Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 03.01.2023 р. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що згідно рішення №67 Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 18.01.2018 р. позивач є користувачем (основним наймачем) житлового приміщення гуртожитку по [ADDRESS] . У даному житловому приміщенні зареєстрований її повнолітній син відповідач по справі [PERSON] , який до 2020 року там проживав. З 15.10.2020 р. відповідач у вказаному житлі не проживає. Просила суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.01.2023 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Якубовський О.О., у підготовче судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. У поданому позові просили здійснювати розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджено матеріалами справи. Від нього до суду надійшла заява, в якій відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд здійснювати розгляд справи за його відсутності. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що згідно витягу з рішення №67 Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 18.01.2018 р. позивач [PERSON] є користувачем (основним наймачем) житлового приміщення гуртожитку по [ADDRESS] (а.с.6-8). Згідно довідки №21368 від 14.12.2022 р. про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою [ADDRESS] , зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Згідно копії нотаріально засвідченої заяви [PERSON] , [PERSON] , в якій вони стверджують, що [PERSON] фактично не проживає за адресою [ADDRESS] , з 15.10.2020 р. (а.с.10). Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до вимог ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма ст.391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Отже, право на користування житлом було набуто відповідачем, а після остаточного його виїзду з квартири та встановлення факту не проживання понад один рік по місцю реєстрації, відповідач втратив таке право на користування житлом. При цьому, зі змісту чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, випливає, що оскільки інше не встановлено чинними законами, договором, заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім`ї права користування помешканням. Також, за змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, а за відсутності такої, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, те що відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги у повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов є підставним та таким, що підлягає до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 316, 317, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», та

Outcome: approved