Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~27.06.2022 року [PERSON] через свого представника звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначив, що протягом тривалого часу він перебуває у трудових правовідносинах з ДП «Волинський\~науково-виробничий\~центр стандартизації,\~метрології та\~сертифікації» (далі\~ Підприємство,\~відповідач)\~де обіймаєпосаду, в тому числі, уповноваженого з антикорупційної діяльності. Вказані посадові обов`язки він виконує добросовісно та до дисциплінарної відповідальності ніколи не притягався. 25.03.2022 року відповідачем було видано наказ № 5-к «Про призупинення дії трудового договору» (далі Наказ № 5-к), яким, зокрема, з 28.03.2022 року до 24.04.2022 року призупинено дію його трудового договору, як уповноваженого з антикорупційної діяльності. 30.03.2022 року ним було подано заяву, датовану 29.03.2022 року про надання йому щорічну оплачувану відпустку на 10 календарних днів та відпустку, як батькові 2-х малолітніх дітей віком до 10 років, на 10 календарних днів в період з 30.03.2022 року по 18.04.2022 року. Однак, така заява відповідачем була залишена як без задоволення, так і без відповіді взагалі. 22.04.2022 року Підприємством видано наказ № 7-к «Про призупинення трудового договору» (далі Наказ № 7-к), яким, з-поміж іншого, дія його трудового договору, як уповноваженого з антикорупційної діяльності, призупинена із 25.04.2022 року до відновлення можливості виконувати роботу через відсутність замовлень та неможливістю виконання роботи, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану. Вважає, що систематичне призупинення відповідачем дії трудового договору є незаконним, оскільки Підприємством не вмотивовано підстав такого припинення саме з ним у той час, коли понад 86 % його працівників продовжували виконувати покладені на них обов`язки. При цьому, незрозумілим та жодним чином не обгурнтованим є призупинення дії трудового договору із уповноваженим з антикорупційної діяльності на невизначений строк, що, у свою чергу, призвело до залишення в особливий період (воєнного стану) у роботодавця непідконтрольним питання щодо здійснення заходів з приводу запобігання корупції. Враховуючи наведене, просить суд визнати незаконним призупинення Підприємством дії трудового договору, оформлене наказами № 5-к та № 7-к, стягнути з Підприємства на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.03.2022 року по день проголошення рішення суду та 10000 грн. завданої моральної шкоди. \~ \~ \~ \~03.08.2022 року від ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень щодо позову відповідачем зазначено, що причиною кадрових рішень, які призвели до призупинення дії трудових договорів, у тому числі й з відповідачем, стало введення на території України воєнного стану. Вказана обставина стала наслідок погіршення фінансового становища Підприємства (втрата значних прибутків). Для стабілізації господарської діяльності відповідача, зокрема, економії фонду заробітної плати, його керівництвом було прийнято рішення про вихід працівників у відпустки без збереження заробітної плати та про призупинення дію трудових договорів з окремими працівниками, у тому числі й з керівним складом. Можливість припинення дії трудового договору із працівником є правом роботодавця, визначеним Статутом Підприємства та відповідним контрактом, оскільки саме генеральний директор несе персональну відповідальність за стан та діяльність відповідача. Вважає, що накази № 5-к та № 7-к винесені у повній відповідності вимогам закону, а тому задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні представник позивача надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив заявлені вимоги задовольнити у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Представники відповідача в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову з підстав, які були викладені у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначили, що [PERSON] , як уповноважений з антикорупційної діяльності, не виконував покладені на нього відповідні посадові обов`язки, а тому припинення з ним дії трудового договору не створювало будь-яких негативних наслідків для Підприємства. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що з 01.06.2017 року [PERSON] було прийнято на роботу в ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» на посаду уповноваженого з антикорупційної діяльності, про що в.о. генерального директора Підприємства видано відповідний наказ № 22-к від 31.05.2017 року. \~ \~ \~ \~25.03.2022 року ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» видано Наказ № 5-к «Про призупинення дії трудового договору», відповідно до якого з рядом працівників, у тому числі й з позивачем, як уповноваженим з антикорупційної діяльності, було призупинено дії трудових договорів на строк з 28.03.2022 року до 24.04.2022 року без виплати заробітної плати. \~ \~ \~ \~Також, 22.04.2022 року ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» видано Наказ № 7-к «Про призупинення дії трудового договору», яким дії трудових договорів працівників, у тому числі й з позивачем, як уповноваженим з антикорупційної діяльності, була призупинена з 25.04.2022 року до відновлення можливості виконувати роботу через відсутність замовлень та неможливістю виконання роботи, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану. \~ \~ \~ \~Позивач вважає, що систематичне призупинення відповідачем дії його трудового договору є незаконним. \~ \~ \~ \~Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені ст. ст. 43-46 Конституції України. Разом з тим відповідно до ст. 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Так, Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб. Відповідно до змін, внесених Указом від 14.03.2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 року № 2119-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 року строком на 30 діб. Згідно з п. 3 Указу, - у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені ст. ст. 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану». Статтею 1 ЗУ від 15.03.2022 року № 2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі Закон № 2136-ІХ) передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до ЗУ «Про правовий режим воєнного стану». На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до ст. ст. 43,44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом. Відповідно до пп. 5 п. 1 ст. 6 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно із п. 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 2136-ІХ главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». З огляду на вищевикладене положення Закону № 2136-ІХ, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону № 2136-ІХ також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем. Частиною 1 ст. 13 Закону № 2136-ІХ визначено, що призупинення дії трудового договору це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що про призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Згідно із ч. 3 ст. 13 Закону № 2136-ІХ відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України. Таким чином, Закон № 2136-ІХ надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам. Разом з тим, як вбачається з аналізу положень ч. 1 ст. 13 Закону № 2136-ІХ, таке право роботодавця настає за певних умов. Такими умовами призупинення трудового договору з працівником є абсолютна неможливість через збройну агресію: роботодавцем надати роботу, а працівником виконувати її. До того ж побудова цієї норми закону вказує на те, що законодавець передбачив одночасне настання як неможливості роботодавцем надати роботу, так і неможливість виконувати цю роботу працівником. Отже, спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. При цьому, роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, а працівник не може виконати роботу. Лише наявність правової норми яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права. Щодо абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, то роботодавець має перебувати в таких обставинах коли він не може надати роботу працівнику, в свою чергу, працівник не може виконати роботу. Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору може свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо. Тому за умови, що працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору. В ході розгляду даної справи стороною відповідача не було доведено наявності передбачених законом підстав для призупинення з позивачем дії трудового договору. Відповідачем не було надано відповідних, належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позивачем позовні вимоги і свідчили б про неможливість виконання відповідачем виробничих завдань та функцій підприємства, призупинення його діяльності, а також про неможливість виконання [PERSON] визначених трудовим договором завдань. Також, відповідачем не було доведено тієї обставини, що [PERSON] , займаючи посаду уповноваженого з антикорупційної діяльності, не мав переважного права на продовження виконання покладених на нього посадових обов`язків у відношенні до інших працівників Підприємства, дія трудових договорів з якими призупиненою не була. При цьому слід наголосити, що [PERSON] не був притягнений ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» до дисциплінарної відповідальності за трудові проступки. Як було також встановлено судом, позивача було допущено до виконання своїх посадових обов`язків у ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», що також свідчить про необґрунтованість оспорюваних наказів, а також відсутності правових підстав для припинення з ним, як уповноваженим з антикорупційної діяльності, дії трудового договору. За наведених обставин, суд вважає обґрунтованими вимоги [PERSON] про визнання незаконним призупинення Підприємством дії трудового договору, оформлене наказами № 5-к та № 7-к. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Особливістю призупинення дії трудового договору є вимушена необхідність тимчасово не виконувати роботу протягом періоду, який роботодавцем не оплачується та тривалість якого може бути значною. Зазначене, за своєю правовою природою, є фактичне відсторонення від роботи (позбавлення права виконувати роботу за плату) та вимушений прогул. За наведених обставин, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2022 року по 01.12.2022 року (дату поновлення дії трудового договору) у сумі 125101 грн. 20 коп. з розрахунку: середньомісячна заробітна плата позивача 15637,65 грн. х час вимушеного прогулу за період з 01.04.2022 року по 01.12.2022 року. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Таким чином законодавець встановив право працівника на отримання від роботодавця моральної шкоди у разі: 1) якщо роботодавець порушив законні права працівника; 2) якщо таке порушення з боку роботодавця призвели до моральних страждань працівника, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Разом з тим, жодних доказів, які б свідчили про перенесені позивачем душевні хвилювання та моральні страждання ані останнім, ані його представником в ході розгляду даного спору не надано, а тому підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди суд не вбачає. Відповідно до\~ч.\~1,\~п.\~3\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено судом, ціна позову [PERSON] виходячи із загального розміру заявлених вимог майнового характеру, становить 135101,20 грн., з яких: стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 125101,20 грн. та стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн. При зверненні до суду з даним позовом розмір судового збору, який підлягав сплаті, становить 1351 грн., проте позивачем було фактично сплачено 992,40 грн. За наслідками розгляду даного спору, судові витрати по сплаті судового збору, в зв`язку із частковим (на суму 125101,20 грн.) задоволенням позову, в сумі 1251 грн., підлягають компенсації за рахунок відповідача, з яких: 992,40 грн. на користь позивача та 258,60 грн. в дохід держави (у якості недосплаченої частини судового збору). При цьому, з позивача також необхідно стягнути в дохід держави 100 грн. недосплаченого судового збору (1351 грн. судовий збір, який підлягав сплаті 1251 грн. судовий збір, розподіл якого вирішений судом). \~ \~ \~ \~Підсумовуючи наведене,\~суд приходить\~до висновку\~про часткове\~задоволення позову\~ [PERSON] \~до ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» про визнання незаконним призупинення дії трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Outcome: partial