Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

16.07.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовною заявою до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов Олександр Миколайович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому позивач, з урахуванням ухвали суду від 21.09.2022 року, просить суд: - визнати виконавчий напис від 21.12.2018 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрованого в реєстрі за №2322, про звернення стягнення на нерухоме майно домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , здійсненого на підставі договору іпотеки №DNUGGK00000102 від 12.07.2006 року, таким, що не підлягає виконанню. І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що на його думку, спірний виконавчий напис був вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, а тому повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. За поясненнями позивача, договором іпотеки не передбачено способу звернення стягнення шляхом вчинення виконавчого напису. При цьому 26.08.2015 року Кіровським районним судом м.\~Дніпропетровська в цивільній справі №203/4155/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» було задоволено та вирішено стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DNUGGK00000102 від 12.07.2006 року у розмірі 16456,72 доларів США, що становить станом на 08.06.2015 року 345920,25 грн та складається із заборгованості за кредитом 13187,47 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом 2021,02 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом 518,70 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 729,53 доларів США, у рахунок повернення судових витрат за сплачений судовий збір 3459,20 грн, всього стягнуто 349379,45 грн. Як зазначив позивач, ухвалою суду від 12.04.2016 року було скасоване заочне рішення від 26.08.2015 року, справу призначено до нового розгляду. Кіровським районним судом м. Дніпропетровська в цивільній справі №203/4155/15-ц ухвалою суду від 10.08.2016 року позовну заяву банку було залишено без розгляду. На думку позивача, виконавчий напис №2322 від 21.12.2018 року є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки зазначена у ньому заборгованість є спірною. Відповідач нарахував заборгованість з 2006 року, а тому у приватного нотаріуса виникло право вчиняти виконавчий напис у 2006 році. Проте приватний нотаріус не міг вчинити виконавчий напис, оскільки з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. До того ж, за твердженнями позивача, відповідач звернувся з позовом про стягнення заборгованості до позивача ще у липні 2015 року, справа №203/4155/15-ц, тобто таким чином, змінив достроково строк виконання зобов`язань за кредитним договором. Позивач не отримував жодних листів від відповідача, тобто відповідач не направляв вимогу про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення виконавчого напису. Тому позивач вважає, що виконавчий напис не відповідає вимогам Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, вчинений із суттєвими порушеннями їх положень, та підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. 31.08.2021 року представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, не визнає їх, та просить суд їх відхилити. Як зазначив представник відповідача, відповідно до укладеного позивачем договору, позивач отримав кредит та цей факт сторонами не оскаржується. У порушення вимог закону та умов договору позивач не виконав належним чином зобов`язання за договором, та не повернув в межах строку, встановленого договором, суму кредиту, не сплатив проценти, комісію за користування кредитом. На думку представника відповідача, спірний виконавчий напис був вчинений відповідно до норм діючого законодавства. Банк надав всі необхідні документи відповідно до Переліку, а саме кредитний договір, засвідчений банком розрахунок про заборгованість, в якому в повній мірі відображені всі операції позивача, щодо погашення заборгованості, та немає підстав вважати дії нотаріуса незаконними. Тому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. 18.11.2022 року представник позивача подала до суду відповідь на відзив, в якій підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. При цьому представник позивача зазначила, що спірність заборгованості не є єдиною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач не отримував жодних листів від відповідача, а отже відповідач не направляв вимогу про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису, передбаченої пунктом 2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. При цьому інші твердження представника позивача є ідентичними тим, що вказані у позові. Під час судового засідання представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, підстави звернення до суду з позовом пояснила суду таким чином, як про це вказано вище. Також представник позивача зазначила, що боржнику не було направлено повідомлення про необхідність сплати заборгованості, про усунення порушення та виконання зобов`язання, порушено вимоги про строк звернення стягувача для вчинення виконавчого напису. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 19.07.2021 року було задоволено заяву позивача про забезпечення позову в цивільній справі та зупинене стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 21.12.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрованого в реєстрі за №2322 про звернення стягнення на нерухоме майно домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] в межах виконавчого провадження №65336391, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим Олександром Миколайовичем. Ухвалою суду від 23.07.2021 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалою суду від 21.09.2022 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича. Ухвалою суду від 21.09.2022 року було задоволено повністю клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни належним чином засвідчені копії: документів нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису від 21.12.2018 року, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрованого в реєстрі за №2322 про звернення стягнення на нерухоме майно домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), здійсненого на підставі договору іпотеки №DNUGGK00000102 від 12.07.2006 року. У судове засідання 13.02.2023 року з`явилась представник позивача. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Представник відповідача разом з відзивом на позов подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Приватний нотаріус подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Приватний виконавець не повідомив суду про причини неприбуття у судове засідання. Суд, заслухавши думку представника позивача, на підставі положень ст. ст. 128, 211, 223 ЦПК України, розглянув справу за відсутності інших учасників справи. Під час судового розгляду справи суд заслухав усні пояснення представника позивача, дослідив наявні в матеріалах справи письмові докази, заслухав заключні слова представника позивача, та 13.02.2023 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, що містяться в матеріалах справи. Судом встановлено, що 12.07.2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №DNUGGK00000102, за яким позичальнику були надані кредитні кошти шляхом надання готівки через касу на строк з 12.07.2006 року по 12.07.2021 року у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 19000,00 доларів США. Вказаний кредитний договір не є нотаріально посвідченим. 21.12.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2322, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] ; зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки №DNUGGK00000102, посвідченого 12.07.2006 року, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Несеном В.А. за реєстровим номером №1588, передане в іпотеку АТ КБ «ПриватБанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк», а загальну суму 1078984,31 грн; строк, за який проводиться стягнення 12.07.2006 року по 01.11.2018 року. Так, між [PERSON] (іпотекодавець) та АТ КБ «ПриватБанк» (іпотекодержатель) був укладений договір іпотеки №DNUGGK00000102, за яким іпотекодавець надає в іпотеку нерухоме майно, зазначене в договорі, в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення в рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця; за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором від 12.07.2006 року №DNUGGK00000102, укладеного між банком та заставодавцем; в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та іпотекодавця за цим договором, іпотекодавець надає в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння, загальною площею 48,40 кв.м., житлова площа 25,00 кв.м.; предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 12.07.2006 року, посвідченого 12.07.2006 року, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Несеном В.А., за реєстровим номером 1580, предмет іпотеки знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення предмету іпотеки: жила нерухомість. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича від 06.05.2021 року, ВП №65336391, було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №2322, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, 21.12.2018 року, про звернення стягнення на нерухоме майно домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Спірні правовідносини\~між сторонами\~виникли з\~приводу визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого 21.12.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрованого в реєстрі за №2322. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до положень статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями статті 87 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положень статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 (далі Порядок, в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2\~Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3\~Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172\~(далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому\~стаття 50 Закону України «Про нотаріат»\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 06.05.2020 року, справа №320/7932/16-ц, Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц, у постанові від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17, у подібних правовідносинах, а також Верховного Суду України, викладеною в постанові від 05.07.2017 року, справа №6-887цс17, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати та бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», що для нотаріуса підтверджується формальними ознаками: наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року, справа №310/9293/15-ц, зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». З урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.\~Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частин 5, 6 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Частинами 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і в заємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі дока зам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що відповідач не довів суду належними та допустимими доказами того факту, що на момент вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису позивач мав безспірну кредитну заборгованість саме такого розміру, який зазначений у виконавчому написі станом на час його вчинення. З-поміж іншого, відповідачем не доведено і того, що під час вчинення виконавчого напису нотаріус отримував від позивача як боржника первинні документи щодо погашення кредиту (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», враховуючи, що позивач заперечує наявний розмір заборгованості, вказаний у виконавчому написі, зазначаючи, що у нього відсутня будь-яка кредитна заборгованість перед відповідачем. Крім того, кредитний договір не є нотаріально посвідченим. При цьому відповідачем не було доведено факту направлення на адресу позивача та отримання ним вимоги про сплату наявної кредитної заборгованості, надання її нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Отже, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів суду безспірності розміру кредитної заборгованості, зазначеної нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі. Своєю чергою, позивач звернувся до суду після вчинення виконавчого напису нотаріуса та заперечує наявність боргу у вказаному у ньому розмірі. Це є достатньою правовою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відповідач не позбавляється можливості вирішити спірні питання у позовному провадженні. Таким чином, позовна вимога про визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі. З приводу вирішення питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, суд зазначає таке. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно зі статтею 1, частиною 1 статті 3, частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI, судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Відповідно до частини 1, частини 2 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Тому, з урахуванням викладеного, та того, що позов задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви у розмірі 908,00 грн та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454,00 грн, у загальному розмірі 1362,00 грн. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. З огляду на викладене вище, позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 1362,00 грн.

Outcome: approved