Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

01 грудня 2022 року до суду від [PERSON] засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява, в якій вона просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 24 травня 2019 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 28. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24 травня 2019 року позивач з відповідачем зареєстрували шлюб у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 28. За час шлюбу у сторін народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем. Протягом останніх років сімейне життя між позивачем та відповідачем поступово погіршувалося, що призвело до припинення між ними фактичних шлюбних відносин. Сторони не ведуть спільне господарство, шлюб між ними існує формально. Їхня сім`я розпалася остаточно і зберегти її неможливо. Нормальні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем не можуть бути поновлені. Ухвалою судді від 15 грудня 2022 року після виконання вимог, передбачених частиною 6 статті 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 10 січня 2023 року. Ухвалою суду від 10 січня 2023 року судовий розгляд справи було відкладено на 23 січня 2023 року на підставі частини 4 статті 223 ЦПК України. Ухвалою суду від 23 січня 2023 року судовий розгляд справи було відкладено на 02 лютого 2023 року на підставі пункту 1 частини 2 статті 223 ЦПК України. Позивач у призначене судове засідання не прибула, про дату, часу і місце судового засідання повідомлялася в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України, проте конверт із судовою повісткою повернуто до суду з відміткою причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою». У такому випадку відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України позивач вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання. На електронну адресу суду від представника позивача адвоката Переверзєва Олександра Олександровича надійшла заява, в якій він просив розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України, за зареєстрованим місцем проживання, проте конверт із судовою повісткою повернуто до суду з відміткою причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою». У такому випадку відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не направив. Заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Відзив на позовну заяву відповідач до суду не подав. Відповідно до частини 2 статті 247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За наявності умов, передбачених статтями 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 02 лютого 2023 року суд ухвалив заочне рішення у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 24 травня 2019 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] , 24 травня 2019 року зареєстрували шлюб у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що 24 травня 2019 року складено відповідний актовий запис за № 28. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] (а.с.5). Під час шлюбу в них народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач, матір`ю - позивач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 23 травня 2019 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 22 квітня 2020 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), копії яких долучено до матеріалів справи (а.с.6,7) Як вбачається із змісту позовної заяви, протягом останніх років сімейне життя між позивачем та відповідачем поступово погіршувалося, що призвело до припинення між ними фактичних шлюбних відносин. Сторони не ведуть спільне господарство, шлюб між ними існує формально. Їхня сім`я розпалася остаточно і зберегти її неможливо. Нормальні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем не можуть бути поновлені. Відповідно до положень статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно зі статтею 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Як зазначено у частині першій статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною другою статті 18, статтею 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною 2\~статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви, спільні діти сторін: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , проживають разом з позивачем. Про наявність чи відсутність між сторонами спору стосовно майна, набутого за час шлюбу, у позовній заяві не зазначено. Відповідно до статті 113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач свою позицію щодо її прізвища після розірвання шлюбу у позовній заяві не висловила, тому суд приходить до висновку про необхідність залишення їй після розірвання шлюбу прізвища [PERSON] . Відповідно до частини 1\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 992,40 гривень, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 992,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved