Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

14 вересня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що 28 січня 2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач. Позивач зазначає, що їх сімейне життя не склалося, між ними відсутнє порозуміння. Вказує, що вони мають діаметрально протилежні погляди на взаємовідношення подружжя, на права та обов`язки чоловіка і жінки, які перебувають у шлюбі. Такі відчужені стосунки між ними призвели до того, що вона втратила до відповідача почуття любові та впевнена, що їх шлюб розпався остаточно та поновити їх стосунки неможливо, на примирення не згодна. На даний час вона з відповідачем, а також їх спільним сином мешкають у їх спільній квартирі, але практично дитина знаходиться на її утриманні. Фактичне місце роботи відповідача їй невідомо, матеріальну допомогу синові тривалий час він не надає, іноді купує продукти. Такі обставини змушують її вирішувати питання про стягнення аліментів з відповідача у встановленому законом порядку. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття, а також допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26 вересня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду на 01 листопада 2022 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 01 листопада 2022 року сторонам у справі [PERSON] та [PERSON] надано строк для примирення терміном три місяці. Призначено справу до судового розгляду на 09-годину 00 хв. 01 лютого 2023 року, провадження по справі зупинено в частині надання строку для примирення на строк, наданий для примирення. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 01 лютого 2023 року поновлено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів в частині надання строку для примирення. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав, однак, не погодився зі способом присудження аліментів, оскільки має нерегулярний мінливий дохід, тому вважає, що доцільним було б визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 28 січня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 76 (а.с. 6). Під час шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] , батьком якого є відповідач (а.с. 7). Пунктом 1 частини 2 статті 49 ЦПК України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У частині 1 статті 21, частині 1 статті 24 СК України йдеться про те, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно вимог ст.ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і рішення про розірвання шлюбу суд постановляє, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя чи інтересам дітей сторін. На даний час шлюбні відносини між сторонами припинені і сім`я фактично розпалася. Сторони не підтримують сімейних відносин, перспективи поновлення сімейних відносин відсутні. Сторонам у справі був наданий строк для примирення терміном три місяці, але як пояснили сторони в судовому засіданні, примирення між ними не відбулося, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач за таких обставин не заперечує проти розірвання шлюбу. Так як відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що примирення між подружжям та збереження їх сім`ї є неможливим, тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. За положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до частини 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20\~листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27\~лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За нормами частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 1 та 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як передбачено частиною 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. В судовому засіданні позивачка пояснила, що вона працює бухгалтером і розмір її заробітної плати з урахуванням податків і зборів становить 12000 грн на місяць, на руки вона отримує близько 10000\~грн. Стан її здоров`я і здоров`я дитини задовільний. Відповідач, у свою чергу, пояснив, що він не працює з серпня 2022 року, а на даний час має нерегулярний мінливий дохід, виконує проектні роботи за договорами підряду і розмір його доходів становить близько 6000-7000 грн на місяць. Стан його здоров`я задовільний, інших утриманців він не має. Також сторонам на праві спільної власності належить квартира по [ADDRESS] . Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, особи, які б перебували на його утримані, відсутні, і він має об`єктивну можливість виплачувати аліменти. Будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідач не надав, а матеріали справи не містять. Також суд відхиляє заперечення відповідача проти стягнення аліментів у частці від заробітку та доводи відповідача про те, що з огляду на його мінливі доходи доцільним було б стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки в силу вимог частини 3 статті 181 СК України право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, на користь якого будуть стягуватися аліменти, тобто, в даному випадку позивачці. Ураховуючи, що позивачка обрала спосіб стягнення аліментів саме у частці від заробітку (доходу) відповідача, суд не вправі самостійно змінювати обраний позивачкою спосіб стягнення аліментів. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що визначений позивачкою розмір аліментів на утримання дитини буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам дитини, при цьому не порушуючи прав та інтересів відповідача та інших осіб. Таким чином, позов підлягає задоволенню і з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову з 14 вересня 2022 року, до досягнення дитиною повноліття. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, тому з нього на користь позивачки необхідно стягнути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 496 грн 20 коп., а інші 50 відсотків судового збору у сумі 496 грн 20 коп. підлягають поверненню позивачу з державного бюджету. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову про стягнення аліментів необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп. (2481 грн * 0,4), оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору за вказаною позовною вимогою. На підставі викладеного,

Outcome: approved