Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем 10 жовтня 2009 року, зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №2758. В обгрунтування позову покликається на те, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 10 жовтня 2009 року. В даному шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Однак, сімейне життя у них не склалось. У зв`язку з різними поглядами на життя, почали виникати сварки та скандали, які призвели до того, що вони тривалий час проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин. Внаслідок фактичного розпаду сім`ї, у нього виникли інші відносини у яких [INFO] у нього народилась донька від іншої жінки. Їх з відповідачкою сім`я розпалася остаточно і поновлена бути не може, шлюб існує формально, тому просить його розірвати. Крім цього, просить визначити місце проживання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , із ним, обгрунтовуючи тим, що останній з 2020 року постійно проживає з ним, він забезпечує його належне утримання, навчання та виховання, забезпечує йому усі необхідні умови проживання. Квартира в якій вони проживають облаштована усіма необхідними меблями, побутовою технікою, утримується в чистоті та порядку. Крім того, він офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, позитивно характеризується за місцем роботи. Оскільки, визначення місця проживання дитини з матір`ю не відповідає інтересам дитини, може негативно вплинути на його психічне здоров`я через напружені стосунки з матір`ю, просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком, [PERSON] . Позивач в судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення аналогічні змісту позову, просить позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, проти розірвання шлюбу не заперечує, оскільки їх сім`я дійсно розпалась та не може бути поновлена. Щодо визначення місця проживання дитини подала суду заяву, у якій зазначила, що заперечує в цій частині позову, оскільки також бажає щоб син проживав із нею, однак, при вирішенні цього питання просить врахувати інтереси дитини. Представник третьої особи органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації в судовому засіданні при вирішенні позову покладається на розсуд суду, просить взяти до уваги висновок органу опіки та піклування. Заслухавши пояснення представника третьої особи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони 10 жовтня 2009 року, уклали шлюб, зареєстрований у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №2758, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , проте, міцної сім`ї не створили. Внаслідок непорозумінь та конфліктів, які виникали в сім`ї, сторони тривалий час не проживають разом, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Як вбачається із свідоцтва про народження [INFO] народилась [PERSON] , батьком якої є позивач, а матір`ю - [PERSON] . Відтак, конфлікт в сім`ї носить постійний характер, почуття любові та поваги, без яких повноцінна сім`я існувати не може, між сторонами втрачено, а примирення неможливе. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу, який існує формально, суперечитиме інтересам сторін, а тому його слід розірвати. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.161 Сімейного кодексу України спір батьків, які проживають окремо, щодо місця проживання неповнолітньої дитини вирішується судом. При цьому береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків та інші обставини, які мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до положень ч.1 ст.3, ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Судом встановлено, що сторони з 10 жовтня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі. У даному шлюбі в них [INFO] , народився син [PERSON] , що стверджується копією свідоцтвом про народження останнього серії [NUMBER] . Як вбачається з акту житлово - будівельного кооперативу №24 від 17.08.2022 року, малолітній [PERSON] , [INFO] проживає разом з батьком, [PERSON] , у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до положень Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року (ратифікованої Україною 03.08.2006р.), статті 6, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Під час розгляду справи судом було заслухано думку дитини - [PERSON] , який досяг десятирічного віку. Дитина, надаючи пояснення у суді, розповів про свої стосунки із батьками, зокрема, про напружені відносини із матір`ю, яка весь час на роботі і майже зовсім не придіялє йому часу та про хороші відносини із батьком, який піклується про нього, забирає його зі школи, допомагає із навчанням, гуляє, відвідує з ним басейн. Дитина однозначно та категорично висловила бажання проживати разом з батьком, ствердила, що не хоче проживати з матір`ю, бо остання немає для нього часу . При цьому, судом не було встановлено жодних обставин, які б свідчили про будь-який вплив на формування думки дитини. [PERSON] , самостійно формулював відповіді на запитання, відповідав достатньо повно та вмотивовано, вів себе вільно та відкрито. З огляду на наведені обставини, зокрема, проживання дитини на даний час із батьком, який працює, має дохід, позитивно характеризується, створив належні матеріально-побутові умови для проживання дитини, піклується про його навчання та виховання, виявляє до дитини увагу та турботу, враховуючи бажання дитини проживати з батьком, відсутність обставин, які б свідчили, що таке бажання дитини суперечить його інтересам, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення умов, необхідних для повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку малолітнього [PERSON] , слід визначити його місце проживання із батьком. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1984 грн. 80 коп. судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved