Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

У грудні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного 19 травня 1984 року з відповідачем [PERSON] . Обґрунтовуючи вимоги позивач зазначає, що протягом останніх років стосунки між ними поступово погіршувались, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Ключовим фактором звернення до суду стало те, що відповідачка за вироком суду з 03.12.2022 відбуває покарання у виді обмеження волі у виправному центрі, шлюб існує лише формально, тому збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам позивача. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити, судовий збір просив залишити за ним. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечила. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. За матеріалами справи сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 травня 1984 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане відділом ЗАГСу Ковельського міськвиконкому Волинської області, актовий запис №128). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до\~ статті 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. В силу статей 24, 56 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожен з подружжя вправі припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст.110 СК України. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а також, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина третя статті 109 СК України, стаття 112 СК України). У пункті 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" N 11 від 21.12.2007 року\~надано роз`яснення, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд не може примусити позивача зберегти сім`ю, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З огляду на позицію позивача щодо неможливості зберегти сім`ю та позицію відповідача, яка проти розірвання шлюбу не заперечила, суд вважає необхідним шлюб розірвати не вживаючи заходів примирення. Судові витрати у справі слід залишити за позивачем відповідно до заявленого ним клопотання.

Outcome: approved