Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

Представник позивача адвокат Чумак Р.В. в системі «Електронний суд» звернувся до суду в інтересах [PERSON] з вказаним позовом, в якому з подальшим уточненням просить визнати недійсним договір про поділ майна від 05.11.2018 №4198 укладений між відповідачами, що посвідчений ПН ХМНО Лавіндою Н.О.; скасувати рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспаряна Г.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №44761546 від 21.12.2018; скасувати рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспаряна Г.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №44760165 від 21.12.2018; та визнати за позивачем право власності на 30/100 частини квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані наступним. Між позивачем та відповідачем [PERSON] 13.01.2011 був укладений договір дарування частини квартири, зареєстр. за №182, а саме 30/100 частин комунальної квартири за [ADDRESS] . Таким чином, після укладення вказаного правочину, незважаючи на не проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, позивач стала власником 30/100 частин вищевказаної квартири. 01.03.2021 позивач подала державному реєстратору заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі договору дарування частини квартири від 13.01.2011, однак рішенням від 03.03.2021 було відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на квартиру, оскільки наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими права на нерухоме майно та їх обтяженнями, та повідомлено, що право власності за іншими фізичними особами. Надалі, було виявлено, що відповідач [PERSON] уклала з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] договір про поділ майна від 05.11.2018 №4198, а саме спірної квартири. У результаті вказаного поділу, квартира [ADDRESS] була поділена на окремі нерухомі об`єкти квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] . Власником квартири [ADDRESS] стала [PERSON] , а квартири [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Тобто, відповідач [PERSON] , усвідомлюючи той факт, що власником спірної частини квартири є позивач, фактично розпорядилася даною квартирою шляхом її поділу на дві окремі квартири, внаслідок чого порушила право власності позивача, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Відповідачі не скористались своїм правом на подання заяв по суті. Представник позивача адвокат Чумак Р.В. спрямував в системі «Електронний суд» заяву про проведення судового засідання за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав, та просив їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, повідомлялись у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення судового розгляду не надходило. Від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшла заява, в якій вона повідомила про часткове визнання позовних вимог, та повідомила, що дійсно 13.01.2011 було укладено договір дарування, однак після його укладення позивач не зареєструвала своє право власності, та з лютого 2012 року взагалі перестала спілкуватись. У зв`язку зі своїм скрутним становищем відповідач відчужила належну їй частку квартири, оскільки в неї були боргу, заборгованість по комунальним платежам, а позивач не сплачувала комунальні послуги, своїм майном не цікавилась взагалі, тому 05.11.2018 між відповідачами укладено спірний договір. Також відповідач [PERSON] , що існують варіанти добровільного вирішення вказаного спору. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008р. у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03) вказує, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Від третьої особи ПН ХМНО Лавінди Н.О. надійшла до суду заява про розгляд справи за її відсутності, та у вирішенні справи покладалась на розсуд суду. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі учасників судового розгляду за наявними в справі доказами. 19.03.2021 вказана позовна заява надійшла до суду, та розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 05.04.2021 вказану позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу 10-денного строку для усунення недоліків, які усунені стороною позивача 12.04.2021. Ухвалою судді від 16.04.2021 прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22.02.2022 закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду, та задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Протокольною ухвалою суду від 25.10.2022 задоволено клопотання представника позивача про проведення судового засідання у режимі відео-конференції. Судом встановлено, що 13 січня 2011 між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір дарування частини квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гуменною Л.П., та зареєстрований в реєстрі нотаріуса за № 182, відповідно до умов якого [PERSON] передала безоплатно у власність [PERSON] 30/100 частин комунальної квартири за [ADDRESS] . Пунктом 8 вказаного договору дарування передбачено, що право власності на 30/100 частин комунальної квартири за [ADDRESS] виникає у обдарованого з моменту його прийняття, про що буде свідчити одержання обдарованою примірника цього договору після його нотаріального посвідчення. Державна реєстрація права власності позивача на вказане нерухоме майно не здійснювалась. Згідно зі ч. ч. 1, 3, 4\~ст. 334 ЦК України\~право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч.2 ст. 719 ЦК України на день укладення договорів дарування, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. При цьому ч. ч. 1, 4\~ст. 722 ЦК України\~передбачено, що право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдарованим документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. Частиною 1\~ст. 210 ЦК України\~визначено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. (стаття 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Таким чином,

Outcome: partial