Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у якому просить: 1) відібрати у відповідача малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьків батьківських прав; 2) стягнути з [PERSON] аліменти на користь малолітньої дитини в розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову. Свої вимоги позивач мотивує тим, що в старостинському окрузі села Колонтаїв за адресою: [ADDRESS] , гр. [PERSON] співмешкає з [PERSON] , разом з ними проживає малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки-характеристики старости старостинського округу апарату Краснокутської селищної ради села Колонтаїв обоє постійно зловживають спиртними напоями, ведуть аморальний спосіб життя, вихованням дитини не займаються. 14.09.2021 року проведено обстеження умов проживання родини [PERSON] вході якого з`ясувалося, що [PERSON] та її співмешканець [PERSON] за візуальними ознаками перебували у стані алкогольного сп`яніння. В будинку були антисанітарні умови, відсутні продукти харчування. В домоволодінні взагалі відсутні умови для проживання та розвитку дитини. Малолітній [PERSON] був поза піклуванням дорослих, скаржився на погане самопочуття, що становить загрозу його здоров`ю та життю. В результаті обстеження комісією було прийнято рішення в екстреному порядку доставити малолітнього [PERSON] до дитячого відділення КНП «Краснокутська ЦРЛ» Краснокутської селищної ради для повного медичного обстеження. Про факти зловживання спиртними напоями, проживання у антисанітарних умовах та про те, що про малолітню дитину [PERSON] ніхто не дбає підтвердила в письмових поясненнях і сама [PERSON] 17.11.2021 року в ході повторного обстеження домоволодіння [PERSON] з`ясувалося, що родина проживає за адресою: [ADDRESS] . Будинок знаходиться у занедбаному стані, скрізь антисанітарія, відсутнє водопостачання, опалення пічне, газова плита для приготування їжі відсутня. [PERSON] та її співмешканець [PERSON] продовжують вести асоціальний спосіб життя, зловживають алкогольними напоями, про дитину не турбуються, не цікавляться її життям та здоров`ям, не виявляють бажання спілкуватися з нею. Випробувальний термін, що був наданий [PERSON] , остання не використала на подолання складних життєвих обставин, проблемну ситуацію у позитивному руслі для дитини не вирішила. В ході проведеної бесіди з [PERSON] з`ясувалося, що ні вона, ні її співмешканець не працевлаштовані, живуть за рахунок тимчасових заробітків. Крім того, 29.11.2021 року [PERSON] звернулася з заявою до служби у справах дітей Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області про відібрання у неї малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав. 21.12.2021 року на засіданні виконавчого комітету Краснокутської селищної ради було прийнято рішення №350 «Про негайне відібрання дитини у матері». Таким чином, на думку позивача, мати [PERSON] не може здійснювати належного виховання своєї дитини, її утриманням не займається, фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не турбується про її здоров`я та розвиток, чим порушує вимоги ст.150-157 СК України. Представник позивача Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області - Пахаренко Р.В. у відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі. Крім того, зазначила, що за родиною [PERSON] спостерігають давно, оскільки та стоїть на обліку як сім`я, що потрапила у складні життєві обставини. Відповідач зі своїм співмешканцем [PERSON] постійно зловживають спиртними напоями, ведуть асоціальний спосіб життя, вихованням та розвитком дитини не займається. Керівництво школи скаржиться на незадовільну поведінку [PERSON] . В будинку антисанітарія, старший син відповідачки [PERSON] з часів, коли ще він був неповнолітнім, проживає в іншому домоволодінні з сестрою співмешканця. Складалися неодноразово акти обстеження житлово-побутових умов родини, внаслідок чого виконавчим комітетом Краснокутської селищної ради прийнято рішення про відібрання [PERSON] у матері. Відповідачка і сама визнає, що не може кинути вживати алкоголь, визнає, що на даний час дитині буде краще в притулку. Представник позивача запевняє, що під час її спілкування з [PERSON] , останній неодноразово повідомляв їй про те, що йому подобається перебувати в КЗ «Гармонія», де у нього з`явилися друзі, там він почав добре навчатися, та, взагалі, дитина не виявляє бажання повертатися до матері. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься її заява від 15.12.2022 року, в якій не заперечувала проти відібрання у неї її малолітнього сина [PERSON] , та стягнення аліментів з неї аліментів, зазначила, що так буде краще для дитини (а.с.203). Представник третьої особи - Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області Божко В.М. у відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та пояснив суду, що відповідач [PERSON] свідомо неналежно виконує батьківські обов`язки по утриманню та вихованню її малолітньої дитини [PERSON] . Від старости Колонтаївського старостинського округу апарату Краснокутської селищної ради на адресу службиу справах дітей Краснокутської селищної ради неодноразово надходили скарги про незадовільні умови для проживання дитини відповідачки [PERSON] . Так, 14 вересня 2021 року, було проведено обстеження умов проживання в домоволодінні родини [PERSON] , та, в ході візиту з`ясувалося, що відповідачка [PERSON] та її співмешканець [PERSON] перебували в стані алкогольного сп`яніння, в будинку порушено санітарно-гігієнічні умови проживання: брудно, холодно, білизна та одяг дитини брудний та в недостатній кількості, запас продуктів харчування мінімальний, пічне опалення потребує ремонту, дрова наявні в мінімальній кількості. Не створено елементарних умов для навчання, виховання та розвитку дітей. [PERSON] скаржився на погане самопочуття. В результаті всіх зазначених факторів комісією було вирішено негайно доставини дитину до районної лікарні для медичного обстеження. Після цього фахівцями із соціальної роботи КЗ «Краснокутський ЦСС» було неодноразово здійснено виїзд до домоволодіння по [ADDRESS] , де проживала родина [PERSON] , в ході яких встановлено, що відповідачка зі співмешканцем [PERSON] продовжують вести асоціальний спосіб життя, зловживають алкоголем, не турбуються про дитину. Випробувальний термін, який був наданий [PERSON] для подолання складних життєвих ситуацій, остання не використала. Крім того, [PERSON] звернулася до Служби у справах дітей Краснокутської селищної ради із заявою про відібрання у неї сина, [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав, зазначивши, що вона потрапила у складну життєву ситуацію, та на даний час не має змоги займатися вихованням сина. З огляду на викладене, виконавчий комітет Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області рішенням №350 від 21 грудня 2021 року вирішив негайно відібрати [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] у зв`язку з виникненням безпосередньої загрози для життя та здоров`я дитини. Допитана відкритому судовому засіданні свідок [PERSON] , яка займає посаду фахівця з соціальної роботи «Краснокутський ЦСС», пояснила суду, що родина [PERSON] перебуває на обліку КЗ «Краснокутський ЦСС» як сім`я, яка опинилася в складних життєвих обставинах. У вересні 2021 року [PERSON] у складі комісії здійснили обстеження житлових та матеріально-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] . Під час обстеження відповідачка та її співмешканець перебували з ознаками алкогольного сп`яніння, поводили себе неадекватно. В будинку порушені санітарно-гігієнічні умови проживання: наявний бруд, жодних умов для проживання та розвитку дітей немає, освітлення погане, постільна білизна брудна. По факту перевірки складено акт обстеження, проведено бесіди. Під час повторних обстеженень домоволодіння [PERSON] , умови проживання залишалися на тому ж незадовільному рівні. Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи та свідка, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, суд доходить наступного. За змістом частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 6 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-X11 від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці визнають, що кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину (ст. 19 Конвенції про права дитини). За принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 р., дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Судом встановлено, що матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Колонтаївською сільською радою Краснокутського району Харківської області від 16.07.2008 року, є [PERSON] (а.с.7), батьком,відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, зазначено [PERSON] , про що свідчить копія Витягу №00035090905 від 17.02.2022 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.218). Згідно з довідкою про склад сім`ї №88 виданої Виконавчим комітетом Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 14.09.2021, [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . До складу сім`ї входять: співмешканець [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Як вбачається з довідки-характеристики старости старостинської території апарату Краснокутської селищної ради Гончаренка Л. від 14.09.2021 за №22-01-13/189, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; проживає за адресою: [ADDRESS] разом із сином [PERSON] , [INFO], та співмешканцем - [PERSON] , [INFO]. Старший син [PERSON] , 2003 року народження, проживає у тітки. З довідки вбачається, що [PERSON] та [PERSON] мають шкідливі звички, постійно зловживають спиртними напоями, ведуть аморальний спосіб життя, вихованням дітей не займаються. Продукти харчування відсутні, запасу дров на зиму немає, живуть за рахунок випадкових заробітків (а.с.13). З акту обстеження житлових та матеріально-побутових умов [PERSON] від 14.09.2021 року проведеного за адресою: [ADDRESS] у складі комісії: фахівця з соціальної роботи «Краснокутський РЦС» Азаренкової І.Ю., завідуючої сектору усиновлення та сімейних форм виховання ССД Краснокутської селищної ради Пахаренко Р.В., інспектора ювенальної превенції Орлової В.М., вбачається наступне. Відповідач [PERSON] проживає у згаданому будинку разом зі співмешканцем [PERSON] та синами [PERSON] і [PERSON] . На час обстеження [PERSON] та її співмешканець за візуальними ознаками перебували в стані алкогольного сп`яніння. Мати навіть не могла пригадати дати народження своїх дітей. У будинку дуже брудно та наявний різкий неприємний запах. Продукти харчування відсутні, крім невеликої кількості картоплі. Батьки не працюють, вихованням сина не займаються. Місце для виконання домашніх завдань відсутнє. Одяг дитини брудний, наявні ознаки незабезпечення дитини належним харчуванням та необхідною медичною допомогою (а.с.16). 14.09.2021 року комісією у складі: старости старостинської території апарату Краснокутської селищної ради Гончаренка Л., діловода апарату Краснокуутської селищної ради Шейко Н., адміністратора ЦНАП [PERSON] проведено обстеження житлових та матеріально-побутових умов [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить акт обстеження, копія якого міститься в матеріалах справи. В результаті обстеження комісією з`ясовано, що за вище зазначеною адресою проживають [PERSON] , [INFO], яка не працює та зловживає спиртними напоями; син [PERSON] , [INFO], учень Колонтаївського ліцею; співмешканець [PERSON] , [INFO], який не працює та зловживає спиртними напоями. За результатами обстеження комісія дійшла наступних висновків. Санітарно-гігієнічні умови у домоволодінні жахливі, стеля та стіни в будинку мають чорний вигляд, не побілені. Постільна білизна відсутня, в кімнатах дуже брудно, посуд не митий, одяг розкиданий. В акті зазначено, що працівниками виконавчого комітету, класним керівником, представниками служби у справах дітей та центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді неодноразово проводилася роз`яснювальна робота, проте, суттєвих змін немає (а.с.17). Згідно з актом про факт передачі дитини від 14 вересня 2021 року Службою справах дітей Краснокутської селищної ради в особі [PERSON] , у присутності інспектора ювенальної поліції Орлової В.М., неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , передано до КНП «Краснокутська ЦРЛ» (а.с.20). Актом обстеження житлових та матеріально-побутових умов від 17.11.2021 року встановлено, що на момент обстеження співмешканець [PERSON] перебував у стані алкогольного сп`яніння. В будинку антисанітарія, продукти харчування відсутні, для опалення будинку дрова відсутні. Малолітній [PERSON] перебував на санаторно-курортному лікуванні. Для життя та розвитку дитини не створено жодних умов (а.с.18). Відповідно до характеристики, виданої директором Колонтаївського ліцею Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області на [PERSON] , учня 8 класу, [PERSON] зарекомендував себе як недисциплінований учень. Має низький рівень навчальних досягнень, навчається не вповну міру своїх можливостей, не уважний, систематично не виконує домашніх завдань, не стриманий, не дисциплінований, піддається чужому впливу, товариський, підтримує дружні стосунки з однокласниками. До ліцею приходить в чистому, але занадто зношеному одязі. Батьки мало приділяють уваги вихованню сина, рідко підтримують зв`язок з ліцеєм та класним керівником (а.с.21). З відповіді інспектора з ЮП СП Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області Орлової В. за №9049/119-84/08-2021 від 23.12.2021 року вбачається, що [PERSON] за період з 2015 по 2021 рік включно неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. 176, ч.2 ст.178, ч.1, 2 ст.184 КУпАП (а.с.23). Судом встановлено, що 29 листопада 2021 року до Служби у справах дітей Краснокутської селищної ради звернулася відповідач [PERSON] із заявою про відібрання у неї малолітнього сина [PERSON] , [INFO], без позбавлення її батьківських прав, оскільки вона потрапила в складні життєві ситуації, часто зловживає спиртними напоями, та не може в повній мірі займатися вихованням сина (а.с.10). Рішенням виконавчого комітету Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області №350 від 21 грудня 2021 року вирішено відібрати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з виникненням безпосередньої загрози для життя та здоров`я дитини (а.с.11). Приписами статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому цим поглядам приділяється належна увага відповідно до її віку та зрілості. Зокрема, із цією метою дитині надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Приписами ч. 1 статті 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. У частині другій статті 171 СК України зазначено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, виключного переліку випадків у яких необхідно дізнатись думку дитини під час судового провадження, українське законодавство не містить. В ході розгляду справи судом було вирішено заслухати думку малолітнього [PERSON] . Оскільки малолітній [PERSON] перебуває в КЗ «Харківський обласний центр соціальної підтримки дітей та сімей «Гармонія», судом надіслано запит про допит свідка [PERSON] в присутності практичного психолога закладу. 11 січня 2023 року до суду надійшов лист №13-02/5 від 09.01.2023 р. від директора КЗ «Харківський обласний центр соціальної підтримки дітей та сімей «Гармонія» про неможливість бути присутніми на судовому засіданні малолітнього [PERSON] та практичного психолога через відсутність світла більшу частину дня за місцем їхньої евакуації; можливість виїхати до найближчого районного суду для участі у судовому засіданні теж відсутня (а.с.216). З огляду на викладене, судом було заслухано думки учасників процесу з приводу відсутності практичної можливості щодо з`ясування думки неповнолітнього [PERSON] , після чого судом на місці було постановлено ухвалу про зміну порядку з`ясування обставин справи та дослідження доказів, виключивши з такого порядку пункт щодо з`ясування думки дитини. Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» в редакції чинній на момент відібрання дитини, визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Згідно із пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» у п. 16 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Відібрання ж дитини не завжди пов`язується з протиправною поведінкою: загроза життю та здоров`ю дитини може бути результатом психічної хвороби, відкритої форми туберкульозу чи інших небезпечних хвороб, скрутних житлових умов тощо. Відібрання дитини можливе тоді, коли умови проживання дитини суд оцінить як небезпечні для неї. Аналогічного висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду, викладеного в постанові від 03.10.2018 року по справі № 682/2778/17. Згідно з ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд в першу чергу керується інтересами дитини. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України"). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України). Як вже згадувалося, основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Вартовраховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Згідно зі ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши докази, які містяться в справі, допитавши представника позивача, допитавши представника третьої особи, та свідка, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Беручи до уваги обставини справи, суд вважає доведеним той факт, що відповідач [PERSON] неналежним чином не виконувала свої батьківські обов`язки відносно її малолітньої дитини - [PERSON] , про що вона і сама зазначила в поданій до Служби у справах дітей Краснокутської селищної ради заяві. Відповідач [PERSON] не усвідомлює важливості належного виконання нею батьківських обов`язків, не піклується про здоров`я, моральний, фізичний, духовний розвиток своєї дитини, не цікавиться її навчанням та підготовкою до самостійного життя, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, як цього вимагає ст. 150 СК України, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що ставить під загрозу життя, здоров`я та моральне виховання дитини. Всі зазначені вище фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як винну поведінку матері та свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками, відтак, позовні вимоги в частині відібрання у [PERSON] її малолітньої дитини [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню, оскільки така міра відповідає найкращим інтересам дитини та прецедентній практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року, заява №2091/13). Такий спосіб надасть можливість збереження сімейних стосунків між матір`ю та сином та не позбавляє права відповідачки у подальшому ставити питання про повернення дитини, якщо відпадуть причини, які перешкоджають належному вихованню. Суд роз`яснює відповідачу [PERSON] , що відповідно до ч. 3 ст. 170 Сімейного кодексу України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її матір`ю, суд за її заявою, підтвердженою сукупністю зібраних доказів, може постановити рішення про повернення їй дитини. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки аліментів на утриманнґя неповнолітнього [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 4 ст. 170 Сімейного кодексу України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як передбачено частиною 1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини 1 та 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Як передбачено частиною 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи викладене, відповідачка зобов`язана утримувати свою малолітню дитину незалежно від факту її відібрання та сплачувати визначені судом аліменти, тому позовні вимоги про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини на користь тієї установи чи фізичної особи, у яких будуть знаходиться на утриманні та вихованні діти, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням вимог, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, необхідно стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір у сумі 908 грн 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved