Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. Позивач 06.05.2022 звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить позбавити відповідача батьківських прав щодо їхніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову посилається на те, що їхні спільні з відповідачем діти [PERSON] , [PERSON] постійно проживають з позивачем та знаходяться на його утриманні. 26.01.2018 відповідач залишила позивача та дітей, припинивши особисте піклування про дітей, та надання їм будь-якої матеріальної допомоги, станом на 01.02.2022 заборгованість по сплаті аліментів на дітей складала 83432,68 грн. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 10.05.2022 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження з підготовчим судовим засіданням. Ухвалою суду від 13.12.2022 постановлено позовні вимоги у частині збільшення розміру аліментів залишити без розгляду, призначено справу до судового розгляду по суті на 16.02.2023. Ухвалою суду від 16.02.2023 постановлено провести заочний розгляд справи. Позивач, представник позивача у судовому засідання позовні вимоги та їх обґрунтування підтримили. Відповідач повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 7, 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в судове засідання повторно не з`явилася. Представник третьої особи Служби у справах дітей Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області у судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити. Від третьої особи Виконавчого комітету Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності їхнього представника, не заперечує проти задоволення позовних вимог. За згоди позивача суд вважає можливим розглянути цю справу в порядку, передбаченому ст. 280 ЦПК України за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів і ухвалити заочне рішення. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Згідно з копією свідоцтва про шлюб 28.04.2012 між сторонами було укладено шлюб (арк. с. 12). Відповідно до копій свідоцтв про народження у сторін народилися діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (арк. с. 13-14). Відповідач за особистою заявою знята з реєстрації місця проживання 25.01.2018, адреса вибуття - [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (арк. с. 26). Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження № 64659061 від 01.03.2021 відкрито виконавче провадження зі стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітніх доньок [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 25.02.2020 до досягнення дітьми повноліття (арк. с. 17). Згідно з відповіддю на звернення начальника ВДВС у місті Івано-Франківську ПЗМУМЮ від 14.02.22 кошти на рахунках [PERSON] відсутні, відомості про працевлаштування [PERSON] відсутні, чи проживає [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , невідомо. Станом на 01.02.2022 заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] становить 83432,68 грн (арк. с. 18-19). Виконавчим комітетом Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області ухвалено рішення № 139 від 28.07.2022 про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (арк. с. 59). Згідно з довідкою від 01.02.2022 середньомісячний заробіток позивача 20758,76 грн (арк. с. 15). Відповідно до довідки № 16 від 26.01.2022 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , (арк. с. 21). Згідно з актом обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] від 26.01.2022 за адресою: [ADDRESS] , діти - [PERSON] та [PERSON] навчаються в Андріївській СЗШ, проживають у будинку з пічним опаленням, будинок складається з 4-ох жилих кімнат, діти мають окремі кімнати. Під час обстеження у будинку чисто, охайно, тепло, діти забезпечені всім необхідним для навчання та розвитку. Батько приділяє достатньо уваги вихованню та навчанню дітей (арк. с. 22). Власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , що підтверджеється інформаційною довідкою № 127084234 від 11.06.2018 (арк. с. 29). Відповідно до характеристики на [PERSON] від 26.01.2022 за місцем проживання позивач характеризується позитивно, працює у ПрАТ «ІнГЗК» водієм (арк. с. 23). Згідно з характеристикою [PERSON] за місцем роботи позивач з грудня 2012 року працює водієм автотранспорту, зарекомендував себе висококваліфікованим, дисциплінованим та сумлінним працівником, у колективі користується повагою, зауваження та порушення відсутні (арк. с. 24). Відповідно до довідок від 26.01.2022 [PERSON] навчається у 1-му класі, [PERSON] навчається у 3-му класі Андріївського ліцею (арк. с. 25). Відповідно до інформації класних керівників [PERSON] та [PERSON] учениці регулярно відвідують онлайн заняття, їхній батько спілкується з педагогами, які навчають дітей, цікавиться навчальними досягненнями дітей. Мати [PERSON] контакт із навчальним закладом не підтримує, із вчителями не спілкується (арк. с. 83). У своїх поясненнях від 15.07.2022 [PERSON] зазначає, що проживає разом за татом [PERSON] та бабусею [PERSON] , свою маму майже не пам`ятає, бачили її фото, які показував тато (арк.с . 60). Згідно з опитуванням [PERSON] від 15.07.2022 дитина пояснила, що взагалі не пам`ятає маму, не має жодних спогадів про неї, мама не телефонує до неї, не спілкується, не відвідує (арк. с. 61). Свідки [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні повідомили суду, що є сусідами позивача, останні 5 років безперервно проживають за адресою: с. Андріївка. Підтвердили, що відповідачка виїхала 5 років тому, після чого її більше не бачили. Сварок за час сумісного проживання між [PERSON] та [PERSON] не чули. Зазначили, що дітей утримує та виховує батько [PERSON] . Про будь-які перешкоди для спілкування відповідача з дітьми їм невідомо. Характеризують позивача як гарного батька, якого люблять діти. ІV. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права, оцінка суду. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). На підставі наданих позивачем суду доказів встановлено наступне. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 N 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Приписами ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Стаття 151 СК України передбачає, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Згідно зі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, про що зазначено в п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтею 18 Конвенції визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 2, 3 статті 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Отже, судом встановлено, що відповідач протягом тривалого часу не займається вихованням та матеріальним утриманням дітей, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не проявляє до дітей батьківської уваги та турботи. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з позовної заяви немайнового характеру встановлюється ставка судового збору 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 прожитковий мінімум для працездатних осіб (з розрахунку на одну особу) становить 2481 грн з 01.01.2022. Частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,4 грн. Оскільки позивач просив суд судові витрати йому не відшкодовувати з відповідача вони стягненню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Враховуючи викладене,

Outcome: approved