Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 11.07.2022 представник позивачів - адвокат Гарбар К.Г., звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою до відповідачів про зняття арешту з нерухомого майна, в обґрунтування якої зазначив, що батьки позивачів [PERSON] та [PERSON] померли [INFO] та [INFO] . Протягом 6 місяців з дня смерті їх матері в порядку статті 1269 ЦК України позивачі прийняли спадщину, подавши заяви в нотаріальну контору. Оскільки побудований батьками житловий будинок [ADDRESS] не був належним чином зареєстрований та оформлений, то за позовом позивачів у порядку спадкування рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 17.10.2018 по справі №283/1995/18 було визнано за ними право власності по 1/2 частці житлового будинку [ADDRESS] . В липні 2022 року під час намагання здійснити розпорядження своїми частками будинку, приватним нотаріусом Тимошенко Н.С. було виявлено, що реєстратором - Малинською державною нотаріальною конторою 11.04.2006 за№3089015 було накладено арешт на будинок на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н, 29.11.2002, винесеної Відділом державної виконавчої служби Малинського районного управління юстиції. Будь-які підстави для продовження обтяження на майно відсутні, оскільки на примусовому виконанні відсутні будь-які виконавчі провадження, відкриті щодо боргів спадкодавця [PERSON] . На підставі вищевикладеного, представник позивача просить суд зняти арешт з нерухомого майна, а саме житлового будинку [ADDRESS] , власниками якого є в рівних частках (по 1/2) [PERSON] та [PERSON] , який накладено постановою Відділу державної виконавчої служби Малинського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 29.11.2002 року та зареєстровано реєстратором Малинська державна нотаріальна контора у Спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 11.04.2006 року за номером запису про обтяження 3089015. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 08.08.2022 було відкрито провадження за вказаним позовом. У підготовочму судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] помер [INFO] , однак має спадкоємців. Ухвалою від 01.11.2022 було закрито провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON] та витребувано у нотаріальній конторі спадкову справу до майна померлого. Ухвалами від 30.11.2022 було задоволено клопотання представника позивачів про витребування у Бородянської районної державної нотаріальної контори Київської області копію спадкової справи щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] у с. Озера Бородянського району Київської області, та була спадкоємцем [PERSON] 10.01.2023 на адресу суду від Бородянської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи до майна померлої [PERSON] . Ухвалою від 23.01.2023 було задоволено клопотання представника позивачів про залучення в якості співвідповідача [PERSON] , як спадкоємиці [PERSON] , яка в свою чергу була спадкоємицею [PERSON] . Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явились, 08.02.2023 від представника позивачів надійшла заява, в якій він просив проводити розгляд справи без його участі та позивачів, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явились, 08.02.2023 подали до суду заяву, в якій просили проводити розгляд справи без їх участі, визнали позовні вимоги повністю та просили суд задовольнити позов. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв, клопотань до суду не надходило. Суд, відповідно до ст. 247 ЦПК України розглядає справу у підготовчому засіданні за відсутності позивача і відповідача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що відповідачі заявою від 08.02.2023 року визнали позовні вимоги. Встановлені судом обставини. Встановлено, що вироком Малинського районного суду від 16.12.2002, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 291 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду та витрати на оплату допомоги адвоката (а.с.48-53). Постановою Малинської державної нотаріальної контори за№3089015 від 11.04.2006 було накладено арешт на будинок за адресою: [ADDRESS] , на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н, 29.11.2002, винесеної Відділом державної виконавчої служби Малинського районного управління юстиції (а.с.46). Разом з цим, згідно з інформацією з ДРРП, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис щодо обтяження, накладеного 11.04.2006 Малинською державною нотаріальною конторою на житловий будинок по [ADDRESS] , на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відділу ДВС Малинського міського управління юстиції б/н від 29.11.2002, за реєстраційним номером обтяження 3089015 (а.с.40-43). Власниками будинку вказано [PERSON] (1/2 частки) та [PERSON] (1/2 частки). Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 17.10.2018 по справі №283/1995/18 було визнано за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] , а також визнано за [PERSON] [INFO] , право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] (а.с.33-35). На підставі даного рішення позивачі зареєстрували за собою в 2019 році право власності по частці на даний будинок, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.36-39). Згідно з довідкою Малинського відділу ДВС у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) №4852/19.9-30 від 05.07.2022, станом на 05.07.2022 у відділі на примусовому виконанні відсутні будь-які виконавчі провадження про стягнення заборгованостей чи інших рішень немайнового характеру стосовно [PERSON] (а.с.44). Як вбачається з копії спадкової справи №1827/02-14 від 10.11.2022 спадщину після смерті [PERSON] померлого [INFO] , прийняла [PERSON] (а.с.91-106). Як вбачається з копії спадкової справи №2066/02-14 від 23.12.2022 спадщину після смерті [PERSON] померлої [INFO] , прийняла [PERSON] (а.с.126-174). Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом Між сторонами виник спір щодо зняття арешту з нерухомого майна. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст.41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно із ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги позивачів, що ґрунтуються на їх праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року. Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника, арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивачі, які є власниками в рівних частках житлового будинку за адресою: [ADDRESS] мають намір розпорядитися своєю власністю, однак через наявність арешту на будинок, позбавлені можливості це зробити. Відповідно до ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленім вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення позивачів до суду, за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушуються їх право власності, внаслідок чого останні позбавлені змоги реалізувати свої права та в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовні вимоги є законними та обґрунтованими. Суд наголошує, що визнання відповідачами позову є їх диспозитивним правом, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи, інтереси інших осіб відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, а тому, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення поданого позову. Розподіл судових витрат Судовий збір, сплачений позивачами при зверненні з даним позовом до суду, не підлягає стягненню з відповідачів, оскільки позивачі згодні нести судові витрати самостійно. Таким чином судові витрати по справі слід вважати фактично понесеними.

Outcome: approved