Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

1. Короткий зміст пред`явленого позову. В червні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що 03 жовтня 2003 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу вони мають двох неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . За час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] придбали земельну ділянку площею 0,2373 га з кадастровим номером 3220882601:01:010:0413, яка розташовується на території с. Гнідин Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області. Оскільки, вказане нерухоме майно було придбано в період зареєстрованого шлюбу, тому на нього розповсюджується режим спільної сумісної власності. Незважаючи на це, вони не дійшли згоди щодо порядку поділу нерухомого майна. Крім цього, 14 червня 2018 року [PERSON] за рахунок спільних сімейних заощаджень передав в борг [PERSON] грошові кошти у розмірі 100000 доларів США строком на 1 рік. Тому [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на частину земельної ділянки площею 0,2373 га з кадастровим номером 3220882601:01:010:0413, яка розташовується на території с. Гнідин Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, а також на частину грошових коштів, переданих [PERSON] в борг [PERSON] , що становить 50000 доларів США. 2. Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2020 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.40-41). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2021 року позовну заяву [PERSON] було залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України (а.с.57). Постановою Київського апеляційного суду від 22 липня 2021 року було скасовано ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2021 року, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.92-95). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2022 року було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування відомостей від відділу у Бориспільському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області (а.с.118-119). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 серпня 2022 року за клопотанням представника позивача [PERSON] вимогу [PERSON] про розірвання шлюбу було виділено в окреме провадження (а.с.131-132). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2022 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.138). 3. Ставлення сторін до пред`явленого позову. Представник позивача [PERSON] надала до суду заяву, якою підтримала позов та наполягала на його задоволенні. [PERSON] заперечував проти задоволення пред`явленого позову. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено,\~що 03\~жовтня 2003\~року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований\~шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №1470 (а.с.8). За час перебування у шлюбі у них народилась двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.9,10). 14 червня 2018 року [PERSON] на підставі договору безпроцентної позики, укладеного у простій письмові формі, передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 100000 доларів США. Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, врегульовані гл.8 «Право спільної сумісної власності подружжя» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України. 5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. 5.1. норми матеріального права. Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної\~сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) зроблено висновок, що у статті 60\~СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з\~ч.1,\~ч.2\~ст.1047\~ЦК України\~договір позики\~укладається у\~письмовій формі,\~якщо його\~сума не\~менш як\~у десять\~разів перевищує\~встановлений законом\~розмір неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян,\~а у\~випадках,\~коли позикодавцем\~є юридична\~особа,\~-\~незалежно від\~суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 5.2. норми процесуального права. Відповідно до\~положення ч.1,\~ч.2,\~ч.4\~ст.12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що 22 грудня 2017 року [PERSON] відчужив належну йому на праві власності земельну ділянку площею 0,2373 га, з кадастровим номером 3220882601:01:010:0413, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в с. Гнідин Бориспільського району Київської області, на користь [PERSON] . Вказана обставина підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Меленною Т.К., зареєстрованого в реєстрі за №3862. Зі змісту п.11 цього договору вбачається, що договір укладений за згодою дружини продавця [PERSON] . Її згода підтверджується заявою, справжність підпису на якій засвідчено [PERSON] , приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області від 22 грудня 2017 року за реєстровим номером 3857. Таким чином спірна земельна ділянка була відчужена на користь нового власника в період перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, тобто за спільною згодою сторін. З огляду на це, судом не вбачається підстав для визнання спільною сумісною власністю подружжя та визнання за позивачем права власності на частину спірної земельної ділянки. Інших доказів, які б спростовували вищезазначені висновки суду, сторони не надали. Зі змісту заяви [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом КМНО Клітко В.В., зареєстрованої в реєстрі за №2402, (а.с.11) 14 червня 2018 року [PERSON] передав [PERSON] суму позики у розмірі 100000 доларів США. Враховуючи те, що договір позики укладений під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] , тому грошові кошти, передані за цим договором у розмірі 100000 доларів США, є їхньою спільною сумісною власністю. [PERSON] не доведено, що передані за договором позики грошові кошти є його особистою власністю. Тому в порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] належить визнати право власності на цих коштів, тобто на 50000 доларів США, що еквівалентно 1343425 гривень. 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції, що міститься в матеріалах цивільної справи, вбачається, що при пред`явленні позову до суду [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 6306 гривень за вимоги майнового характеру (а.с.37а). Пред`явлений нею позов задоволений частково, а саме 58,14% (1343425 / 2310691 ? 100%). З огляду на це, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 3666 гривень 31 копійки (6306 / 100% ? 58,14%). На підставі викладеного та

Outcome: partial