Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-25 00:00:00

У серпні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визначити місце проживання її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю. В обґрунтування вимог зазначається, що сторони перебували у шлюбі зареєстрованому 22 вересня 2001 року виконавчим комітетом Калинівської селищної ради Броварського району Київської області. Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 14 липня 2010 року шлюб між сторонами розірвано. 25 жовтня 2014 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , внаслідок чого змінила прізвище на [PERSON] . На даний час місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , не визначено. Ухвалою суду від 16 вересня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 09 грудня 2022 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти заявлених вимог щодо визначення місця проживання їх спільного з позивачем сина разом з матір`ю. Пояснив, що з часу розірвання шлюбу між ними ніколи не виникало спору щодо місця проживання неповнолітнього сина. Мотиви з яких [PERSON] звернулася до суду з даним позовом йому невідомі, вважає, що у такий спосіб позивач планує безперешкодно вивезти сина за кордон, не отримуючи при цьому йому згоди як батька. Третя особа виконавчий комітет Калинівської селищної ради Броварського району Київської області як орган опіки та піклування у судове засідання у судове засідання представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду неповідомлені. Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 22 вересня 2001 року Калинівською сільською радою Броварського району Київської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 33. Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 14 липня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , видане 15 жовтня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області. 25 жовтня 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Глобинського районного управління юстиції у Полтавській області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з чим позивач змінила прізвище на [PERSON] . Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] , виданого 06 листопада 2017 року Управлінням соціального захисту населення Броварської РДА, [PERSON] , 2007 року народження, дитина з інвалідністю, отримує державну соціальну допомогу. Відповідно до статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частиною першою статті 12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27\~лютого 1991\~року №\~789-XII (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, восьмої та дев`ятої статті 7\~Сімейного кодексу\~України (далі СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до положень статті 157\~СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Стаття 141\~СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом статті 171\~СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. У судовому засіданні з`ясовувалася думка неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , щодо визнання його місця проживання, при цьому він пояснив, що хоче жити з матір`ю. Частинами четвертою та п`ятою статті 19\~СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Рішенням виконавчого комітету Калинівської селищної ради Броварського району Київської області № 95 від 27 жовтня 2022 року затверджено висновок органу опіки та піклування. Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Калинівської селищної ради Броварського району Київської області від 27 жовтня 2022 року встановлено за доцільне визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] за адресою.: [ADDRESS] . Зі змісту висновку вбачається, що [PERSON] , [INFO] , має інвалідність з дитинства, навчається в Калинівському ОЗЗСО на індивідуальній формі навчання згідно з рекомендаціями ЛКК, систематично проходить лікування в Київському обласному центрі ментального здоров`я. [PERSON] виконує обов`язки по вихованню та утриманню сина, створює для нього належні побутові умови проживання, піклується про його здоров`я. [PERSON] вчасно та систематично сплачує аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , але участі житті сина не приймає. 11 жовтня 2022 року Службою у справах дітей та сім`ї Калинівської селищної ради Броварського району Київської області проведено обстеження умов проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що помешкання, загальною площею 72,0 кв.м, має три кімнати, дві з яких займає сім`я [PERSON] , кухню, коридор, та роздільний санвузол. Помешкання облаштоване достатньою кількістю меблів та побутової техніки, кімнати числі та світлі. Для дитини облаштоване окреме спальне місце, місце для відпочинку, гри, навчання. Під час обстеження встановлено, що створені всі належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Суд вважає вказаний висновок достатньо обґрунтованим й таким, що не суперечить інтересам дитини, а тому погоджується з ним. При винесенні даного рішення враховується, що з часу розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] неповнолітній син, [PERSON] , [INFO] , проживав спільно з матір`ю. Відповідач питання щодо визначення місця проживання сина спільно з ним не ставив, жодних допустимих та належних доказів того, що дитина не може проживати з матір`ю, суду не надав. Разом з тим, у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, свою позицію мотивував можливістю виїзду дитини за кордон без його згоди. Однак при винесенні рішення щодо визначення місця проживання дитини, такі доводи не можуть бути враховані. При розгляді даної категорії справ першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд враховує, що спільна дитина сторін має особливості, є дитиною з інвалідністю, постійно проживає з матір`ю, для її проживання та розвитку за місце проживання створені належні умови, вказані обставини мають істотне значення. При цьому батько не позбавлений можливості приймати участь у вихованні дитини, порядок його спілкування з дитиною може бути вирішено як за домовленістю сторін, так і в судовому порядку. У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що проживання дитини з матір`ю відповідатиме якнайкращим інтересам дитини та сприятиме її повноцінному розвитку. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

Outcome: approved