~до України\~лише на\~новорічні світа,\~після чого\~і дізналась\~про наявність\~цивільної справи\~№ 204/5101/22.\~Суд також\~вважає,\~що кожен\~учасник справи\~має право викласти свої заперечення проти позову і подати відповідну заяву по суті справи. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник особи,\~в інтересах\~якої подано\~позов - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову заперечує. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що розглянувши лист Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 18 квітня 2003 року № 2112 щодо порядку проведення реєстрації багатоквартирних будинків Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 19 червня 2003 року прийнято рішення № 1549, яким вирішено встановити, що реєстрація багатоквартирних будинків у цілому, що перебувають на утриманні об`єднань співвласників (власників квартир і нежитлових приміщень), або юридичних осіб - балансоутримувачів незалежно від форм власності, за їх заявами проводиться лише для обліку (без видачі свідоцтва про право власності на багатоквартирний будинок) на підставі рішення виконкому міської ради про затвердження акта державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію житлового будинку (за наявності акта державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію житлового будинку), рішення виконкому міської ради про передачу житлового будинку на утримання (баланс), або рішення міської ради про прийняття житлового будинку до комунальної власності (за наявності акта прийняття-передачі), чи на підставі цього рішення за умови надання інших документів, які підтверджують, що житловий будинок перебуває на балансі юридичної особи, разом з балансовою довідкою, за підписами керівника і головного бухгалтера, яка містить: відомості про адресу, рік побудови і введення в експлуатацію житлового будинку, загальну характеристику будинку, а також у разі правонаступництва балансоутримувача, що підтверджується установчими документами, з видачею заінтересованим особам виписки з облікової книги про реєстрацію багатоквартирного будинку за формою. Доручено Комунальному підприємству «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» проводити реєстрацію багатоквартирних будинків відповідно до п. 1 цього рішення та у випадках, передбачених рішенням виконкому міської ради від 17.12.1998 № 2561 (т. 1 а.с. 92). На підставі розпорядження голови обласної ради від 10.09.2003 року № 171-р «Про передачу із спільної власності територіальних громад області у власність територіальної громади міста Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Південне» та рішення Дніпропетровської міської ради від 26.02.2003 року № 35/7 «Про прийняття майна у комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська та подальше його використання» було складено Акт приймання-передачі із спільної власності територіальних громад області у комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Південне» від 10 вересня 2003 року, затверджений Головою міської ради [PERSON] та Головою обласної ради [PERSON] (т. 1 а.с. 95-96). Рішенням Дніпропетровської міської ради від 19 листопада 2003 року № 11/13 прийнято у комунальну власність територіальної громади міста обласні житлово-комунальні підприємства «Південне», «Центральний», «Лівобережжя» з майном, будівлями і спорудами, що перебувають на їх балансі, відповідно до актів приймання-передачі від 18 серпня 2003 року, від 10 вересня 2003 року та від 12 вересня 2003 року, а також вирішено внести ці об`єкти до Переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста на підставі зазначених актів приймання-передачі та інвентаризаційних відомостей, оформлених згідно з рішенням виконкому міської ради від 23.05.02 № 1057 «Про проведення інвентаризації майна підприємств, установ, організацій комунальної власності та формування реєстру об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська» (т. 1 а.с. 100-101). У Переліку будинків житлового фонду ОЖКП «Південне», що передаються до комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська станом на 01.08.2003 року, зазначено, що, серед іншого, передається майно за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 357,35 м2 (т. 1 а.с. 97-99). Рішенням Виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради № 204 від 20 серпня 2009 року «Про упорядкування нумерації квартир та житлової і загальної площ у будинку [ADDRESS] » затверджено нумерацію, житлову і загальну площі квартир у будинку [ADDRESS] наступним чином: приміщення [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [NUMBER] вважати квартирою [ADDRESS] з житловою площею 39,4 кв.м., де мешкає родина [PERSON] ; приміщення № 4, 5 вважати квартирою [ADDRESS] з житловою площею 37,8 кв.м., де мешкає родила [PERSON] ; приміщення № 19, 20, 27 вважати квартирою [ADDRESS] з житловою площею 55,7 кв.м., де мешкає родина [PERSON] ; приміщення № 1 площею 28,0 кв.м., приміщення № 7 площею 6,6 кв.м., приміщення № 8 площею 1,2 кв.м., приміщення № 9 площею 1,2 кв.м., приміщення № 10 площею 3,2 кв.м., приміщення № 21 площею 2,9 кв.м., приміщення № 22 площею 1,2 кв.м., приміщення № 23 площею 1,2 кв.м., приміщення № 24 площею 6,2 кв.м., приміщення № 25 площею 20,7 кв.м., приміщення № 30 площею 8,0 кв.м., приміщення № 31 площею 51,8 кв.м. вважати місцем загального користування. Директору КЖЕП «Південне» [PERSON] доручено внести зміни в інвентарну справу будинку [ADDRESS] та провести перереєстрацію родин згідно п. 1 даного рішення (т. 1 а.с. 137). Згідно рішення Виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради № 226 від 24 вересня 2009 року, розглянувши інвентарну справу на будинок [ADDRESS] від 27.05.2008 № 40311 та враховуючи лист комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», вирішено внести зміни до рішення виконкому районної у місті ради від 20 серпня 2009 року № 204 «Про упорядкування нумерації квартир та житлової і загальної площ у будинку [ADDRESS] », пункт 1 викладено в наступній редакції: «1. приміщення у будинку [ADDRESS] вважати комунальною квартирою [ADDRESS] » (т. 1 а.с. 138). З листа Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради № 3/12-1024 від 23 лютого 2022 року (т. 1 а.с. 188) вбачається, що відповідно до рішення Дніпровської міської ради від 20.05.2020 року № 59/57 «Про передачу з балансу комунальних підприємств житлових будинків та житлових приміщень на баланс КП «Жилсервіс-5» ДМР» (т. 1 а.с. 167-173) житловий будинок за адресою: [ADDRESS] перебуває на балансі Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради. Таким чином, судом встановлено, що приміщення у будинку [ADDRESS] , які вважаються квартирою [ADDRESS] , є власністю територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради. У статті\~41\~Конституції України\~закріплено,\~що кожен\~має право\~володіти,\~користуватися і\~розпоряджатися своєю\~власністю,\~результатами своєї\~інтелектуальної,\~творчої діяльності. Право\~приватної власності\~набувається в\~порядку,\~визначеному законом. Громадяни\~для задоволення\~своїх потреб\~можуть користуватися\~об`єктами\~права державної\~та комунальної\~власності відповідно\~до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Однак, з пояснень позивача судом встановлено, що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому стало відомо, що 05 листопада 2018 року державним реєстратором Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області Вусик М.О. на підставі свідоцтва про право власності № б/н від 23.09.1999, виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне», за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 78,7 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1856620112101). В обгрунтування позову позивач зазначив, що надані для реєстрації документи не відповідають дійсності, а реєстрація права власності є незаконною, у зв`язку з чим з комунальної власності вибуло нерухоме майно, яке підлягає витребуванню. За загальним\~правилом,\~закріпленим у\~статті 328\~ЦК України,\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 305311360 від 19 липня 2022 року (т. 1 а.с. 33-37) вбачається, що 05 листопада 2018 року державним реєстратором Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області Вусик М.О. за [PERSON] було зареєстровано право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 78,7 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1856620112101, номер запису про право власності 28808570. Підставою для державної реєстрації права власності зазначено свідоцтво про право власності, серія та номер: б/н, видане 23 вересня 1999 року Державним житлово-комунальним підприємством «Південне». В матеріалах справи міститься копія Свідоцтва про право власності на житло від 23 вересня 1999 року, виданого від імені Державного житлово-комунального підприємства «Південне» на ім`я [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 78,7 кв.м., згідно з розпорядженням (наказом) від 23 вересня 1999 року № 1717-99 (т. 1 а.с. 54), а також технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , виготовлений станом на 01.11.2018 року (т. 1 а.с. 72-75). Також в матеріалах справи міститься копія відповіді від імені Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 14657 від 05 жовтня 2018 року, адресована [PERSON] , в якій зазначено, що станом на 31.12.2012 року в матеріалах інвентаризаційної справи містяться відомості про право власності за адресою: [ADDRESS] за гр. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 25.09.1999 року виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» згідно з розпорядженням від 23 вересня 1999 року № 1717-99, зареєстровано в БТІ в реєстрову книгу за № 103п-188 (т. 1 а.с. 56). У зв`язку з цим, Центральною окружною прокуратурою міста Дніпра було направлено запит у Комунальне підприємство «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради № 04/54-5891вих-21 від 22 листопада 2021 року, в якому прокуратура просила повідомити інформацію щодо квартири [ADDRESS] (т. 1 а.с. 47-48). У відповідь на запит прокуратури Комунальним підприємством «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради Центральній окружній прокуратурі міста Дніпра листом № 16286 від 30 листопада 2021 року було повідомлено, що станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] не значиться. В матеріалах інвентаризаційної справи за вищевказаною адресою значиться комунальна квартира [ADDRESS] , що розташована на І та ІІ поверхах двоповерхового будинку літ. А-2 загальною площею 905,5 кв.м. (т. 1 а.с. 49). Аналогічна відповідь була надана Комунальним підприємством «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради також і у листі № 4686 від 27 квітня 2020 року (т. 2 а.с. 91), а також у листі № 1527 від 07 лютого 2022 року (т. 1 а.с. 183), в яких, серед іншого, також зазначено, що відповідь на\~запит громадянки\~ [PERSON] від\~05\~жовтня 2018\~року за\~номером вихідної\~кореспонденції 14657 за адресою: [ADDRESS] КП «ДМБТІ» ДМР не готувало. Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що Комунальним підприємством «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради на ім`я [PERSON] не надавалась відповідь № 14657 від 05 жовтня 2018 року, яка була надана останньої для реєстрації права власності державному реєстратору Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області [PERSON] . Крім того, судом встановлено, що в інвентаризаційній справі взагалі не значиться квартира [ADDRESS] , а за цією адресою значиться лише одна квартира комунальна квартира [ADDRESS] , що розташована на І та ІІ поверхах двоповерхового будинку літ. А-2 загальною площею 905,5 кв.м., яка зареєстрована за Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством «Південне» Дніпропетровської міської ради. У відповіді Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради № 3804 від 31 травня 2022 року зазначено, що житловий будинок по [ADDRESS] ) зареєстрований Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством «Південне» Дніпропетровської міської ради, на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19 листопада 2003 року № 11/13 та рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19 червня 2003 року № 1549, зареєстрований в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 48ЖЮ за реєстровим № 4877-181 (т. 1 а.с. 200). Як вбачається з експлікації поверхневого плану житлового будинку [ADDRESS] (т. 1 а.с. 201-205), комунальна квартира [ADDRESS] являє собою гуртожиток загального типу, що складається з 56 кімнат та приміщень загального користування (коридори, туалети, загальні кухні), що утворюють між собою єдине ціле. Проаналізувавши технічну документацію, яка надавалась для проведення реєстрації за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] , та поверхневі планів з експлікацією на будинок, що містяться в КП «ДМБТІ» ДМР, вбачається, що квартира [ADDRESS] , загальною площею 78,7 кв.м., фактично є переобладнаними приміщеннями № 40, 41, 42, 43, а також частиною приміщення загального користування - коридору за № 57 та балконів № VI та № VII, що розташовані на другому поверсі будинку та є складовими комунальної квартири [ADDRESS] . Листом Дніпровської міської ради № 7/11-3303 від 17 грудня 2021 року (т. 1 а.с. 43-44), а також листом Дніпровської міської ради № 7/11-271 від 04 лютого 2022 року (т. 1 а.с. 185) було повідомлено Центральну окружну прокуратуру міста Дніпра про те, що за архівними даними приватизаційних справ департаменту відсутня інформація щодо передачі у власність громадянам шляхом приватизації квартири [ADDRESS] . Враховуючи все вищевикладене суд приходить до висновку, що нерухоме майно - частина квартири [ADDRESS] , яка є власністю територіальної громади міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради, вибуло з її володіння поза її волею. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У зв`язку з цим, у за вих. № 7/11-2143 від 17 серпня 2021 року Дніпровська міська рада звернулась до Дніпропетровської обласної прокуратури з заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій повідомила, що документи надані [PERSON] для реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] не відповідають дійсності, а реєстрація права власності незаконна, з комунальної власності вибуло нерухоме майно, реєстрацію права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено на підставі підроблених документів (т. 1 а.с. 50-53). 29 листопада 2021 року Дніпровським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 та ч. 1 ст. 209 КК України (т. 1 а.с. 57-61). 30 листопада 2021 року прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра було затверджено обвинувальних акт у кримінальному провадженні № 12021041030001026 від 09 вересня 2021 року відносно [PERSON] за ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 та ч. 1 ст. 209 КК України (т. 1 а.с. 62-66), який направлено до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області (т. 1 а.с. 67). З листа Центральної адміністрації Дніпровської міської ради № 15/9-22 від 26 травня 2022 року вбачається, що відповідно до інформації ордерних книг Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради відсутня інформація щодо видачі ордеру на вселення у житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] громадянці [PERSON] (т. 1 а.с. 207). Також, відповідно до наявних даних картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, [PERSON] зареєстрованою або знятою з реєстрації за адресами: [ADDRESS] (комунальна квартира) та [ADDRESS] , станом на 16 червня 2022 року не значиться, що підтверджується відповіддю Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 6/5-932 від 17 червня 2022 року (т. 1 а.с. 215). Отже,\~оскільки [PERSON] \~не видавався\~ордер на\~вселення у\~спірну квартиру,\~а також\~вона не\~зареєстрована та\~не була\~зареєстрована у\~спірній квартирі,\~тобто вона не була наймачем цієї квартири, то очевидним є висновок про те, що [PERSON] не мала права на приватизацію спірної квартири, яка є складовою частиною квартири спільного заселення № 1. Додатково, обґрунтовані сумніви у тому, що Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» на ім`я [PERSON] видавалось свідоцтво про право власності на житло від 23 вересня 1999 року, викликає також і те, що право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 78,7 кв.м. за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано лише 05 листопада 2018 року, в той час як свідоцтво про право власності на житло датоване ще 23 вересня 1999 року. Про незаконність реєстрації права власності за [PERSON] свідчить також той факт, що у наданій державному реєстратору [PERSON] відповіді від імені Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 14657 від 05 жовтня 2018 року (яка насправді як було встановлено судом не видавалась), було зазначено, що станом на 31.12.2012 року в матеріалах інвентаризаційної справи містяться відомості про право власності за адресою: [ADDRESS] за гр. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 25.09.1999 року виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» згідно з розпорядженням від 23 вересня 1999 року № 1717-99, зареєстровано в БТІ в реєстрову книгу за № 103п-188, хоча в наявній в матеріалах справи копії свідоцтва про право власності на житло зазначено, що воно видано 23.09.1999 року. Однак, незважаючи на такі розбіжності право власності було зареєстровано за [PERSON] . З урахуванням встановлених обставин справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд вважає за можливе визнати, що Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» на ім`я [PERSON] не видавалось свідоцтво про право власності на житло від 23 вересня 1999 року на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 78,7 кв.м., згідно з розпорядженням (наказом) від 23 вересня 1999 року № 1717-99. Отже, реєстрація за [PERSON] права приватної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 78,7 кв.м, відбулась на підставі документів, які містять усі очевидні ознаки їх підроблення, з метою незаконного заволодіння нерухомим майном. Судом також встановлено, що в подальшому 28 листопада 2018 року між третьою особою - [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений Приватним\~нотаріусом Дніпровського\~міського нотаріального\~округу Шуваєвою\~Оленою Станіславівною,\~зареєстрований в\~реєстрі за\~№ 1396,\~відповідно до\~умов якої\~ [PERSON] \~продала [PERSON] \~квартиру [ADDRESS] ,\~загальною площею\~78,7\~кв.м\~(т.\~1\~а.с.\~70-71). В подальшому, відповідач [PERSON] здійснила поділ квартири [ADDRESS] , загальною площею 78,7 кв.м на дві окремі квартири: квартира [ADDRESS] , загальною площею 35,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1856620112101, а також квартира [ADDRESS] , загальною площею 44,0 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1856971512101. 18 липня 2019 року на підставі договору дарування квартири, посвідченого Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою Оленою Станіславівною, зареєстрованого в реєстрі за № 815, відповідач [PERSON] подарувала відповідачу [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 44,0 кв.м (т. 1 а.с. 80-82). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 305448313 від 21 липня 2022 року, право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 35,9 кв.м. з урахуванням проведеного поділу квартири на дві окремі (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1856620112101), зареєстровано за [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28 листопада 2018 року, посвідченого Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою Оленою Станіславівною, зареєстрованого в реєстрі за № 1396 (т. 1 а.с. 235-239). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 305447861 від 21 липня 2022 року, право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 44,0 кв.м. з урахуванням проведеного поділу квартири на дві окремі (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1856971512101), зареєстровано за [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) на підставі договору дарування квартири від 18 липня 2019 року, посвідченого Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою Оленою Станіславівною, зареєстрованого в реєстрі за № 815 (т. 1 а.с. 240-242). Отже, судом встановлено, що на теперішній час за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 35,9 кв.м., а за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 44,0 кв.м. Вирішуючи позовні вимоги керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах Дніпровської міської ради щодо витребування у [PERSON] на користь територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради квартири [ADDRESS] , а також витребування у [PERSON] на користь територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради квартири [ADDRESS] суд виходить з наступного. Порядок та умови витребування майна від добросовісного набувача визначено статтею 388 ЦК України, відповідно до якої власник може витребувати майно від добросовісного набувача лише у разі, коли воно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння поза їх волею, та коли такий набувач набув майно за відплатним договором. Власник має право витребувати майно від добросовісного набувача в усіх випадках, коли він набув його безвідплатно. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої\~статті 388 ЦК України\~пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини 1\~статті 388 ЦК України). Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. У статті 387 ЦК України закріплено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Оскільки добросовісне набуття в розумінні\~статті 388 ЦК України\~можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. У пункті 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року роз`яснюється, що відповідно до положень\~ч. 1 ст. 388 ЦК\~України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Стаття 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікований\~Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Як вже було зазначено вище, нерухоме майно - частина квартири [ADDRESS] (квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] , яка є власністю територіальної громади міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради, вибуло з її володіння без її волі, та було набуто [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло 23 вересня 1999 року, виданого від імені Державного житлово-комунального підприємства «Південне» згідно з розпорядженням (наказом) від 23 вересня 1999 року № 1717-99, яке насправді не видавалось. Отже, [PERSON] не мала права відчужувати [PERSON] ,\~а остання\~в свою\~чергу не\~мала права\~відчужувати (дарувати)\~на користь\~ [PERSON] спірне нерухоме майно, яке насправді належить територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради. Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. За таких\~обставин,\~оскільки спірне\~нерухоме майно,\~є складовою\~частиною квартири\~спільного заселення\~№ 1 в будинку [ADDRESS] , вибуло з володіння власника Територіальної громади міста Дніпра поза її волею та за відсутності жодних правових підстав, на підставі документі, які містять очевидні ознаки їх підроблення з метою незаконного заволодіння нерухомим майном, суд приходить до переконливого висновку, що слід витребувати у [PERSON] на користь територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради квартиру [ADDRESS] , що є\~складовою частиною\~квартири спільного\~заселення [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1856620112101, а також слід витребувати у [PERSON] на користь територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради квартиру [ADDRESS] , що є\~складовою частиною\~квартири спільного\~заселення [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1856971512101, а отже позовні вимоги керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра підлягають задоволенню. Щодо заяви відповідача [PERSON] рол застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Позовна давність згідно ст. 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2\~ст. 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ст.\~253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що визначено частиною 1\~статті 261 ЦК України. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в\~статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Відповідно до положень ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, а строк,\~що визначений\~місяцями,\~-\~у відповідне\~число останнього\~місяця строку. Посилання сторони\~відповідача [PERSON] \~на те,\~що строк\~позовної давності\~для звернення\~позивача до\~суду з\~даним позовом\~сплинув,\~оскільки Дніпровська\~міська рада\~знала як\~про первісну\~реєстрацію квартири\~ [ADDRESS] \~за [PERSON] \~05\~листопада 2018\~року,\~так і\~про її\~поділ на\~квартири [ADDRESS] \~та [ADDRESS] \~з відповідною\~реєстрацією за\~відповідачами,\~суд до\~уваги не\~приймає та\~відхиляє,\~оскільки вони\~є недоведеними\~та безпідставними.\~Жодних підстав\~вважати,\~що при\~первісній реєстрації\~за [PERSON] \~05\~листопада 2018\~року та\~при подальшій\~реєстрації за\~відповідачами права\~власності на\~спірне нерухоме\~майно (28\~листопада 2018\~року та\~18\~липня 2019\~року)\~Дніпровська міська\~рада,\~в інтересах\~якої подано\~даний позов,\~та позивач були обізнані про порушення права та були обізнані про осіб, які його порушили, матеріали справи не містять та стороною відповідача таких доказів суду не надано. Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що Дніпровська міська рада з заявою про вчинення кримінального правопорушення (в якій повідомила, що надані [PERSON] документи для реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] не відповідають дійсності, а реєстрація права власності незаконна) звернулась до Дніпропетровської обласної прокуратури лише 17 серпня 2021 року. В свою чергу, з даної заяви Дніпровської міської ради про вчинення кримінального правопорушення вбачається, що Дніпровська міська рада фактично дізналась про порушення [PERSON] свого права у квітні 2020 року під час листування з КП «ДМБТІ» ДМР (лист КП «ДМБТІ» ДМР № 4686 від 27 квітня 2020 року, який Департамент правового забезпечення Дніпровської міської ради отримав 30 квітня 2020 року за вх. 9/395), яке повідомило, що в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] не значиться, а відповідь [PERSON] про реєстрацію права власності не видавалась. Отже, суд вважає, що позивач керівник Центральної окружної прокуратури міста Дніпра 21 липня 2022 року звернувся до суду з даним позовом в інтересах Дніпровської міської ради в межах встановленого законом строку позовної давності. У зв`язку з викладеним, суд приходить до переконливого висновку, що посилання відповідача [PERSON] на сплив строку позовної давності для пред`явлення до суду даного позову є недоведеними, належним чином не обґрунтованими та безпідставними, а тому підстави для застосування строку позовної давності в даному випадку відсутні. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~висновку, що позовні вимоги керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах Дніпровської міської ради підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів\~справи вбачається,\~що Дніпропетровською\~обласною прокуратурою у зв`язку з розглядом справи в суді було сплачено судовий збір у загальному розмірі 11\~962,36 грн., з яких: - за подання позовної заяви до суду 10\~721,86 грн.; - за подання до суду заяви про забезпечення позову 1\~240,50 грн., яку ухвалою суду від 22 липня 2022 року було задоволено. Враховуючи,\~що позовні\~вимоги задоволенні,\~то з\~кожного відповідача\~на користь\~Дніпропетровської обласної\~прокуратури слід\~стягнути судовий збір у розмірі по 5\~981,18 грн. (11\~962,36 грн. / 2 = 5\~981,18 грн.). На підставі ст.ст. 15, 16, 253, 254, 256, 261, 267, 317, 319, 321, 328, 346, 387, 388 Цивільного кодексу України, та

Outcome: approved