Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим було підписано заяву №б/н від 01.10.2010 р., згідно якої відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, у подальшому, розмір якого збільшився до 15200,00 грн. Банк свої зобов`язання за договором виконав, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами, однак, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав і станом на 15.08.2021 р. його заборгованість становить 207131,39 грн., з яких: заборгованість по кредиту - 6023,06 грн., заборгованість за відсотками 200062,19 грн., заборгованість по пені 500,00 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.10.2010 р. в розмірі 207131,39 грн. та судовий збір. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив, подав заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позову, у зв`язку зі сплатою заборгованості. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, судом встановлено, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 01.10.2010 р. підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 20), відповідно до якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Як вбачається з довідки про надані кредитні картки [PERSON] отримав кредитну картку: № [NUMBER] (а.с.19). Згідно із наданим позивачем розрахунком станом на 15.08.2021 р. року загальна сума заборгованості за наданим кредитом становить 207131,39 грн., з яких: 6569,20 грн. - заборгованість за наданим кредитом; 200062,19 грн. - заборгованість за відсотками; 500,00 грн. - заборгованість по пені (а.с. 5-12). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статями 626, 628 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частинами 1,2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Разом з тим, у анкеті-заяві позичальника від 01.10.2010 р. процентна ставка не зазначена. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 01.10.2010 р., посилався на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку». При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин та до моменту звернення до суду із вказаним позовом. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з [PERSON] кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ч. 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинне здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, адже лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Отже, на думку суду, витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті www.privatbank.ua та містяться у матеріалах цієї справи, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 01.10.2010 р. шляхом підписання анкети-заяви, оскільки вони не містять підпису відповідача. Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 200062,19 грн. та пені у розмірі 500,00 грн. у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача щодо їх сплати позивачу у анкеті-заяві від 01.10.2010 р. Одночасно, суд погоджується з тим, що позивачем обґрунтовано зазначено про наявність правових підстав для стягнення з боржника заборгованості за тілом кредиту. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02.01.2017 р. по справі №754/11912/16-ц встановлено, що станом на 31.07.2016 р. у [PERSON] виникла заборгованість на підставі його анкети-заяви від 01.10.2010 р. та отриманої банківської картки в розмірі 23298,20 грн., яку стягнуто з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 57000835 від 02.07.2021 р., заборгованість за вказаним рішенням суду р у сумі 23298,20 грн. сплачена. Згідно ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що заборгованість відповідача перед позивачем з повернення грошових коштів, які були ним отримані, згідно анкети-заяви від 01.10.2010 р., сплачена відповідачем у повному обсязі, а з 31.07.2016 р. відповідач нових коштів не брав, що підтверджується випискою по рахунку, суд приходить до висновку, що в позовних вимогах АТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити. Приймаючи до уваги, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягають, відтак, відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача зазначені судові витрати на користь позивача не стягуються. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed