Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

14.03.2022 року [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення. 04.05.2022 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі та постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. 20.07.2022 року ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні і занесеною до відповідного протоколу, судом задоволено клопотання представника відповідача та постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, замінивши судове засідання підготовчим. 23.11.2022 року ухвалою суду заяву [PERSON] про відмову від позову задоволено, провадження у справі закрито. 08.12.2022 року на адресу суду надійшла направлена відповідачем засобами поштового зв`язку заява про ухвалення додаткового рішення у даній справі. При цьому, відповідач просила приєднати до матеріалів справи наступні копії документів: договору про надання правової допомоги від 08.07.2022 року; додаткової угоди №1 від 14.07.2022 року; акту приймання-передачі наданих послуг до договору та до додаткової угоди №1 від 23.11.2022 року; детального опису наданих послуг від 23.11.2022 року; рахунку на оплату №23-11 від 23.11.2022 року; квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №0.02755022239.1 від 25.11.2022 року на суму 8 000,00 грн. та платіжної інструкції від 25.11.2022 року на суму 8 000,00 грн., квитанції на підтвердження направлення копії заяви з додатками на адресу інших учасників справи (а.с. 185, 186, 187, 188, 189, 190-191, 192). Посилаючись на приписи ст.ст.133, 134, 137, 141 ЦПК України відповідач просила суд стягнути з [PERSON] на свою користь понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн. 22.12.2022 року та 24.01.2023 року в судове засідання сторони та їхні представники не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належними чином. З поштової адреси [PERSON] відправлення повернулося з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 202).\~ 07.02.2023 року в судове засідання сторони та їхні представники не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належними чином, що підтверджується наявними у справі телефонограмами (а.с. 207-208). 07.02.2023 року представником відповідача засобами електронного зв`язку на адресу суду направлено заяву про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення без участі відповідача. Заяву просила задовольнити (а.с. 210). 07.02.2023 року позивачем через канцелярію суду було подано заяву, у які вона просила суд відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. Свою позицію остання обґрунтовувала тим, що за час проживання відповідачем зі своє мамою у квартирі утворилася заборгованість зі сплати комунальних послуг, яку вона була змушена самостійно сплатити. Водночас, позивач стверджувала, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та отримує допомогу, яка є її основним джерелом доходу (а.с.211). Тобто, позивач була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду заяви та фактично заявила клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.4 ст.270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Таким чином, неприбуття у судове засідання 07.02.2023 року учасників даної справи не перешкоджає розгляду заяви про ухваленню додаткового рішення. Розглядаючи дану заяву, суд ураховує наступні приписи законодавства України. Статтею 246 ЦПК України передбачено, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Відповідно до положень ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). За результатами розгляду справи відповідно до частин першої - третьої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої зазначеної статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (частина дев`ята статті 141 ЦПК України). Згідно з ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Відповідно до статті 258 ЦПК України розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. При цьому подання стороною позовної заяви та відкриття провадження у справі потребує відповідної підготовки інших учасників справи: вивчення позовної заяви, її мотивів і доводів, за необхідності - підготовка відзиву на позовну заяву, участь у судових засіданнях, ознайомлення з матеріалами справи тощо. Отже, подання позовної заяви та відкриття провадження у справі вимагає від відповідача вчинення дій на захист своїх інтересів та спонукає до здійснення певних дій, які б не були реалізовані за відсутності позовної заяви. Загальні норми ЦПК України спрямовані на відшкодування судових витрат стороні, яка виграла справу, тобто права якої були невизнані, оспорені або порушені іншою стороною та поновлені лише в результаті розгляду справи судом. ЦПК України містить норми щодо розподілу судових витрат у разі ухвалення судового рішення (частина друга статті 141 ЦПК України) та у випадках, коли вимоги позивача судом по суті не розглядалися, але справа провадженням закінчується у зв`язку із закриттям такого чи залишенням справи без розгляду (стаття 142 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 червня 2022 року у справі № 357/380/20 зробила наступні висновки: «у випадку закриття апеляційного провадження мають бути враховані судові витрати, які понесли інші учасники справи у зв`язку зі зверненням з апеляційною скаргою та відкриттям апеляційного провадження. У такому випадку в апеляційного суду немає необхідності обґрунтовувати добросовісність чи недобросовісність особи, яка подала апеляційну скаргу, оскільки така особа реалізує своє право на апеляційний перегляд судового рішення, однак самостійно прийняла рішення в межах принципу диспозитивності (пункт 5 частини третьої статті 2, стаття 13 ЦПК України) про відмову від апеляційної скарги, усвідомлюючи наслідки такої відмови, а саме згідно з частиною п`ятою статті 364 ЦПК України унеможливлення для цієї особи апеляційного перегляду судового рішення. Отже, у разі закриття провадження у зв`язку з відмовою особи, яка падала апеляційну скаргу, від такої, унеможливлюється повторне звернення цієї особи з апеляційною скаргою на оскарження судового рішення, однак інші учасники справи, які добросовісно реагували на відкриття апеляційного провадження поданням відзиву на апеляційну скаргу, понесли судові витрати, оскільки, у цьому випадку, звернулися за правничою допомогою до адвоката (стаття 15 ЦПК України), а відтак могли розраховувати на відшкодування вказаних витрат у випадку відмови у задоволенні апеляційної скарги. Однак такий же за своїми наслідками результат вони б отримали і у разі закриття апеляційного провадження, оскільки судове рішення, ухвалене судом першої інстанції по суті спору, залишається без змін. Тому у випадку закриття апеляційного провадження відсутні будь-які обставини, які б унеможливлювали або нівелювали загальний принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України)». Суд вважає за необхідне застосувати вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду у даній справі, оскільки звернення позивача з даним позовом до суду та відкриття провадження у справі спонукало відповідача звернутися за правовою допомогою до адвоката, який склав відзив на позовну заяву, а також письмові заяви та клопотання, особисто приймав участь у судових засіданнях. За таких обставин, відповідач добросовісно реагував на відкриття провадження у справі, поніс судові витрати та міг розраховувати на відшкодування понесених ними витрат на правничу допомогу у випадку відмови у задоволенні позовних вимог. Також суд ураховує, що провадження у справі було закрито саме у зв`язку із подачею позивачем заяви про відмову від позову, а відтак відповідач позбавлений можливості отримати відшкодування понесених ним витрат на правничу допомогу у інший спосіб. Відмова у відшкодуванні понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, враховуючи відкриття провадження у даній справі та призначені і проведені судові засідання, у які з`являвся представник відповідача, була би порушенням принципу відшкодування судових витрат сторони, а тому така відмова була би несправедливою. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання такої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. З матеріалів справи убачається, що 14.03.2022 року позивач звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення (а.с.2-5). 23.06.2022 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (а.с.43-49). Крім того, адвокатом Плискань І.О. було підготовлено письмово, заявлено та підтримано у судових засідань низку заяв та клопотань, зокрема: про витребування доказів, про виклик свідків, про об`єднання справ в одне провадження, заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, заперечення на відповідь на відзив, про приєднання доказів до матеріалів справи (а.с. 62-63, 64-65, 78-80, 88-91, 95-101, 108-110). 20.07.2022 року, 13.09.2022 року адвокат Плискань І.О. з`явилася до суду та брала участь у судових засіданнях (а.с.142-146, 158-164). 23.11.2022 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від позивача [PERSON] надійшло клопотання про закриття провадження у справі. Своє клопотання позивач обґрунтовувала тим, що нею було продано квартиру, усунення перешкод у користуванні якої шляхом виселення відповідача і складало предмет її позовних вимог. Тобто підставою подання позивачем клопотання про закриття провадження у справі не слугував факт задоволення відповідачем його позовних вимог (а.с.176). 23.11.2022 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області провадження у даній справі закрито у зв`язку із подачею позивачем клопотання про відмову від позову (а.с.180). 08.12.2022 року на адресу суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у даній цивільній справі, в якій відповідач, зокрема, просила поновити строк для подачі відповідної заяви (а.с.183-186). На підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, до заяви додані копії наступних документів: договору про надання правової допомоги від 08.07.2022 року; додаткової угоди №1 від 14.07.2022 року; акту приймання-передачі наданих послуг до договору та до додаткової угоди №1 від 23.11.2022 року; детального опису наданих послуг від 23.11.2022 року; рахунку на оплату №23-11 від 23.11.2022 року; квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №0.02755022239.1 від 25.11.2022 року на суму 8 000,00 грн. та платіжної інструкції від 25.11.2022 року на суму 8 000,00 грн., квитанції на підтвердження направлення копії заяви з додатками на адресу інших учасників справи (а.с. 185, 186, 187, 188, 189, 190-191, 192). Відповідно до п.1 додаткової угоди №1 від 14.07.2022 року оплата послуг адвоката здійснюється у формі гонорару, який встановлюється у фіксованому розмірі, а саме: 4000,00 грн. клієнт сплачує за послуги, пов`язані з підготовкою Адвокатського бюро до участі у справі: ознайомлення з матеріалами, проведення консультацій з клієнтом, формування правової позиції, підготовка та подача заяв по суті та заяв з процесуальних питань, вчинення інших дій для належного представництва клієнта; 2000,00 грн. клієнт сплачує за участь адвоката у кожному судовому засіданні. Тобто, розмір винагороди Адвокатського бюро за надання правничої допомоги, наданої при підготовці до розгляду справи та за участь адвоката у двох судових засіданнях, становить 8 000,00 грн. (4000,00 + 2000,00 + 2000,00). Зазначена сума відповідачем повністю сплачена Адвокатському бюро (а.с. 190-191). При цьому, стосовно доводів, викладених позивачем [PERSON] у її заяві від 07.02.2023 року суд зазначає наступне. Твердження щодо заборгованості зі сплати комунальних послуг, що утворилася за період проживання відповідача у спірній квартирі та перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку - не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення та зменшення понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, оскільки є такими, що не спростовують доводів представника відповідача та не стосуються таких витрат. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України у системному зв`язку, убачається, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавенте проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Також суд наголошує на тому, що незважаючи на повідомлення про дату, час, та місце розгляду даної заяви, на відкладення судового засідання тричі поспіль, позивач не подала суду клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, а тому у суду відсутні правові підстави для зменшення розміру таких витрат з власної ініціативи. Враховуючи вищевикладене та встановлений ст.12 ЦПК України принцип змагальності сторін, принципи\~ розумності та справедливості, необхідно ухвалити додаткове рішення у даній справі, яким вирішити питання про судові витрати на професійну правничу допомогу та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. Такі витрати є обґрунтованими та доведеними належними, достовірними і допустимими доказами. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved