Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Везем Шиппінг» про визнання недійсним попереднього договору та стягнення грошових коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.12.2021 між позивачем та ТОВ «Везем Шиппінг» укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП - 11256. Згідно умов пунктів 1.1-1.2 Попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу [PERSON] та ТОВ «Везем Шиппінг» зобов`язалися до 30.04.2022 року укласти договір купівлі-продажу на належний відповідачу транспортний засіб: марки MAZDA, модель 3 4-DOOR TOURING, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Пунктом 1.3 Попереднього договору відповідач гарантує, що на момент укладення Основного договору Транспортний засіб буде знаходитися у його власності, та не буде знаходитися під забороною відчуження, арештом, не буде предметом застави чи іншим засобом забезпечення виконання зобов`язання перед будь-якими особами, а також не буде обтяжений будь-яким іншим чином. Сторони Попереднього договору погодили (п. 2.1), що продаж Транспортного засобу вчиняється між ними за ціною (вартістю) в розмірі 11070,00 доларів США та сплачуються позивачем в безготівковій формі в національній валюті України - гривні - згідно з офіційним курсом НБУ на дату виставлення рахунку. Згідно пункту 2.3 Попереднього договору позивач сплачує в якості завдатку першу частину вартості Транспортного засобу в розмірі 7594,00 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладення Попереднього договору становило 206 923,59 грн. Так, на підставі Рахунку на оплату № 11256-ВШ0278 від 20.12.2021 року відповідача на суму 206 923,59 грн. позивач здійснив оплату в зазначеній сумі, що підтверджується квитанцією № 884К-5ККХ-Р28С-2НТ9 від 22.12.2021 року. Отже, умови Попереднього договору щодо сплати першої частини вартості Транспортного засобу Позивачем були виконані в повному обсязі. Станом на 10.08.2022 року Основний договір не укладений. Позивач 20.07.2022 року направив Відповідачу вимогу про повернення грошових коштів, отриманих за Попереднім договором у зв`язку із невиконанням ним свого обов`язку щодо укладання Основного договору та передачі Транспортного засобу. Зазначена вимога залишилася без належного реагування зі сторони відповідача. Отже, станом на 10.08.2022 року, зважаючи на обов`язок до 30.04.2022 року укласти Основний договір, відповідач від виконання зазначеної умови Попереднього договору ухиляється, Транспортний засіб Позивачем у власність не отримано, Основний договір не укладений. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати недійсним Попередній договір купівлі-продажу транспортного засобі ПКП-11256 від 20.12.2021 року; стягнути з відповідача на користь позивача 7594,00 дол. США матеріальної шкоди, 150000,00 грн. моральної шкоди та відшкодувати судові витрати. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 11.08.2022 року позовну заяву [PERSON] до ТОВ «Везем Шиппінг» про визнання недійсним попереднього договору та стягнення грошових коштів залишено без руху. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 23.08.2022 року відкрито провадження у справі позовом [PERSON] до ТОВ «Везем Шиппінг» про визнання недійсним попереднього договору та стягнення грошових коштів. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 20.12.2021 між позивачем та ТОВ «Везем Шиппінг» укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП - 11256. Згідно умов пунктів 1.1-1.2 Попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу [PERSON] та ТОВ «Везем Шиппінг» зобов`язалися до 30.04.2022 року укласти договір купівлі-продажу на належний відповідачу транспортний засіб: марки MAZDA, модель 3 4-DOOR TOURING, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Пунктом 1.3 Попереднього договору відповідач гарантує, що на момент укладення Основного договору Транспортний засіб буде знаходитися у його власності, та не буде знаходитися під забороною відчуження, арештом, не буде предметом застави чи іншим засобом забезпечення виконання зобов`язання перед будь-якими особами, а також не буде обтяжений будь-яким іншим чином. Згідно з п. 2.1. Попереднього договору продаж транспортного засобу вчиняється між сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 11070,00 доларів США та сплачуються позивачем в безготівковій формі в національній валюті України - гривні - згідно з офіційним курсом НБУ на дату виставлення рахунку. Згідно пункту 2.3 Попереднього договору позивач сплачує в якості завдатку першу частину вартості Транспортного засобу в розмірі 7594,00 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладення Попереднього договору становило 206 923,59 грн. Відповідно до п. 2.5. Попереднього договору сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення основного договору, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням. Розділом 3 Попереднього договору визначений порядок переходу права власності на транспортний засіб. Згідно з положеннями розділу 4 Попереднього договору цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами, а саме 20.12.2021 року, і діє до 30.04.2022 року, або до укладання Основного договору. [PERSON] сплатив на розрахунковий рахунок ТОВ «Везем Шиппінг» 206 923,59 грн., що підтверджується квитанцією № 884К-5ККХ-Р28С-2НТ9 від 22.12.2021 року. Судом встановлено, що спірні правовідносини, які склались між позивачем та відповідачем, регулюються нормами ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів» та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Приписами ст. 6, 627 ЦК України встановлено принцип свободи договору, згідно яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; водночас у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. З наведеної норми права випливає, що предметом договору купівлі-продажу може бути, в тому числі і товар, який продавець набуде в майбутньому. Згідно зі ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч.1, 2 ст. 22 ЦК України). Згідно зі ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статті 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом. Судом встановлено, що [PERSON] та ТОВ «Везем Шиппінг» уклали попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу від 20.12.2021 №ПКП-11256. Письмових повідомлень про наявність форс-мажорних обставин, які заважають виконати умови попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу від 20.12.2021 №ПКП-11256, ТОВ «Везем Шиппінг» на адресу позивача в порядку, визначному попереднім договором, не надсилав, доказів протилежного суду не надано. Укладаючи попередній договір, позивач бажав настання реальних наслідків у виді якнайшвидшого отримання у власність бажаного автомобіля. У випадку повідомлення позивачу правдивої інформації про те, що автомобіль на час укладання попереднього договору не належить відповідачу, а також про те, що позивач не отримає автомобіль у власність в строки, передбачені Договором, позивач ніколи не укладав би з відповідачем спірного договору. Таким чином, під час укладення попереднього договору відповідач ввів позивача в оману, оскільки спонукав дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку позивач не погодився б. В свою чергу, відповідач не вчинив жодних дій для виконання умов попереднього договору, що свідчить про відсутність у нього намірів до реального настання правових наслідків, передбачених оспорюваним правочином. Зазначене дає підстави для визнання попереднього договору недійсним з моменту його вчинення, оскільки він здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, що відповідає приписам ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу є недійсним з моменту його вчинення, внаслідок чого позивачу, в порядку застосування ст. 216 ЦК України, слід повернути сплачені на виконання цього договору кошти в розмірі 206923,60 грн. шляхом їх стягнення з відповідача. Суд вважає, що повернення коштів має здійснюватися у сумі, що була перерахована позивачем, а саме у гривні у розмірі 206923, 60 грн. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд відзначає наступне. Позивач у позовній заяві посилається на те, що внаслідок ведення відповідачем його в оману щодо невиконання відповідачем обов`язків за укладеним попереднім договором він зазнав душевних страждань. Моральну шкоду позивач оцінує у розмірі 150000,00 грн. Оскільки суд встановив, що стосовно позивача відповідач застосував нечесну підприємницьку практику та тим самим ввів позивача в оману, що має наслідком визнання попереднього договору недійсним, то відповідно до приписів ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» ТОВ «Везем Шипінг» зобов`язано відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану душевними стражданнями. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Постановою Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», пунктом 5 роз`яснено, що суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 5 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4, розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступень вини заподіювана, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить. Згідно роз`яснень, даних у пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами, внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості. Згідно роз`яснень, наданих Пленумом ВС України, моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків. Враховуючи обставини, при яких позивачу була спричинена моральна шкода, глибину, тяжкість його моральних страждань, а також, виходячи з його матеріального стану як цивільного позивача, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає можливим стягнення з відповідача на його користь у відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 10000,00 гривень. Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2069,23 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial