Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом та з урахуванням уточненої позовної заяви просить: - встановити порядок користування приміщеннями квартири [ADDRESS] , а саме: - виділити їй в користування кімнату площею - 16,1 кв.м. - [PERSON] виділити в користування кімнату площею- 14 кв.м, а [PERSON] виділити в користування кімнату площею -8,10 кв.м - в загальному користуванні співвласників залишити: кухню площею - 5,8 кв.м., ванну кімнату площею - 2,8 кв.м., вбиральню площею - 1,2 кв.м., коридори площею - 4,3кв.м. та 3,8 кв.м., - зобов`язати Комунальний концерн « Центр комунального сервісу» розділити особові рахунки по нарахуванню та оплаті житлово-комунальних послуг, послуг з утримання будинку і прибудинкової території та інших послуг (за користування світлом, газом, за водопостачання та водовідведення, опаленням, тощо) Посилається в позові на те, що у квартирі зареєстровані три особи. Також у квартирі проживає та зареєстрований [PERSON] . Відповідно до довідки КП КМБТІ спірна квартира на праві власності належить : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях. Відповідно з викопіюванням по поверхового плану спірна квартира складається з трьох житлових кімнат : 1-а кімната площею - 8,10 кв.м.; 2-а кімната площею - 16,1 кв. м., 3-я 14 кв.м. Квартира також має допоміжні приміщення: кухню площею - 5,8 кв.м., ванну кімнату площею - 2,8 кв.м., вбиральню площею - 1,2 кв.м., коридори площею - 4,3кв.м. та 3,8 кв.м., Зазначає, що 21.04.2019 [PERSON] самовільно змінив замки вхідних дверей, вселив туди квартирантів, не дає їй ключі від даної квартири, не впускає до квартири, що змусило звертатися до Солом`янського УП ГУНП у м. Києві. Оскільки між сторонами склалися неприязні стосунки, з метою уникнення конфлікту, просить задовольнити позов. Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 05липня 2019 року та відповідно до статті 33 ЦПК України було визначено склад суду. Ухвалою суду від 10 липня 2019 року в справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 23.01.2020 до суду надійшли заперечення КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» у яких просить відмовити у позові в частині позовних вимог до комунального підприємства. 28.01.2020 до суду надійшов відзив КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» у якому просить відмовити у позові в частині позовних вимог до комунального підприємства. 13 лютого 2020 року до суду надійшов відзив [PERSON] , у якому останній проти позову заперечує. Зазначає, що дійсно, [PERSON] , [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на житло від 10 березня 2004 року, виданого в місті Києві Відділом приватизації державного житла Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації є в рівних долях власниками квартири [ADDRESS] . Вказана квартира є трикімнатною, жилою площею 38, 2 кв. м, в тому числі перша кімната 8, 1 кв. м, друга кімната 16, 1 кв. м, третя кімната 14, 0 кв. м. У квартирі є кухня площею 5, 8 кв. м, ванна кімната - 2, 8 кв. м, вбиральня 1,2 кв. м, коридор - 3, 8 кв. м, передпокій -4, 3 кв. м. Загальна площа квартири 56 , 1 кв. м. Вказана обставина підтверджується технічним паспортом, копією Свідоцтва про право власності на житло. Квартирою користуються як співвласники та мають рівні права щодо володіння, користування та розпорядження нею. Жилі кімнати, площею 8,1 кв.м та 16,1 кв.м є суміжними, а не iзольованими. Доля кожного в жилiй площі складає: 38,2 кв.м : 3 = 12, 73 кв.м, у квартирі відсутні жилі кімнати, які б припадали на долю кожного в жилiй площі (12, 73 кв.м). Вимога позивачки щодо зобов`язання розподілу особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру задоволена бути не може, оскільки в разі виділення йому, як зазначено в позовнiй заяві жилої кімнати площею 8,1 кв.м, суттєво порушить його права щодо вільного володіння та користування вказаною квартирою, а окрім того вказана кімната не є ізольованою, а суміжною з кімнатою площею 16, 1 кв.м. Зазначає, що зі слів позивачки (матері) йому стало відомо, що [PERSON] заселив до квартири невідомих осіб, які йому сплачують орендну плату, з цього приводу було звернення до поліції. Вказує, що він у квартирі не мешкає, а проживає у тітки або періодично проживає в Італійській республіці. Просить у позові відмовити. 16.03.2020 надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» на Комунальний концерн «Центр комунального сервісу». Протокольною ухвалою суд від 10.09.2020 здійснено заміну відповідача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» на Комунальний концерн «Центр комунального сервісу». Ухвалою суду від 10.09.2020 у справі закрито підготовче провадження та здійснено перехід до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Оскільки справа розглядалась в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у позові, виходячи з наступного. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Згідно частин першої, третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що квартира [ADDRESS] знаходиться у власності сторін в рівних частках. Даний факт підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 10 березня 2004 року, зареєстрованим 02.04.2004 у КП КМБТІ за № 5571 Згідно технічного паспорта, квартира складається з трьох житлових кімнат площею 38,2 кв.м., у тому числі: 1-а кімната площею - 8,1 кв.м.; 2-а кімната площею - 16,1 кв. м.; 3-я кімната площею - 14,0кв.м; кухні площею - 5,8 кв.м., ванної кімнати площею - 2,8 кв.м., вбиральні площею - 1,2 кв.м., коридора площею -3,8 кв.м.,передпокою - площею 4,3 кв.м., загальна площа квартири 56,1 кв.м. Позивач просить встановити порядок користування вказаною квартирою виділивши їй у користування житлову кімнату площею 16,1 кв. м; у користування відповідача [PERSON] залишити житлову кімнату площею 8,1 кв. м. , [PERSON] житлову кімнату площею 14,0 кв. м; на що суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової власності або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. У відповідності до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, а за відсутності згоди вирішується судом. Правовий аналіз вище зазначених статей вказує на те, що незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Пунктом 14 Постанови пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику по справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному співвласнику належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним із співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватись відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку, спірні правовідносини стосуються встановлення порядку спільного користування майном. Тому, критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Позивачка просить виділити їй у користування житлову кімнату площею 16,1 кв. м., в загальному користуванні залишити - кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, передпокій. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Вирішуючи даний спір, суд враховує встановлені обставини, зокрема те, що сторонам належить по 1/3 частки квартири кожному. Судом встановлено та не спростовано сторонами, що між ними існує конфліктна ситуація з приводу користування квартирою. Як вище вказувалося спірна квартира складається із трьох житлових кімнат: окремої площею 14,00 кв.м. і суміжних -площею 16,1 кв.м., з якої мається вхід до іншої площею 8,1 кв.м., і яка у свою чергу є окремою кімнатою, якою може користуватися особа. За таких обставин виділення співвласникам квартири окремих кімнат, а саме: позивачу кімнати 16,1 кв.м., а відповідачам кімнат 8,1 кв.м. та 14,00 кв.м. порушує права співвласників та вимоги закону. При цьому при визначенні порядку користування неможливим є виділення одному із співвласників саме прохідної кімнати (через яку є вхід до іншої, що унеможливлює обособлене користування), що встановлено в даній справі. Таким чином, порядок користування жилими приміщеннями у квартирі, яка належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення є відособленими та за розміром відповідають часткам цих осіб у квартирі. З плану квартири вбачається, що вона складається з трьох суміжно - ізольованих кімнат. Відповідно: жилі кімнати площею 8,1 та 16,1 є суміжними, а кімната площею 14,1 ізольованою. З урахуванням часток сторін у праві власності на спірну квартиру на кожного з них приходиться по 12,73 кв.м. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 03 жовтня 2018 року в справі № 363/928/16-ц / провадження № 61-24395св 18 /, яка з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, аналіз статті 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Звертаючись до суду, позивач просить виділити їй у користування суміжну житлову кімнату розміром 16,1 кв.м., тобто дещо більшу її частки в праві власності на квартиру, а саме на 3.37 кв.м. При цьому відповідач у відзиві зазначив, що такий порядок користування квартирою не відповідає його інтересам та порушує його права оскільки кімната, яку йому просить виділити у користування позивач буде меншою на 4,63 кв.м його частки у квартирі. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача . Щодо вимоги позивача про розподіл особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг та утримання будинку і прибудинкової території, що надаються в квартиру суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Правовідносини з приводу користування та утримання квартир, у тому числі тих, що належать громадянам на праві власності, регулюються, зокрема, Законами України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України «Про теплопостачання», Законом України « Про електроенергетику», Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572 ( в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45), Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року №1198. Статтями 7, 8, 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача та виконавців житлово-комунальних послуг та управителів. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця надання послуг своєчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Згідно з пунктами 2, 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків користування приміщеннями житлових будинків здійснюється згідно зі свідоцтвом на право власності або договором найму (оренди). Власник зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 10 Правил визначено, що мешканці квартири, в яких проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі): мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням; можуть обирати відповідальну за виконання встановлених правил особу; встановлюють за узгодженням порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання; розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. За умови відсутності по квартирного (по кімнатного) обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири, щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: -за електроенергію при загальному лічильнику пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); - за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень за чисельністю членів сім`ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі, більше ніж місяць; -за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар). Спори між власниками у квартирах, в яких проживає два і більше власників, при розподілі витрат на оплату комунальних та інших послуг розв`язуються судом. Судом встановлено та не заперечується сторонами, між ними існує конфліктна ситуація, яка не дозволяє їм дійти згоди щодо порядку участі кожного з них в утриманні квартири та сплати житлово-комунальних послуг. Таким чином, позивач відповідно до пункту 10 Правил не позбавлений можливості звернутися до конкретних виконавців (суб`єктів господарювання), які надають житлово-комунальні послуги з приводу укладення з ним окремого договору на надання житлово-комунальних послуг, якщо укладення такого договору є можливим відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють надання конкретних-житлових послуг. Відповідно до пункту 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків та гуртожитками, затверджених Постановою КМУ від 08 жовтня 1992 року № 572, пункту 3.9 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань ЖКГ України від 27 червня 2008 року №190, пункту 4 Правил надання послуг з газопостачання, затверджених постановою КМУ від 09 грудня 1999 року № 2246 відкриття окремих особових рахунків на кожного із співвласників можливе лише після виділення часток кожного із співвласників в натурі та встановлення окремих облікових приладів на споживання води, газу, електричної та теплової енергії. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 20 січня 2020 року у справі № 711/8946/18 / провадження № 61-12907св19 /. Враховуючи викладене вище, підстави для задоволення вимог позивача в цій частині відсутні.

Outcome: dismissed