Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

У грудні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів будинок належав його учасникам, які були зареєстровані в ньому, а саме [PERSON] та [PERSON] . Після ліквідації колгоспних дворів власники будинку не отримали свідоцтв та не зареєстрували права власності на житловий будинок у встановленому законом порядку. [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який належав їй на праві спільної сумісної власності. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв її син [PERSON] . Спадкова справа до майна померлої відкрита у приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А.У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачеві було відмовлено, оскільки в матеріалах спадкової справи відсутній дійсний правовстановлюючий документ на будинок. Одночасно позивачеві було роз`яснено про можливість оформлення спадкових прав в судовому порядку. Позивач також звертався до приватного нотаріуса Чуєнко Л.А., який згідно зі ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є державним реєстратором, з метою зареєструвати за ним право власності на вищезгаданий житловий будинок. Однак отримав повідомлення про неможливість зареєструвати право власності, оскільки державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві власності на нерухоме майно. Саме тому позивач звернувся до суду та просив судовим рішенням визнати за ним право власності на: - 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] ; - на 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , у зв`язку з ліквідацією колгоспних дворів. Ухвалою судді від 20 грудня 2022 року у справі було відкрито провадження, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 09 березня 2022 року. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України уведено воєнний стан. Відповідно до розпорядження №2/0/9-22 від 08 березня 2022 року голови Верховного Суду В. Князєва про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану було змінено територіальну підсудність судових справ Носівського районного суду Чернігівської області, яку відновлено розпорядженням голови Верховного Суду від 04 травня 2022 року № 27/0/9-22. Підготовче судове засідання по справі було призначено на 24 червня 2022 року. 24 червня 2022 року представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] адвокат Яременко М.М. звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області із позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 24 червня 2022 року прийнято позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом, прийнято вступ у справу третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] . Ухвалою суду від 29 вересня 2022 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 29 грудня 2022 року. Протокольною ухвалою суду від 29 грудня 2022 року у судовому засіданні оголошено перерву до 02 лютого 2023 року. 18 січня 2023 року [PERSON] подано до суду заяву про залишення її позовної заяви до [PERSON] без розгляду у зв`язку з тим, що вона та [PERSON] дійшли згоди щодо предмета спору. 26 січня 2023 року представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] адвокат Яременко М.М. подав до суду заяву, у якій просив закрити провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення юридичного факту та визнання права власності на частину житлового будинку по [ADDRESS] у зв`язку з відмовою від позову, також просив справу розглянути без його участі. Ухвалою суду від 02 лютого 2023 року заяву представника третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] адвоката Яременка М.М. про закриття провадження у справі у зв`язку з відмову від позову задоволено, прийнято відмову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] від позову до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Цією ж ухвалою провадження в цивільній справі за позовними вимогами третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] закрито. Третя особа [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання 02 лютого 2023 року не з`явилися, як вказувалося вище, [PERSON] подано заяву про розгляд справи без його участі (а. с. 131). Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, 18 січня 2023 року [PERSON] подав до суду заяву, у якій підтримав свої позовні вимоги та просив справу розглянути без його участі та без участі його представника (а. с. 130). Представник Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явилася, але направила до суду заяву про визнання позовних вимог [PERSON] та розгляд справи за відсутності представника відповідача (а. с. 116). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить судове засідання за відсутності учасників справи та вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідачем Носівською об`єднаною територіальною громадою в особі Носівської міської ради Чернігівської області визнано позов, а третя особа, яка заявляла самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] відмовилася від свого позову до [PERSON] , її відмова прийнята судом та провадження за її позовними вимогами закрито. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом установлено, що жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами [ADDRESS] мало статус колгоспного двору, головою якого зазначено [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на жилий будинок від 3 квітня 1989 року, виданого виконкомом Носівської міської Ради народних депутатів (а. с. 13). Станом на 15 квітня 1991 року в домоволодінні [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 1589 від 14 липня 2021 року (а. с. 6). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. З матеріалів справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] та [PERSON] не втратили право на вказане домоволодіння, їхні частки в майні, яке належало ліквідованому колгоспного двору, є рівними. Отже, [PERSON] та [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 5). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 56/2021 до майна померлої [PERSON] (а. с. 33-43). Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), той з подружжя, який його пережив, і батьки (усиновителі) померлого. [PERSON] є сином померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 8). Отже, він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Абзацом 2 пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Міністерством юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, установлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. У судовому засіданні встановлено, що в силу ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняв її син [PERSON] , вступивши в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживав разом зі спадкодавцем на час її смерті, що підтверджується копією довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 1185 від 16 червня 2021 року (а. с. 7). Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Судом встановлено, що до майна померлої [PERSON] за заявою [PERSON] приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А. заведено спадкову справу № 56/2021 (а. с. 33-43). Із матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] . У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] звертався до приватного нотаріуса Чуєнко Л.А. із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] після смерті [PERSON] . Однак, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки в матеріалах спадкової справи відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, будинок відносився до категорії колгоспних дворів, а із уведенням в дію 15.04.1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 479/02-31 від 8 грудня 2021 року (а. с. 20). Судом установлено, що з метою реєстрації свого права власності на житловий будинок позивач також звертався до приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А., яка згідно зі ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є державним реєстратором, з метою реєстрації за ним права власності на вищевказаний житловий будинок. Однак нотаріус відмовила [PERSON] у реєстрації за ним права власності на житловий будинок, оскільки державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві власності на нерухоме майно, а житловий будинок як майно колгоспного двору належав його учасникам на праві спільної сумісної власності, що підтверджується повідомленням приватного нотаріуса Чуєнко Л.А. від 8 грудня 2021 року № 480/01-16 (а. с. 21). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи підтверджують, що на будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а. с. 15-17). Згідно зі звітом про незалежну оцінку майна ринкова вартість спірного будинку станом на 02 грудня 2021 року становить 75000 грн. (а. с. 18-19). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що необхідно визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] , а, отже, позовні вимоги [PERSON] до Носівської ОТГ в особі Носівської міської ради Чернігівської області підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач [PERSON] сплатив судовий збір у сумі 908 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 22). Ураховуючи, що заява представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved