Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-09 00:00:00

10.11.2022 року [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про продовження дії обмежувального припису, в якій заінтересованими особами зазначила [PERSON], Відділ опіки та піклування Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради. В обгрунтування заяви посилається на те, що вона зареєстрована у м.Нікополь, але проживає у своїй квартирі за адресою: [ADDRESS] зі своїм неповнолітнім сином [PERSON], [INFO]. Раніше вона зустрічалася з [PERSON], [INFO], деякий час вони спільно проживали, разом з ним вони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Батько дитини, [PERSON], [INFO], з яким вона фактично не мешкає і не живе разом, вчиняє агресивні дії та психологічний тиск на неї та на їх неповнолітню дитину. Відносини вони не реєстрували, разом фактично не проживали, дитина знаходиться у неї на утриманні, вона дозволяє зустрічі і не забороняє [PERSON] спілкуватись з їх дитиною, але через його агресивний стан та незрозумілі їй перепади настрою його погрози та агресивну поведінку щодо неї та щодо дитини у неї є реальні обґрунтовані побоювання за психологічний стан дитини, яка знаходиться поряд, такі агресивні дії носять сталий характер, він дзвонить, погрожує за телефоном, здійснює психологічний тиск та насильницькі дії до неї, постійно погрожує забрати дитину. [PERSON] в заяві вказує на те, що вона зверталася до суду та за її заявою рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11.08.2022 року у справі № 932/4337/22 видано обмежувальний припис, за яким [PERSON], [INFO], заборонено перебування в місці її проживання та дитини [PERSON], [INFO], за адресою [ADDRESS]; обмежено (заборонено) спілкування з дитиною [PERSON], [INFO]; заборонено наближатися на відстань до 200 метрів до місця проживання [PERSON], [INFO], та дитини [PERSON], [INFO], за адресою [ADDRESS], та місця їх частого відвідування - комунального підприємства «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради за адресою вул.Космічна, буд.13, м.Дніпро; заборонено особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON], [INFO], та дитину [PERSON], [INFO], якщо вона за власним бажанням перебуватиме у місці, не відомому [PERSON], переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонено вести листування, телефонні переговори з нею або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Знаючи про винесення ухвали та заборонний припис, [PERSON] ігнорує ці заборонні приписи, продовжує тероризувати її та дитину, постійно переслідує її, намагається відібрати дитину. [PERSON] також зазначає в заяві, що погрози [PERSON] виливаються в реальні систематичні дії щодо викрадення дитини 02.08.2022 р., що стало останньою підставою для звернення до суду. За час дії обмежувального припису вона неодноразово піддавалася агресивним діям з боку [PERSON]. Так, 07 вересня 2022 р. [PERSON] наніс їй легкі тілесні ушкодження, що підтверджується висновком СМЕ № 2462 від 09.09.2022 р. Надалі 04 жовтня 2022 р. вона з дитиною вийшла на прогулянку біля свого будинку за адресою [ADDRESS] приблизно в 17:30. Через деякий час до них під'їхав [PERSON] на транспортному засобі Таврія білого кольору, державний номер [NUMBER], деякий час вони спілкувалися. З рештою під психологічним тиском та погрозами щодо дитини [PERSON] посадив її та дитину разом з коляскою в машину та повіз до себе додому. Вона була на задньому сидінні автомобіля, дитину з коляскою він поклав біля себе на переднє сидіння, дорогою вони сперечалися. При виїзді з міста Дніпра за заправкою «НЕФТЕК» на Полтавському шосе [PERSON] звернув праворуч на другорядну дорогу без освітлення, проїхавши приблизно 100 метрів, зупинив автомобіль та заявив: «Виходь я буду тебе бити», вона відповіла, що не хоче виходити, тим більше без дитини. Тоді [PERSON] вийшов з машини, відхилив водійське сидіння та почав примусово витягувати її з автомобіля, хаотично хапаючи за руки, одяг та волосся. Вона намагалася завадити йому, але він фізично сильніше, тому він, застосувавши до неї фізичну силу, витягнув її силком з машини, своїми діями [PERSON] наніс їй тілесні ушкодження. В цей час дитина почала плакати, вона взяла дитину на руки, щоб заспокоїти. Коли дитина трохи заспокоїлась, [PERSON] забрав дитину з її рук, поклав в люльку на переднє сидіння, сів за кермо автомобіля та поїхав з дитиною, залишивши її одну в безлюдному незнайомому для неї місці та в темряві, це відбувалося приблизно в 20:15 год. Вона негайно зателефонувала в поліцію за телефоном 102 та повідомила де знаходжусь і про те, що [PERSON] забрав грудну дитину та поїхав у невідомому напрямку. Через деякий час приїхали працівники поліції і вона разом з ними поїхала за адресою, де проживає [PERSON], а саме [ADDRESS]. Разом з працівниками поліції вони забрали дитину та її працівники поліції відвезли з дитиною додому. Крім того, за спричиненням їй тілесних ушкоджень отримано висновок СМЕ № 2777 від 06.10.2022 р., у якому зазначено, що діями [PERSON] їй спричинені легкі тілесні ушкодження. За даними подіями нею подано заяву про злочин, яка зареєстрована у Дніпровському РУП ГУНП в Дніпропетровській області 05.10.2022 р. за журналом ЄО № 26532 та передана для організації досудового розслідування у ВП № 8 ДРУГІ ГУНП, де відкрито кримінальне провадження за фактом спричинення тілесних ушкоджень та проводиться досудове розслідування. Усі ці діяння відбуваються в присутності малолітньої дитини, вона вважає, що протиправна поведінка [PERSON] підпадає під ознаки домашнього насильства, визначені ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Посилаючись на зазначене, заявник [PERSON] просить винести ухвалу, якою продовжити щодо [PERSON], [INFO], обмежувальний припис, встановивши для нього тимчасові обмеження строком на шість місяців у спілкуванні з заявницею [PERSON], [INFO], та дитиною [PERSON], [INFO], передбачені п.п. 1, 3, 4, 5, 6 частини 2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме: -заборонити перебувати в місці проживання [PERSON], [INFO], та дитини [PERSON], [INFO], [ADDRESS]; -обмежити (заборонити) спілкування, з постраждалою дитиною [PERSON], [INFO]; -заборонити наближатися на відстань до 200 метрів до місця проживання [PERSON], [INFO], та дитини [PERSON], [INFO], [ADDRESS], та місць частого відвідування постраждалою особою - КП «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» ДОР за адресою: вул.Космічна, буд.13, м.Дніпро; -заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON], [INFO], та дитину [PERSON], [INFO], якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; -заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON], [INFO], та дитиною [PERSON], [INFO], або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2022 року для розгляду даної справи визначена суддя Кудрявцева Т.О. Ухвалою від 11.11.2022 року суддею відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. 02.12.2022 року до суду від представника [PERSON] надійшли письмові Заперечення на заяву про продовження дії письмового припису, в яких зазначено, що [PERSON] категорично не погоджується із вказаною заявою та твердженнями, викладеними в ній, вважає заяву безпідставною, необґрунтовано та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що [PERSON] про існування вказаного припису дізнався від працівників правоохоронних органів лише в жовтні 2022 року, тобто через 2 місяці після винесення такого рішення судом, при цьому ані про факт звернення заявниці до суду з відповідною заявою, ані про відкриття провадження судом за даною заявою та призначення її до розгляду [PERSON] повідомлений не був, з текстом рішення від 11.08.2022 року у справі 932/4337/22 він ознайомився лише 21.10.2022 року під час ознайомлення з матеріалами справи в приміщенні суду. За час розгляду вищевказаної заяви судом, так само як і після винесення рішення про видачу обмежувального припису [PERSON] спілкувалася з [PERSON] у звичайному режимі: вела телефонні розмови, постійні переписки в месенджерах, спільні прогулянки втрьох з їхнім малолітнім сином, будь-якої незвичної поведінки в її діях зі слів [PERSON] не помічалось, тобто, фактично особисто звернувшись до суду із заявою про видачу обмежувального припису у відношенні [PERSON], [PERSON], знаючи про результати розгляду своєї заяви та навмисно не повідомивши батька дитини про існування вказаного обмежувального документу, своїми діями всіляко сприяла тому, щоб [PERSON] порушував встановлені рішенням суду обмеження, [PERSON] в цей період не перешкоджала спілкуванню [PERSON] з їхнім спільним сином, їх спільні прогулянки були добровільними, узгодженими та мали відносно систематичний характер. Вказані обставини, окрім іншого, є підтвердженням факту того, що [PERSON] не бажала, щоб встановлені приписом обмеження виконувались, та своїми діями фактично їх ігнорувала. Окрім того, коли [PERSON] дізнався про існування у відношенні нього припису та ознайомився в повним текстом рішення суду, він звернувся до заявниці з проханням надати пояснення щодо причин та цілей, які вона переслідувала, отримуючи вказаний припис, проте на свої питання жодних конкретних відповідей він не отримав. [PERSON] попросила лише його почекати кінця дії припису, не оскаржуючи його, пообіцявши, що надалі їх відносини будуть колишніми та їх спілкуванню з дитиною нічого не заважатиме. Однак, вказані слова не знайшли свого підтвердження в діях та вже 09.11.2022 року, тобто ще до закінчення дії попереднього припису, [PERSON] звернулась з заявою про продовження дії припису, що є предметом розгляду в даному провадженні. Представник [PERSON] у Запереченні зазначає, що відсутність факту оскарження [PERSON] рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.08.2022 року у справі № 932/4337/22 щодо винесення припису відносно нього не є підтвердженням його згоди з ним та визнання його правомірності, так само як і обставин, викладених у ньому зі слів заявниці, тому в даному випадку наявність неоскарженого попереднього припису у відношенні [PERSON] не може слугувати доказом існування обставин, що можуть свідчити про необхідність продовження обмежень, встановлених у ньому або встановлення інших обмежень на підставі проведення аналогії викладених фактів та обставин. Щодо посилання [PERSON] в заяві на факт начебто нанесення їй [PERSON] легких тілесних ушкоджень 07.09.2022 та 04.10.2022 року та наявності на підтвердження нібито вказаних фактів копії висновків спеціаліста судового-медичного експерта № 2462 від 09.09.2022 та № 2777 від 06.10.2022 року представником [PERSON] у Відзиві зазначено, що вказані висновки є лише підтвердженням фактів наявності на період огляду тілесних ушкоджень на окремих частинах тіла [PERSON], зокрема, синців, однак, природа таких ушкоджень, їх походження, факти, що стали причиною їх появи, судово-медичним експертом не встановлюються, тобто твердження заявниці відносно того, що вказані тілесні ушкодження були нанесені їй саме [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими, адже доказів таких фактів не надано; крім того, вказаними висновками встановлено, зокрема, що на тілі заявниці виявлені тілесні ушкодження спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів), частина яких, можливо, при ударі об такий (такі), проте про будь-які удари будь-якими твердими предметами або про удари об жодні тверді предмети [PERSON] і в заяві, ані в описовій частині наданих висновків не згадує взагалі, тому вказані висновки спеціаліста судового-медичного експерта не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази, оскільки жодної інформації, що стосується справи та підтверджує або спростовує наведені [PERSON] факти, не містять. Окрім того, в обгрунтування своїх вимог заявниця посилається на неодноразові її звернення до поліції з заявами про вчинення відносно неї [PERSON] домашнього насильства, проте будь-яких доказів на підтвердження цього факту нею не надано. Водночас, в матеріалах справи містяться копії талонів-повідомлень єдиного обліку від 05.10.2022 та 08.10.2022 року, проте вказані повідомлення є лише підтвердженням наявності фактів звернення [PERSON] до правоохоронних органів, однак, доказів того, що відповідно до цих повідомлень правоохоронними органами відкриті кримінальні провадження або хоча б вказані заяви зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, заявницею до суду не надано. Представник [PERSON] у Запереченнях зазначила, що матеріали даної справи окремого провадження не містять будь-яких доказів підтвердження вчинення [PERSON] домашнього насильства у відношенні [PERSON] та їх малолітнього сина, також заявницею не доведено існування загрози вчинення таких протиправних дій у майбутньому; місце проживання [PERSON] не визначено у встановленому законом порядку. Таким чином, перебування дитини за постійним місцем проживання її батька не є порушенням прав матері дитини або самої дитини, а лише реалізацією права батька на спілкування з дитиною та участю в її вихованні, тобто [PERSON] самочинно не змінював місце проживання дитини, зокрема шляхом викрадення. В свою чергу, згідно з чинним законодавством України викрадення батьками своєї дитини не є кримінальним злочином, батьки мають однакові права щодо дитини і вирішують як її виховувати теж спільно. Якщо між батьками існує конфлікт, його може вирішити орган опіки та піклування або суд. Батько дитини - [PERSON] неодноразово звертався в усному порядку до [PERSON] з пропозицією щодо підписання договору про визначення місця проживання дитини, участі батьків у вихованні дитини та затвердження графіків побачень з дитиною, проте заявниця усіляко дане питання ігнорувала, вказана обставина стала підставою для звернення [PERSON] до Відділу опіки та піклування адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради з заявою щодо встановлення йому годин спілкування з дитиною. Доводи заявниці в обґрунтування заяви стосовно застосування відносно неї психологічного насильства з боку [PERSON] не є доказами вчинення такого насильства у розумінні положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а всі вимоги заяви заявниці зводять до її незгоди з формою участі батька у вихованні дитини, та є по суті намаганням в межах даної справи створити йому перешкоди в спілкуванні з дитиною, яка за погодженням з батьком фактично проживає разом з матір'ю - [PERSON] Представник вважала, що заявницею не надано належних доказів випадків домашнього насильства відносно неї та малолітньої дитини, а також доказів наявності ризиків настання насильства у майбутньому, заявницею не доведено існування загрози вчинення таких протиправних дій [PERSON] у майбутньому та не доведено того, що рішення про задоволення поданої нею заяви якнайкраще відповідатиме інтересам їх малолітньої дитини. В судовому засіданні заявник [PERSON], з представниками вимоги заяви підтримали та просила їх задовольнити. В судовому засіданні [PERSON] з представником вважали заяву необгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Представник Відділу опіки та піклування адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради в судовому засіданні вважала необхідним вирішити справу в інтересах дитини. Вислухавши осіб, які з»явилися, свідків, дослідивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків". За ст.350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) заявника та заінтересованої особи, їх місце проживання чи перебування, поштовий індекс, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, у разі якщо заява подається особою, зазначеною у пунктах 3 і 4 частини першої статті 350-2 цього Кодексу, - процесуальне становище особи, яка подає заяву, із зазначенням її імені (прізвища, імені та по батькові), місця проживання чи перебування, поштового індексу, відомих номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти, а також ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) дитини або недієздатної особи, в інтересах якої подається заява, місце її проживання чи перебування, поштовий індекс, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, якщо такі відомі; 3) обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). У разі неможливості надати докази, визначені пунктом 3 частини першої цієї статті, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування. Відповідно до ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Відповідно до приписів статті 350-7 ЦПК України, за заявою осіб, визначених статтею 350--2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350- - 6 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON], [INFO], зареєстрована у [ADDRESS], проте проживає у належній їй квартирі за адресою: [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] народила дитину [PERSON], батьком якого є [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], актовий запис № 128 від 05.04.2022 року, виданим 05.04.2022 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). [PERSON] та [PERSON] знайомі близько 9 років, з 2014 року зустрічалися, підтримували близькі стосунки, які періодично припиняли та поновлювали, згодом вони деякий час спільно проживали разом однією сім»єю у вказаній квартирі за адресою: [ADDRESS], в тому числі під час вагітності [PERSON], а також на час та після народження сина [PERSON] За пропозицією [PERSON] та за домовленістю з [PERSON], для допомоги у здійсненні догляду за дитиною, до заявниці з м. Нікополя в липні 2022 року приїхала її мати [PERSON], яка із вказаного часу стала проживати в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Зважаючи на те, що вказана квартира є однокімнатною, [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою [ADDRESS], після переїзду [PERSON] переїхав проживати за адресою його фактичного проживання, якою є [ADDRESS]. 08.08.2022 року [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про видачу обмежувального припису, де заінтересованими особами вказала [PERSON], Відділ опіки та піклування адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, та в якій просила встановити щодо [PERSON], [INFO], обмежувальний припис, встановивши для нього тимчасові обмеження строком на шість місяців у спілкуванні з нею та дитиною [PERSON], [INFO], передбачені п.п. 1, 3, 4, 5, 6 частини 2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме: заборонити перебувати в місці проживання [PERSON] [INFO], та дитини [PERSON] [INFO], за адресою [ADDRESS]; обмежити (заборонити) спілкування з постраждалою дитиною [PERSON], [INFO], заборонити наближатися на відстань до 200 метрів до місця проживання [PERSON], [INFO], та дитини [PERSON], [INFO], [ADDRESS], та місць частого відвідування постраждалою особою - КП «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» ДОР за адресою: вул.Космічна, буд.13, м.Дніпро; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON], [INFO], та дитину [PERSON], [INFO],, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON], [INFO], та дитиною [PERSON], [INFO], або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. В обгрунтування вказаної заяви [PERSON] зазначила, що вона зареєстрована у м.Нікополь, але проживає у своїй квартирі за адресою: [ADDRESS] зі своїм неповнолітнім сином [PERSON], [INFO]. Раніше вона зустрічалася з [PERSON], [INFO], деякий час вони спільно проживали, разом з ним вони мають спільну дитину [PERSON], [INFO] [PERSON], з яким вона фактично не мешкає і не живе разом, вчиняє агресивні дії та психологічний тиск на неї та на їх неповнолітню дитину; відносини вони не реєстрували, разом фактично не проживали, дитина знаходиться у неї на утриманні; вона дозволяє зустрічі і не забороняє [PERSON] спілкуватись з дитиною, його агресивні дії відносно неї та дитини носять сталий характер, він дзвонить, погрожує за телефоном, здійснює психологічний тиск та насильницькі дії до неї, постійно погрожує забрати дитину, через його агресивний стан та незрозумілі їй перепади настрою, його погрози та агресивну поведінку щодо неї та щодо дитини у неї є реальні обґрунтовані побоювання за психологічний стан дитини, яка знаходиться поряд, в зв»язку з чим вона зверталася з заявами на його дії до правоохоронних органів. Вказувала також на те, що погрози [PERSON] вилилися в реальні дії щодо викрадення дитини 02.08.2022 р., що стало останньою підставою для звернення до суду. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.08.2022 року, ухваленим у справі № 932/4337/22, заяву [PERSON] про видачу обмежувального припису, було задоволено частково, видано обмежувальний припис [PERSON] строком на три місяці із заборонами щодо: перебування в місці проживання [PERSON] [INFO], та дитини [PERSON] [INFO], за адресою [ADDRESS]; обмеження (заборони) спілкування з дитиною [PERSON], [INFO]; заборони наближатися на відстань до 200 метрів до місця проживання [PERSON], [INFO], та дитини [PERSON], [INFO], за адресою [ADDRESS], квартира 50, та місць їх частого відвідування - Комунального підприємства «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради за адресою: вул. Космічна, буд.13, м.Дніпро; заборони особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON], [INFO], та дитину [PERSON], [INFO], якщо [PERSON] за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON], переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборони вести листування, телефонні переговори з [PERSON], [INFO], або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. У наданій суду 10.11.2022 року заяві, яка є предметом судового розгляду у даній справі, [PERSON] просить суд винести ухвалу, якою продовжити щодо [PERSON], [INFO], обмежувальний припис, встановивши для нього тимчасові обмеження строком на шість місяців у спілкуванні з нею та дитиною [PERSON], [INFO], передбачені п.п. 1, 3, 4, 5, 6 частини 2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та які були встановлені відносно нього відповідно до рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.08.2022 року. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»від 07.12.2017 №2229-VIII, дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства. Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи; програма для кривдника - комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов'язки жінок і чоловіків; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи; терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров'я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Статтею 2 цього Закону передбачено, що законодавство про запобігання та протидію домашньому насильству складається з Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, цього Закону та інших нормативно-правових актів щодо недопущення насильства. Відповідно до ст. 3 даного Закону, предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (прожали) в сім'ї патронатного вихователя. Положеннями ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 та п.1 ч.1 ст.26 Закону №2229-VIIIдо спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Частинами 2, 3, 4 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ст.24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 17 квітня 2019 року по справі №363/3496/18, суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 04 грудня 2019 року по справі №607/10122/19. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 (провадження № 61-21337св19) зроблено висновок, що «відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. У відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду З'ясовуючи наявність підстав для продовження стосовно [PERSON] обмежувального припису суд виходить з такого. В обгрунтування вимог заяви заявник [PERSON] в заяві та в судовому засіданні, зокрема, посилається на те, що раніше вона зустрічалася з [PERSON], деякий час вони спільно проживали, разом з ним вони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], [PERSON], з яким вона фактично не мешкає і не живе разом, вчиняє агресивні дії та психологічний тиск на неї та на їх неповнолітню дитину, відносини вони не реєстрували, разом фактично не проживали, дитина знаходиться у неї на утриманні, вона дозволяє зустрічі і не забороняє [PERSON] спілкуватись з дитиною, але через його агресивний стан та незрозумілі їй перепади настрою, його погрози та агресивну поведінку щодо неї та щодо дитини у неї є реальні обґрунтовані побоювання за психологічний стан дитини, яка знаходиться поряд. [PERSON] також стверджує, що [PERSON], знаючи про винесення Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська рішення від 11.08.2022 року у справі № 932/4337/22 та заборонний припис, ігнорує ці заборонні приписи, продовжує тероризувати її та дитину, постійно переслідує її, намагається відібрати дитину. За час дії обмежувального припису вона неодноразово піддавалася агресивним діям з боку [PERSON], яким 07 вересня 2022 р. нанесено їй легкі тілесні ушкодження, що підтверджується висновком СМЕ № 2462 від 09.09.2022 р. Крім того, 04 жовтня 2022 року приблизно в 17:30 час. вона з дитиною вийшла на прогулянку біля свого будинку за адресою [ADDRESS], куди через деякий час під'їхав [PERSON] на транспортному засобі Таврія білого кольору, державний номер [NUMBER]. Після їх спілкування під психологічним тиском та погрозами щодо дитини [PERSON] посадив її та дитину разом з коляскою в машину та повіз до себе додому, дорогою вони сперечалися. При виїзді з міста Дніпра за заправкою «НЕФТЕК» на Полтавському шосе [PERSON] звернув праворуч на другорядну дорогу без освітлення, проїхавши приблизно 100 метрів, зупинив автомобіль та заявив щоб вона виходила, він буде її бити, на що вона відповіла відмовою. Тоді [PERSON] вийшов з машини, відхилив водійське сидіння та витягнув її силком з машини, чим наніс їй тілесні ушкодження. В цей час дитина почала плакати, вона взяла дитину на руки, щоб заспокоїти і коли дитина трохи заспокоїлась, [PERSON] забрав дитину з її рук, поклав в люльку на переднє сидіння, сів за кермо автомобіля та поїхав з дитиною, залишивши її одну в безлюдному незнайомому для неї місці та в темряві, це відбувалося приблизно в 20:15 год. Вона негайно зателефонувала в поліцію за телефоном 102 та повідомила де знаходиться і про те, що [PERSON] забрав грудну дитину та поїхав у невідомому напрямку. Через деякий час приїхали працівники поліції і вона разом з ними поїхала за місцем проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS], разом з працівниками поліції вони забрали дитину та її з дитиною відвезли додому. Про заподіяння їй тілесних ушкоджень нею отримано висновок СМЕ № 2777 від 06.10.2022 р., за яким зазначено, що діями [PERSON] їй спричинені легкі тілесні ушкодження. За даними подіями нею подано заяву про злочин, яка зареєстрована у Дніпровському РУП ГУНП в Дніпропетровській області 05.10.2022 р. за журналом ЄО № 26532 та передана для організації досудового розслідування у ВП № 8 ДРУГІ ГУНП, де відкрито кримінальне провадження за фактом спричинення тілесних ушкоджень та проводиться досудове розслідування. Усі ці діяння відбуваються в присутності малолітньої дитини, протиправна поведінка [PERSON] підпадає під ознаки домашнього насильства, визначені ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що на її думку є підставою для продовження дії припису відносно [PERSON] на 6 місяців з обмеженнями, які встановлені рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.08.2022 року у справі № 932/4337/22, тому вона звернулася до суду із даною заявою. На підтвердження своїх доводів заявниця надала до суду копію талона-повідомлення від 05.10.2022 року, копію «Талона-повідомлення єдиного обліку № 10325 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію» від 08.10.2022 року про виклик за заявою [PERSON] Також заявницею долучено до заяви копію Висновку спеціаліста судово-медичного експерта № 2462 від 09.09.2022 р. КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР, відповідно до якого при огляді [PERSON] виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців кінцівок, що спричинені від дії тупого (тупих) твердого предмету (предметів), в термін, на який вказує обстеження, тобто 07.09.2022 року, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, та висновок СМЕ № 2777 від 06.10.2022 р.; а також надано копію Висновку спеціаліста судово-медичного експерта № 2777 від 06.10.2022 р., складеного експертом цього ж закладу, відповідно до якого при огляді [PERSON] виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців на тулубі, верхніх та лівій нижніх кінцівках, що спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів), частина яких, можливо, при ударі об такий (такі), можливо в термін, на який вказує обстежена; які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Крім того, заявницею на підтвердження доводів заяви надано суду копію Ультразвукового дослідження голови, Ехоенцефалографія № 110860 від 01.09.2022 року та копію Виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 21.11.2022 року відносно дитини - [PERSON], [INFO]. На підтвердження доводів [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення свідок [PERSON], яка є матір»ю [PERSON], про те, що [PERSON] є агресивним, неадекватним, він заподіює психологічний тиск на [PERSON], двічі він їй наносив тілесні ушкодження, між ними не було постійних відносин. В липні 2022 року вона переїхала з м. Нікополя до місця проживання доньки за адресою [ADDRESS], оскільки донька їй подзвонила та повідомила, що у неї не складаються відносини з [PERSON], що він здійснює на неї психологічний тиск, під яким вона йому давала дитину погуляти, постійно телефонує, вона зверталася до поліції, просила її приїхати та допомагати доглядати дитину. 06, 17 жовтня 2022 року, 08.11.2022 року вона зверталася до поліції, оскільки [PERSON] неодноразово приїздив до дверей їй квартири та дуже гучно стукав у двері, від чого плакала дитина, він відключав світло у квартири з загального коридора. 04.10.2022 року [PERSON] разом з [PERSON] та дитиною вийшли погуляти і її донька тривалий час не поверталася додому, коли вона пізно ввечері повернулася додому з поліцією, то їй стало відомо про те, що [PERSON] її витягнув з автомобіля, порвав на ній одяг, сумку, пасок на годиннику та уїхав з дитиною до себе додому в смт. Обухівка, звідки дитину у нього забрала поліція. Під час дії припису [PERSON] спілкувалася з [PERSON] і вона думає, що саме під його психологічним тиском вона надавала йому можливість спілкуватися з дитиною. Вбачається, що ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02.11.2022 року була задоволена скарга [PERSON] на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення; зобов»язано уповноважену особу ВП №8 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості, викладені в заяві [PERSON] від 05.10.2022 року про вчинення кримінального правопорушення (ЄО № 10325 від 08.10.2022 року). У наданому суду Запереченні та в судовому засіданні [PERSON] категорично не погодився із твердженнями, викладеними в заяві про продовження припису, посилаючись на те, що він з [PERSON] перебували у близьких стосунках близько 9 років, вони мали свідоме бажання мати сумісну дитину, проте тривалий час це не вдавалося і [PERSON] задля цього перенесла відповідну операцію, після якої він її доглядав, та згодом вона завагітніла. Під час вагітності [PERSON] вони жили разом в її квартирі за адресою [ADDRESS], в тому числі під час вагітності [PERSON], а також на час та після народження сина [PERSON] В липні 2022 року в м. Нікополь приїхала мати [PERSON] - [PERSON] для здійснення допомоги по догляду за дитиною, і оскільки вказана квартира є однокімнатною, йому фізично там не було де спати і йому сказали, що в ній йому немає місця, тому він був вимушений переїхати жити в квартиру в смт. Обухівка за своїм місцем проживання, де він живе з матір»ю, у нього забрали ключі від квартири, де вони жили з [PERSON] та дитиною. Весь цей час він телефонував [PERSON] з метою дізнатися про самопочуття дитини та для того, щоб домовитися коли можна приїхати погуляти з дитиною, приїздив поспілкуватися з дитиною, намагався приймати участь у її вихованні, організації медичного огляду, погуляти з дитиною, проте поступово [PERSON], як він вважає під впливом своєї матері, стала чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, часто не відповідала на його дзвінки та уникала спілкування, не дотримувалась домовленостей щодо можливості спілкування з дитиною, її мати його виганяла та вказувала як їм поводити себе з дитиною. Проходив деякий час і [PERSON] знову починала з ним спілкуватися по телефону, за домовленістю вони знову разом гуляли з дитиною. Про існування рішення суду про обмежувальний припис він дізнався від працівників правоохоронних органів лише 04.10.2022 року, тобто через 2 місяці після винесення такого рішення судом, про розгляд цієї справи він не знав, копію рішення суду не отримував і з текстом цього рішення від 11.08.2022 року у справі 932/4337/22 він ознайомився лише 21.10.2022 року під час ознайомлення з матеріалами справи в приміщенні суду. Про винесення цього рішення [PERSON] його не повідомила, як він зрозумів, після винесення рішення про видачу обмежувального припису вона з ним спілкувалася у звичайному режимі: вела телефонні розмови, постійні були переписки між ними в месенджерах, у них були спільні, узгоджені заздалегідь по телефону, систематичні прогулянки втрьох з їхнім малолітнім сином, вони з ним і дитиною неодноразово приїздили до нього додому в смт.Обухівка, де вони проводили час, ночували разом як і раніше, будь-якої незвичної поведінки в її діях він не помічав, тобто, близьки стосунки між ними існували до жовтня 2022 року. Коли в жовтні 2022 року йому стало відомо від працівників поліції про припис за рішенням суду, [PERSON] попросила його почекати кінця дії припису, не оскаржуючи його, пообіцявши, що надалі їх відносини будуть колишніми та їх спілкуванню з дитиною нічого не заважатиме, проте 09.11.2022 року вона звернулась до суду з заявою про продовження дії припису. Також [PERSON] зазначив, що він ніколи не заподіяв [PERSON] тілесних ушкоджень, в тому числі за наведених нею обставин, не допускав відносно неї та відносно сина будь-якого насильства, він дуже любить та сумує за сином, з яким йому наразі заявниця не дає бачитися, хвилюється за його стан здоров»я і як батько має право на участь у вихованні дитини, спілкуванні з ним, піклуванні про нього, організації його медичних оглядів та необхідного лікування, зважаючи на його не задовільний стан здоров»я. При цьому вважає, що між ним та заявницею існує спір щодо порядку його спілкування з дитиною та участі у її вихованні, лікуванні та розвитку, з приводу якого він звернувся до органу опіки та піклування, і до нього як до батька, який хоче спілкуватися з дитиною нарівні з його матір»ю, є неправильним застосовування терміну «викрадення» дитини, вважає, що дії [PERSON] направлені на позбавлення його батьківських прав відносно дитини. На підтвердження доводів [PERSON] надав суду копії фотокарток, створених 09.08.2022, 22.09.2022, 26.09.2022, 28.09.2022, 30.09.2022, 01.10.2022 року відповідно, на яких зображено разом [PERSON], [PERSON] та їх дитину [PERSON] судовому засіданні [PERSON] не заперечувала того, що ці фото зроблені при сумісних прогулянках її з [PERSON] та їх дитиною [PERSON], та того, що ці прогулянки були систематичними, заздалегідь погодженими між ними. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір»ю [PERSON] та проживає з ним в квартирі в [ADDRESS]. [PERSON] близько 10 років знайомі, дружили, перебувають у близьких відносинах з [PERSON], вони деякий час разом проживали в квартирі [PERSON]. [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON], батьком якого є [PERSON], вони дуже бажали народження цієї дитини. 04.10.2022 року приблизно о 20 год. до них додому приїхав її син [PERSON] з дитиною, залишив їй дитину та поїхав купляти молочну суміш для сина. В цей час приїхала на поліцейському автомобілі [PERSON] з працівниками поліції, показала у телефоні припис, після чого працівники поліції спитали чи знають вони з [PERSON] про цей припис. Вони про припис не знали, віддали [PERSON] дитину. В період з червня 2022 року по 04.10.2022 року її син [PERSON] з [PERSON] та сином [PERSON] часто разом приїздили до них в квартиру в смт. Обухівка, по декілька днів, а то і тиждень, разом жили в окремій кімнаті [PERSON] як сім»я, при цьому про припис [PERSON] ні їй ні [PERSON] не говорила, поводила себе як звичайно, не казала, що перебуває у їх квартирі під примусом [PERSON], при цьому вони звичайно та дружньо спілкувалися, разом їли, проводили час з дитиною. Також повідомила про випадок, який стався в серпні 2022 року, коли [PERSON] з дитиною та [PERSON] під час перебування у них вдома в квартирі в смт. Обуховка снідали і раптово приїхала мати [PERSON], яка стала кричати щоб вона їхала з дитиною додому, штовхала її, дряпала, викликала поліцію, після чого [PERSON] з [PERSON] та дитиною уїхали в готель, а матері [PERSON] викликала таксі. Вважає, що відносини між [PERSON] та [PERSON] погіршилися після народження дитини та приїзду матері [PERSON], після чого його не стали впускати до квартири, забрали ключі від квартири, а при намаганні відвідати та показати дитину викликали поліцію. Їй відомо, що дитину з народження [PERSON] кормила молочною сумішшю та догодовувала грудним молоком. Після 04.10.2022 року [PERSON] не надає [PERSON] можливості спілкуватися з дитиною, він не бачить сина, через що дуже хвилюється. Вважає, що між [PERSON] та [PERSON] існує спір щодо порядку спілкування з дитиною. Вищевикладене також підтверджується поясненнями в судовому засіданні [PERSON], яка пояснила, що під час дії припису, встановленого рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, були випадки, коли вона разом з [PERSON] та дитиною, на його автомобілі, приїздили в квартиру за місцем його проживання в смт. Обухівка, де вони разом ночували, проводили декілька днів, проте це пов»язано з тим, що [PERSON] хотів поспілкуватися з дитиною, при цьому про наявність припису вона йому говорила в серпні 2022 року. Не зважаючи на те, що вона ще в вересні знімала побої, вона продовжувала спілкуватися з [PERSON], оскільки хотіла зберегти батька дитині. Вбачається, що 28.11.2022 року [PERSON] направлено до Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради заяву про встановлення йому годин спілкування з дитиною [PERSON], [INFO], 2-3 дні на тиждень, бажано в п»ятницю, суботу, неділю, що підтверджується копією наданої заяви. Відповідно до «Довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричного оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин № 1425 від 28.11.2022 року, протипоказання для опіки та піклування над дитиною у [PERSON] відсутні. Відповідно до Характеристики від 25.11.2022 року [PERSON] працює на посаді автомеханіка ТОВ «Дніпромотор» з 15.05.2021 року, де він характеризується виключно позитивно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні позитивно характеризувала [PERSON] та пояснила, що вона знайома з [PERSON] з 2011 року з часу навчання в академії, коли він їй зателефонував та повідомив про те, що його дівчина вагітна, то він був цьому дуже радий, в квітні 2022 року він її повідомив, що у нього народився син, вона з ним та [PERSON], а також з їх дитиною один раз ходили на прогулянку і вона бачила, як [PERSON] турбується про дитину, дуже любить сина. В жовтні 2022 року вона дізналася від [PERSON], що він посварився з [PERSON], він був дуже схвильований, пригнічений, плакав. Вона вважає, що за своїм складом характеру ніколи не зміг би заподіяти будь-якої шкоди як своїй дитині так і матері дитини. Як зазначено вище, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2022 року, ухваленим у справі № 932/4337/22 була частково задоволена заява [PERSON] про видачу обмежувального припису відносно [PERSON], [INFO], строком на три місяці із встановленням заборони щодо перебування в місці проживання [PERSON] [INFO], та дитини [PERSON] [INFO], за адресою [ADDRESS]; обмеження (заборони) спілкування з дитиною [PERSON], [INFO]; заборони наближатися на відстань до 200 метрів до місця проживання [PERSON], [INFO], та дитини [PERSON], [INFO], за адресою [ADDRESS], та місць їх частого відвідування - Комунального підприємства «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради за адресою: вул. Космічна, буд.13, м.Дніпро; заборони особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON], [INFO], та дитину [PERSON], [INFO], якщо [PERSON] за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON], переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборони вести листування, телефонні переговори з [PERSON], [INFO], або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Вбачається, що вказана справа була розглянута у відсутності [PERSON], і будь-які докази того, коли він отримав копію вказаного рішення суду не надано. У своїх запереченнях він зазначає, що про вказане рішення суду про видачу обмежувального припису та встановлені ним обмеження він дізнався саме 04.10.2022 року від працівників поліції і це твердження не спростовано заявником. З текстом рішення суду від 11.08.2022 у справі 932/4337/22 [PERSON] ознайомився лише 21.10.2022 під час ознайомлення з матеріалами вказаної справи в приміщенні суду, про що в матеріалах вказаної справи міститься відповідна розписка. Натомість, під час розгляду даної справи судом встановлено, що після ухвалення судом вказаного рішення суду про видачу обмежувального припису і до 04.10.2022 року [PERSON] спілкувалася з [PERSON] у звичайному режимі, вони вели телефонні розмови, постійні переписки в месенджерах, здійснювали спільні прогулянки втрьох з їхнім малолітнім сином; [PERSON], [PERSON] з сином [PERSON] часто разом приїздили в квартиру в смт. Обухівка, де [PERSON] живе з матір»ю, де по декілька днів, а то і тиждень, разом жили в окремій кімнаті [PERSON] як сім»я, при цьому вони спілкувалися, разом їли, проводили час з дитиною, гуляли, при цьому [PERSON] не повідомила [PERSON] про існування рішення суду про видачу обмежувального припису у відношенні нього. Вказане підтверджується копіями фотокарток за період з 09.08.2022 по 01.10.2022 року, з яких вбачається, що [PERSON] в цей період не перешкоджала спілкуванню [PERSON] з їхнім сином, їх спільні прогулянки були добровільними, узгодженими та мали відносно систематичний характер. Суд вважає, що надані [PERSON] копії висновків спеціаліста судового-медичного експерта № 2462 від 09.09.2022 та № 2777 від 06.10.2022 року не є належними доказами вимог її заяви про продовження обмежувального припису, оскільки вказані висновки є лише підтвердженням фактів наявності на період огляду тілесних ушкоджень на окремих частинах тіла [PERSON], зокрема, синців, однак суду не надано доказів походження вказаних у висновках ушкоджень та того, що вони були нанесені заявниці саме [PERSON] та за вказаних нею в заяві обставинах. Суд також вважає, що доводи заявниці про те, що вона неодноразово зверталася до поліції з заявами про вчинення відносно неї [PERSON] домашнього насильства, також не можуть бути підставою для задоволення її заяви, оскільки копії талонів-повідомлень єдиного обліку від 05.10.2022 та 08.10.2022, які містяться у справі, є лише підтвердженням наявності фактів звернення [PERSON] до правоохоронних органів, однак доказів того, що відповідно до цих повідомлень правоохоронними органами відкриті кримінальні провадження, проводиться досудове розслідування, заявницею до суду не надано. Таким чином, суд вважає, що матеріали даної справи не містять будь-яких достатніх та допустимих доказів підтвердження вчинення [PERSON] домашнього насильства у відношенні [PERSON] та їх малолітнього сина за наведених нею в заяві обставин. Також заявницею не доведено існування загрози вчинення таких протиправних дій у майбутньому. В заяві та в судовому засіданні [PERSON], зокрема, вказує також про те, що у неї існує побоювання щодо викрадення [PERSON] в подальшому їх дитини [PERSON], [INFO]. Разом з цим, суд вважає необхідним зазначити, що згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані браги участь в її вихованні й мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Питання взаємовідносин між батьками та дитиною також регулюються нормами Сімейного кодексу, зокрема ст.ст.151, 153, 157-159, якими передбачено, що мати та батько мають право на безперешкодне спілкування між собою з дитиною, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати іншому спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, і при цьому необхідно врахувати, що відповідно до ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У Випадках, коли дитина досягла зазначеного віку, її місце проживання визначається за спільною згодою батьків і самої дитини. Крім того, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Таким чином, зважаючи на зазначені положення чинного законодавства, та те, що в даному випадку місце проживання дитини - [PERSON], [INFO], не визначено у встановленому законом порядку, відсутні підстави вважати, що перебування дитини за постійним місцем проживання її батька є порушенням прав матері дитини або самої дитини, а є лише реалізацією права батька на спілкування з дитиною та участю в її вихованні, а за наявністю спору участі батька у спілкування та вихованні дитини такий спір має вирішуватися в установленому законом порядку. Суд вважає, що доводи заявниці в обґрунтування заяви про продовження дії обмежувального припису з причини застосування відносно неї психологічного насильства з боку [PERSON] не підтверджені належними доказами вчинення такого насильства у розумінні положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Натомість, судом встановлено наявність між батьками дитини спору про способу участі батька дитини у її вихованні та зводяться до незгоди заявниці з формою участі батька дитини у вихованні дитини та є по суті намаганням в межах даної справи створити йому перешкоди в спілкуванні з дитиною, яка проживає разом з нею і наведені нею обставини не можуть розцінюватись як насильство в сім'ї. В судовому засіданні був прослухований аудіозапис на СД-диску, наданому заявницею, про це з цього аудіозапису є незрозумілим, запис яких подій на ньому зафіксовано, за участю яких саме осіб і тому цей запис на думку суду не може бути беззаперечним доказом вимог заяви заявниці про продовження дії обмежувального припису. Таким чином, суд вважає, що заявницею не надано належних доказів випадків домашнього насильства відносно неї та малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з боку [PERSON], та не доведено існування загрози вчинення таких протиправних дій у майбутньому. Крім того, заявницею не доведено, що рішення про задоволення поданої нею заяви про продовження дії обмежувального припису якнайкраще відповідатиме інтересам їх сина [PERSON] Суд усвідомлює, що достатньою підставою для задоволення такої заяви могло бути існування обґрунтованого побоювання вчинення такого насильства з боку [PERSON] у майбутньому, що у цій справи доведено не було. Зважаючи на викладене, заява [PERSON], заінтересовані особи - [PERSON], Відділ опіки та піклування Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, про продовження дії обмежувального припису, задоволенню не підлягає. Ухвалюючи рішення у справі про відмову у задоволенні заяви, суд враховує те, що відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed