Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 28 квітня 2007 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Сумісне життя з відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння, поваги один до одного та різних поглядів на сімейне життя. На даний час шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть та відновлювати не збираються. Від даного шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають та після розірвання шлюбу будуть проживати з нею. Спору про розподіл майна на даний час немає. На підставі викладеного просить, розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 28 квітня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 112. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », судові витрати у справі стягнути з відповідача. 25.11.2022 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 19.01.2023 року відповідачем подано до суду відзив на позов, в якому проти розірвання шлюбу з [PERSON] не заперечував, просив провести розгляд справи за його відсутності. Вказав, що обставини, викладені позивачкою в позовній заяві та які обґрунтовують вимогу про розірвання шлюбу, не відповідають дійсності. Зазначив, що з дружиною вони проживали в повазі та любові. Він поважав і довіряв їй, рахувався з її інтересами, цінував шлюб. В повному обсязі утримував сім`ю, піклувався про дітей, приділяв їм увагу та час. Усі важливі питання сім`ї вирішувалися ними спільно. Сварок, в результаті яких би він ображав дружину та свідками яких би були їхні діти, що впливали би на їх психоемоційний стан, фактично не було. Мали місце непорозуміння між ними, що в результаті і призвело до розпаду сім`ї. Були втрачені повага, довіра один до одного, склалися різні погляди на сімейне життя. Примирення між ними неможливе, бо фактично сім`я припинила своє існування, відновити подальші сімейні стосунки вважає недоцільним. Строк для примирення не потрібен, бо подальше збереження сім`ї буде суперечити його інтересам. Не заперечує, щоб діти після розірвання шлюбу проживали з позивачкою. Будь-якого спору щодо поділу майна подружжя між ними немає. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження\~без виклику сторін, відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28 квітня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 112. Від даного шлюбу є діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають та після розірвання шлюбу будуть проживати з позивачкою. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю, на даний час не має. На даний час сторони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримуються, тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Позивачка на розірванні шлюбу наполягала. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечував. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до п. 10\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України N\~11\~від 21.12.2007\~року "Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в\~статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок"\~в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи, що на даний час сторони спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд вважає, що шлюб слід розірвати. В зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Статтею 113 Сімейного кодексу передбачено, що особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка заявила про залишення їй після розірвання шлюбу прізвища набутого при реєстрації шлюбу, що відповідає положенням закону та підлягає задоволенню. Позивачкою при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн., тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі у відповідності до п. 1 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір у вищезазначеному розмірі на користь позивачки.

Outcome: approved