Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем 06.01.2022 було укладено договір позики № О060122-01, згідно з яким позивач передав відповідачці у власність грошові кошти в сумі 465 750, 00 гривень, що було еквівалентно на день укладення договору 16\~875, 00 доларів США, про що відповідачкою власноруч складено відповідну розписку. Даним договором між його сторонами було узгоджено графік повернення позики. Крім того, з метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань між сторонам було укладено договір застави транспортного засобу. Також сторони договору погодили, що загальна сума, яка буде підлягатиме поверненню в гривнях, має відповідати еквіваленту 16\~875, 00 доларів США за курсом АТ КБ «ПриватБанк» на дату здійснення платежу. В подальшому відповідачкою було частково сплачено суму боргу, а саме 24\~097, 50 гривень, що станом на день платежу було еквівалентно 675, 00 доларам США. Решта боргу відповідачкою не сплачена, чим порушено умови договору позики. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення з відповідачки на його користь заборгованості в сумі 578\~340, 00 гривень. Також, позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь понесені судові витрати. Ухвалою суду від 29.06.2022 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. Ухвалою суду від 08.07.2022 за клопотанням адвоката відповідачки розгляд справи вирішено провести у порядку загального позовного провадження. 13.07.2022 від адвоката відповідача судом отримано відзив на позов в порядку і строк встановлені судом. Від позивача відповідь на відзив до суду не надходила. Ухвалою суду від 17.08.2022 було витребувано докази по справі, а також запропоновано учасникам справи надати заяви по суті справи. На виконання судового рішення від 17.08.2022 судом отримано від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бежана Андрія В`ячеславовича витребувані докази. 14.11.2022 від адвоката позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, яка обґрунтована тим, що заборгованість, яка є предметом спору, виникла у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем договору позики, сторонами якого узгоджено, що сума позики, яка підлягатиме поверненню, визначається у еквіваленті до долара США. З моменту подачі позовної заяви курс долара США збільшився, тому вимоги підлягають збільшенню. Таким чином, адвокат позивача просив стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором позики № О060122-01 від 06.01.2022 в сумі 652 860, 00 гривень. Ухвалою суду від 14.11.2022 збільшені позовні вимоги прийнято до розгляду, у зв`язку із чим запропоновано учасникам справи надати заяви по суті справи. Від учасників справи заяви по суті, крім відзиву адвоката відповідачки на первісний позов, до суду не надходили. Ухвалою суду від 26.12.2022 підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні адвокат позивача збільшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві та заяві про збільшення розміру позовних вимог, і просив їх задовольнити. Адвокат відповідачки позовні вимоги не визнав і просив відмовити в їх задоволенні, аргументуючи відсутністю порушеного права позивача зважаючи на форс-мажорні обставини. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 06.01.2022 між [PERSON] , від імені якого на підставі довіреності діяв [PERSON] , та [PERSON] було укладено договір позики № О060122-01. (а.с. 8-10) Згідно умов вищевказаного договору відповідачка до підписання договору отримала в позику від позивача грошові кошти в сумі 465 750, 00 гривень, що за курсом продажу доларів США в АТ КБ «ПриватБанк» на день укладення цього договору було еквівалентно 16\~875, 00 доларам США (п. 2 договору). На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідачкою було надано розписку, яка посвідчує передання їй позивачем визначеної грошової суми. (а.с. 11-12) В забезпечення виконання умов вищевказаного договору, між позивачем та відповідачкою 06.01.2022 було укладено договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бежаном А.В. і зареєстрований в реєстрі за № 8. (а.с. 13-19, 96-98) Відповідно до умов договору позики відповідачка зобов`язалась повернути позивачу позику частинами у відповідності до встановленого сторонами графіку, але не пізніше 06.06.2022. При цьому, загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню готівкою в м. Одесі, буде відповідати еквіваленту 16\~875, 00 доларів США за комерційним курсом продажу долара США, встановленому АТ КБ «ПриватБанк» на дату здійснення кожного платежу за цим договором (п. 1, п. 5, п. 8, п. 9). В ході розгляду справи адвокат відповідачки визнав факт укладення договору позики між позивачем та відповідачкою, власноруч оформлення відповідачкою розписки від 06.01.2022 і отримання нею визначеної договором суми позики. Також в судовому засіданні встановлено, що відповідачкою на виконання умов вищевказаного договору до 06.02.2022 повернуто позивачу 24\~097, 50 гривень, що станом на день платежу було еквівалентно 675, 00 доларам США. Дана обставина була визнана учасниками справи. При цьому у суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цієї обставини або добровільності її визнання, а тому дана обставина не підлягає доказуванню згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. У п. 5 договору позики № О060122-01 від 06.01.2022 сторони погодили графік повернення позичальником грошових коштів. Однак, відповідачкою було в строк виконано зобов`язання лише в частині до 06.02.2022. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Судом встановлено, що взяте на себе зобов`язання відповідачка не виконала в повному обсязі, грошові кошти, отримані в позику, позивачу не повернула. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ч.\~1\~і ч.\~2\~ст.\~77\~ЦПК України\~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 ч. 3 ст.\~83\~ЦПК України сторони\~та інші\~учасники справи\~подають докази\~у справі\~безпосередньо до\~суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалах суду від 29.06.2022 і 14.11.2022 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до\~ч.\~2\~і ч.\~3\~ст.\~12\~ЦПК України\~учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з\~п.\~2,\~п.\~4,\~п.\~6\~ п.\~7\~ч.\~2\~ст.\~43\~ЦПК України\~учасники справи\~зобов`язані: сприяти\~своєчасному,\~всебічному,\~повному та\~об`єктивному встановленню\~всіх обставин\~справи; подавати\~усі наявні\~у них\~докази в\~порядку та\~строки,\~встановлені законом\~або судом,\~не приховувати\~докази; виконувати\~процесуальні дії\~у встановлені\~законом або\~судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, заслухавши пояснення учасників справи в судовому засіданні, дослідивши письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи наведене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Судом враховано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Договір позики № О060122-01 від 06.01.2022 є домовленістю сторін цього договору, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. Предметом виконання як невід`ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб`єктивні права і конкретні юридичні обов`язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб`єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Суд вважає, що відповідачкою порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Добровільно відповідачка не провела розрахунок за договором позики в строки, визначені його умовами, тому сума боргу підлягає примусовому стягненню. Приймаючи до уваги положення ст.ст. 524, 533 ЦК України та враховуючи умови договору позики № О060122-01 від 06.01.2022, заборгованість відповідачки перед позивачем станом на 14.11.2022 становить 652\~860, 00 гривень, що еквівалентно 16\~200, 00 доларам США, з урахуванням повернутої частини позики (16\~200, 00 дол.США х 40, 30 грн. (комерційний курс продажу 1 дол.США, встановлений АТ КБ «ПриватБанк» станом на 14.11.2022)). Щодо посилань адвоката відповідачки на форс-мажорні обставини, пов`язані із військовою агресією російської федерації\~проти України,\~як на\~підставу звільнення\~її від\~відповідальності за\~порушення договору,\~то суд\~виходить з\~наступного. Так, 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався й наразі триває. З листа Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 вбачається, що Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Торгово-промислова палата України вищевказаним листом підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними, як для суб`єктів господарювання так і для населення. (а.с. 49) Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним. Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто\~неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин. Для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності необхідно встановити, які саме зобов`язання за договором були порушені/невиконані та причину такого невиконання. Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21, від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17, від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20. Відповідачкою не надано будь-яких інших доказів, крім листа Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, настання неможливості виконання нею своїх зобов`язань за договором позики. Суд не приймає до уваги посилання адвоката відповідачки на те, що у відповідності до положень п. 8 договору позики від 06.01.2022 позика могла бути повернута відповідачкою лише в м. Одеса, що унеможливлено воєнним станом. В судовому засіданні встановлено, що у відповідності до п. 16.3 договору позики від 06.01.2022 відповідачкою не було повідомлено позикодавця про зміну адреси її місця проживання (перебування) та будь-які інші обставини, що вплинули чи могли вплинути на виконання зобов`язань за цим договором. Крім того, суду не надано доказів того, що відповідачка доклала будь-яких зусиль на виконання своїх зобов`язань. Суд констатує, що у випадку неможливості відповідачкою через введення воєнного стану в державі повернути позику, остання не була позбавлена можливості, узгодивши відповідну дію з позивачем, змінити умови договору щодо порядку та строків повернення грошових коштів тощо. Окрім цього судом зауважується, що матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачкою з огляду на запровадження в державі воєнного стану. Форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань. Стороною договору має бути підтверджено не лише факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання. Отже, сам факт введення воєнного стану не може вважатись належною правовою підставою для невиконання зобов`язань. Обставини, які виникли у зв`язку з війною мають безпосередньо впливати на можливість контрагента виконати свій обов`язок, отже сторона, яка посилається на вказану обставину повинна\~довести зв`язок між неможливістю виконання договору та військовими діями, що відповідачкою, в свою чергу, не доведено. Крім того, відповідно до ст. 617 ЦК України форс-мажор звільняє лише від відповідальності за порушення зобов`язання, що сталося внаслідок такого форс-мажору, але не звільняє від виконання відповідного зобов`язання. Видами відповідальності за порушення зобов`язання є: 1)припинення зобов`язання; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Саме цих негативних наслідків невиконання зобов`язання можна уникнути внаслідок форс-мажору. Проте, як вже зазначено судом, форс-мажор не звільняє від виконання самого зобов`язання. Предметом же спору у даній справі є стягнення основної заборгованості за договором позики, строк повернення якої настав. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача згідно з договором позики № О060122-01 від 06.01.2022 заборгованості в сумі 652\~860, 00 гривень. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судом встановлено сплату позивачем судового збору в сумі 6\~528,\~60\~гривень у зв`язку із зверненням до суду, що підтверджується квитанціями від 20.06.2022 і 14.11.2022. (а.с. 7, 142) Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 6\~528, 60 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (100 %). Щодо інших судових витрат, то адвокат позивача та адвокат відповідачки до закінчення\~судових дебатів\~у справі заявили про неможливість подання доказів, що підтверджують розмір понесених позивачем та відповідачкою судових витрат на професійну правничу допомогу з поважних причин, а тому просили суд вирішити дане питання після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Згідно із ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона\~з поважних\~причин не\~може подати\~докази,\~що підтверджують\~розмір понесених\~нею судових\~витрат до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі,\~суд за\~заявою такої\~сторони,\~поданою до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі,\~може вирішити\~питання про\~судові витрати\~після ухвалення\~рішення по\~суті позовних\~вимог. Відповідно до\~ч.\~8\~ст.\~141\~ЦПК України\~розмір витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно із ч. 2 і ч. 3 ст. 246 ЦПК України для вирішення\~питання про\~судові витрати\~суд призначає\~судове засідання,\~яке проводиться\~не пізніше\~двадцяти днів\~з дня\~ухвалення рішення\~по суті\~позовних вимог,\~у зв`язку\~із чим, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 270 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі і в тому самому порядку, що й судове рішення. Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне встановити позивачу та відповідачці п`ятиденний термін після ухвалення рішення по суті позовних вимог для надання суду доказів щодо розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу і призначає судове засідання для вирішення питання про судові витрати. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Суд вважає за необхідне звернути увагу учасників справи при виконанні судового рішення на положення п.102 Розділу\~XIII\~«Прикінцеві\~та перехідні\~положення» Закону\~України «Про\~виконавче провадження»:\~тимчасово,\~на період\~до припинення\~або скасування\~воєнного стану\~на території\~України: фізичні\~особи можуть\~здійснювати видаткові\~операції з\~рахунків,\~на кошти\~яких накладено\~арешт органами\~державної виконавчої\~служби,\~приватними виконавцями,\~без урахування\~такого арешту\~за умови,\~якщо сума\~стягнення за\~виконавчим документом\~не перевищує\~100\~тисяч гривень; припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни російської федерації); визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved