Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 лютого 1995 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Поряд з тим, зазначила, що протягом останніх років вона хворіє, через що, вимушена періодично проходити лікування. Оскільки була на роботі за кордоном, то саме там перебуває на обліку та лікується. Через хворобу, не може бути у відносинах з відповідачем, який цього не розуміє, і з приводу чого між ними виникають сварки, докори і тривалі образи. Спочатку вона сподівалася на підтримку, однак переконалася, що вони стали чужими людьми, припинили спілкування. Така ситуація її пригнічує, вона відчуває провину. Розірвати шлюб шляхом написання спільної заяви в органи ДРАЦС не може, оскільки перебуває за межами України, а в Україну приїхала всього на декілька днів у відпустку. За таких обставин, вважає, що шлюб між сторонами існує формально, подальше збереження шлюбу є неможливим, суперечить її інтересам, у зв`язку з чим просила суд шлюб між ними розірвати і після розірвання шлюбу, залишити їй прізвище « [PERSON] ». Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 25 листопада 2022 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. Як слідує з наявного у матеріалах справи поштового повідомлення, 04 січня 2023 року відповідач отримав вищезазначені документи. На момент розгляду справи судом відповідачем відзиву на позов, будь-яких заяв, клопотань подано не було. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданого 07 серпня 2020 року Борщівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 02 лютого 1995 року у Сапогівській сільській раді Борщівського району Тернопільської області. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині « [PERSON] ». Від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не мають. Також судом встановлено, що шлюб між сторонами набрав формальних рис, такі подружні відносини не підтримують, не спілкуються. Наміру зберегти шлюб, ні позивачка, ні відповідач не висловили. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved