Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-09 00:00:00

08.08.2022р.\~\~позивач\~\~звернувся до суду з вищевказаним позовом мотивуючи тим, що перебуваючи з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі у них народилася дитина: [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 19 лютого 2020 року шлюб між ними розірвано та неповнолітню дитину залишено на проживання з матір`ю. Після розірвання шлюбу з відповідачкою неповнолітній син [PERSON] був зареєстрований та проживав з матір`ю за адресою [ADDRESS] . Проте, відповідачка на початку 2021 року виїхала на роботу за межі України до Польської Республіки, де працює і проживає на даний час. З вересня 2021 року син [PERSON] пішов в перший клас до Коломийського ліцею №4 імені [PERSON] . Зазначив, що даний навчальний заклад знаходиться неподалік від місця його проживання. Малолітній син [PERSON] з часу виїзду відповідачки за межі України, проживає разом з ним, батьком. Він займається його вихованням, утриманням, допомагає з уроками, турбується про нього та забезпечує всім необхідним для його розвитку і навчання в той час, коли відповідачка перебуває за кордоном. Відповідачка наміру повертатися в Україну не має, однак добровільної згоди щодо зміни місця проживання спільного малолітнього сина разом з ним, позивачем не надає. Він, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про сина, створення для нього належних соціально-побутових умов проживання, збереження його психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, а також, щоб не травмувати дитину психологічно, враховуючи згадані обставини, які склались, вважає, що місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , повинно бути визначено разом з ним, батьком, що відповідатиме його якнайкращим інтересам. Позивач в судове засідання не з`явився, у попередньому судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, подав до суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити. Представник органу опіки і піклування виконавчий комітет\~Коломийської міської\~ради Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, проти позову не заперечили, подали до суду рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради від 18.10.2022 р. №411 «Про затвердження висновку про зміну місця проживання малолітньої дитини» та висновок про зміну місця проживання малолітнього [PERSON] біля батька. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки, причину неявки суду не повідомила. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справ, взявши до уваги заяву позивача вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1ст.29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1ст.141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Як встановлено в судовому засіданні за час перебування позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] в зареєстрованому шлюбі у них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] (а.с.7). Згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 19 лютого 2020 року шлюб між сторонами розірвано та неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , залишено на проживання з матір`ю, відповідачем [PERSON] (а.с.10). З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Згідно витягу з реєстру Коломийської територіальної громади від 19.07.2022 р. вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] - з 18.02.2015 р. (а.с.8). Відповідно до довідки, виданої начальником Житлово-будівельного кооперативу «Надія» № 11 від 19.07.2022 р. до складу сім`ї зареєстрованих за адресою [ADDRESS] входять [PERSON] , [INFO] батько позивача, позивач [PERSON] , [INFO] та його син [PERSON] , [INFO] , який фактично разом з батьком проживає за вказаною адресою (а.с.9). Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»,\~ст.161 СК України\~випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Долучена до матеріалів справи довідка Коломийського ліцею №4 імені [PERSON] від 21.07.2022 р. та характеристика видана на [PERSON] , свідчить про те, що сина [PERSON] виховує батько позивач [PERSON] , який відповідально ставиться до виховання та навчання дитини. Вдома створено всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини. Батько підтримує постійний зв`язок зі школою та класним керівником, постійно відвідує батьківські збори та шкільні заходи. Дитина завжди охайна та доглянута. Дитину до школи приводить і забирає батько (а.с.11, 12). Відповідно до довідки №220 від 28.08.2022 р., позивач [PERSON] працює в ТОВ «Аскор-Україна» на посаді агента торговельного в оптовому складі, а саме магазині в м. Коломия з 16.06.2017 року. За місцем роботи зарекомендував себе позитивно, користується повагою серед працівників та колег, про що свідчить надана генеральним директора та головним бухгалтером ТОВ «Аскор-Україна» позитивна характеристика (а.с. 13, 14). Факт перебування відповідачки за кордоном підтверджується копією паспорту громадянина України для виїзду за кордон з відповідними відмітками прикордонної служби щодо перетину кордону (а.с.87-88). Крім того, факт проживання і перебування на утриманні позивача його сина [PERSON] та факт перебування відповідачки за кордоном підтвердили в судовому засіданні допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які проживають по сусідству з позивачем, які вказали, що неповнолітня дитина [PERSON] проживає біля батька [PERSON] біля 3-4 років, вихованням та утриманням дитини займається батько, відводить і забирає сина зі школи, повністю доглядає за дитиною. Відповідно до рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради від 18.10.2022 р. №411, затверджено висновок про доцільність зміни місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] , згідно якого, виходячи з інтересів малолітньої дитини, комісія не виявила причин, через які б батько не міг займатися вихованням сина і орган опіки та піклування вважає за доцільне змінити місце проживання малолітньої дитини біля батька (67, 68-69). Суд також враховує висновок Верховного Суду, відображений у постанові від 15.01.2020 по справі №148/1555/17, за яким рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Враховуючи вік малолітнього [PERSON] , який постійно з 2021 року проживає біля батька, що зв язок з матір ю, яка з 2021 року працює та проживає за межами України, підтримує за допомогою спілкування по мобільному телефону, суд вважає, що на даний час проживання малолітнього сина біля батька він же позивач по справі буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме його розвитку як психологічному, так і фізичному. Таким чином, враховуючи наведені обставини, а також те, що позивач має матеріальну можливість для утримання дитини, має постійне місце роботи, створив для сина належні побутові умови для проживання, забезпечив належне медичне обслуговування, займається його вихованням та виходячи із якнайкращого забезпечення інтересів дитини, беручи до уваги його вік, а також те, що дитина проживає з позивачем у звичних для нього умовах, враховуючи ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків, відсутність обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, суд доходить висновку про можливість зміни місця проживання малолітньої дитини [PERSON] і визначення його місця проживання з позивачем. На підставі наведеного ст.ст.\~2-14,\~76-83,\~89,\~259,\~263,\~264,\~265,\~268,\~272 ЦПК України, ст.ст.\~19,\~141,\~157,\~160-161 СК України, Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, ч.ч. 2 і 3 ст.11 Закону України«Про охорону дитинства»\~та

Outcome: approved