Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

28 січня 2022 року на адресу Великобагачанського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог Банк посилається на те, що відповідач [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву без номеру від 15.11.2012 та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач [PERSON] своїм підписом у вказаній анкеті-заяві підтвердила свою згоду на те, що підписана заява без номеру від 15.11.2012 разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та АТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг. Умови та правила надання банківських послуг є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Щодо зміни кредитного ліміту позивач керувався п.п. 2.1.2.3., 2.1.2.4. Договору, на підставі яких Відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. При укладанні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України. Відповідач взяв на себе зобов`язання на підставі п. 2.1.5.5. Договору погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених Договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.5.7 Договору, а у разі невиконання зобов`язань за Договором, у відповідності до п. 2.1.5.6, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку. Відповідно до п. 2.1.3.3 Договору відповідач доручив Банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань згідно п. 2.1.12.9 Договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку (у тому числі з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі мінімального обов`язкового платежу. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі встановленому в Тарифах, які діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.12.6 Договору. Позивач свої зобов`язання виконав, встановивши на картковий рахунок Відповідача кредитний ліміт. У подальшому кредитний ліміт неодноразово змінювався, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Відповідачем порушено зобов`язання за кредитним договором. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 03.01.2022 непогашена заборгованість відповідача перед позивачем за Кредитним договором складає 79483,63 грн., у тому числі: 61945,07 грн. - заборгованість за тілом кредиту, з них: 61945,07 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; та 17538,56 грн. - заборгованість за відсотками. Позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, звернувся до суду з позовом у якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у сумі 61945,07 грн. та понесені по справі судові витрати. Згідно Статуту АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства», зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Відповідно до ухвали від 03.02.2022 судом відкрите спрощене позовне провадження по справі з повідомленням сторін, справу призначено до судового розгляду на 03.03.2022. Згідно ухвали суду від 13.04.2022, судом здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.05.2022 (а.с. 100). Ухвалою суду від 13.06.2022 продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі ( а.с.123). Згідно ухвали суду від 07.07.2022 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду ( а.с. 135). Ухвалою суду від 24.08.2022 визнано явку представника позивача в судове засідання обов`язковою для надання особистих пояснень ( а.с. 141). 19.09.2022 судом відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про огляд та фіксування змісту розділу 2.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк» ( а.с. 150). 12.12.2022 судом відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування додаткових доказів у справі ( а.с. 184). Згідно ухвал суду від 15.02.2023 повторне клопотання представника позивача про витребування доказів - повернуто позивачу ( а.с. 217) та відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості без розгляду ( а.с. 218). У судовому засіданні 19.09.2022 представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві. Пояснив, що відповідачка уклала з банком договір 15.11.2012, шляхом підписання анкети-зави про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. На підставі вказаного договору відповідачу було видано кредитну картку з установленням кредитного ліміту, кредитний ліміт збільшувався, найбільший його розмір складав 25000 грн. Відповідач користувалася кредитними коштами, повертала їх несвоєчасно та не у повному розмірі, внаслідок чого виникла заборгованість. 23.10.2020 були відмінені штрафи згідно рішення Банку, у зв`язку з чим подано позов про стягнення лише тіла кредиту. Розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту складається з заборгованості по користуванню кредитними коштами у межах кредитного ліміту та по додатково підключених послугах: «миттєва розстрочка», «товар у розстрочку», які надавалися відповідачу. Також до кредитної картки відповідача підключені додаткові послуги зі страхування та «Скарбничка». Коли, яким чином були підключені зазначені сервіси пояснити не може, які суми коштів надавалися Банком відповідачу за вказаними послугами та на яких умовах йому не відомо. Після цього жодного разу представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяви про розгляд справи без його участі. Представник відповідача адвокат Смірнов С.І. під час розгляду справи в суді просив у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовити, у зв`язку з недоведеністю. Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] , представника відповідача адвоката Смірнова С.І., вивчивши та проаналізувавши у сукупності всі докази зібрані по справі, приходить до наступних висновків. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з доводами позовної заяви та поясненнями представника позивача у судовому засіданні 15 листопада 2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а. с. 41). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , доданої до позовної заяви, їй було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] - 08 травня 2013 року без встановлення кредитного ліміту, а з 20 серпня 2014 року відбулося встановлення кредитного ліміту у розмірі 300 грн., який у подальшому неодноразово змінювався. 01.04.2018 відбулося збільшення кредитного ліміту до 25000 грн., а 23.05.2019 - зменшення до 0 грн. (а. с. 39). Згідно з довідки, доданої до позовної заяви, [PERSON] були видані три кредитні картки: № [NUMBER] , дата відкриття - 08 травня 2013 року з строком дії до жовтня 2016 року; № [NUMBER] , дата відкриття - 20 серпня 2014 року з строком дії - до січня 2018 року; № [NUMBER] , дата відкриття - 16 січня 2018 року з строком дії - до травня 2021 року (а. с. 40). Також до позовної заяви Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а. с. 42; 43-69). Проте останні відомостей про ознайомлення з ними відповідача [PERSON] на момент укладення договору не містять. Згідно з виписки по особовому рахунку [PERSON] , остання користувалася кредитними коштами з 08.05.2013 (а. с. 26-38). За розрахунками Банку станом на 03.01.2022 утворилася заборгованість у розмірі 79483,63 грн., у тому числі: 61945,07 грн. - заборгованість за тілом кредиту, з них: 61945,07 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; та 17538, 56 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит (а. с. 7-25). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року ( провадження № 6-16 цс 15). Суд вважає, що в цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (15.11.2012) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (28.01.2022), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Таким чином, суд, приходить до переконання, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов, які надав банк, відповідач розуміла та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). У анкеті-заяві, на яку посилається позивач, як на договір на підставі якого відповідачу був наданий кредит, зазначено лише анкетні дані відповідача, її контактна інформація, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Те, який кредитний ліміт встановлено, тип картки, розмір процентів за користування кредитом, погоджений сторонами, передбачених за несвоєчасне погашення кредиту в анкеті-заяві не зазначено. Крім того, як встановлено з матеріалів даної цивільної справи, позивач посилається на те, що договір був укладений між Банком та відповідачем 15.11.2012, при цьому картковий рахунок на ім`я відповідача [PERSON] відкрито лише 08.05.2013, тобто лише через 6 місяців, а кредитний ліміт встановлено - 20.08.2014, тобто майже через два роки. Згідно з інформацією про рух коштів по рахунку, відсотки за користування кредитними коштами нараховувалися відповідачу з червня 2013 року, тобто до встановлення кредитного ліміту. Доводи представника позивача [PERSON] про те, що підлягає стягненню з відповідача заборгованість за надані послуги «миттєва розстрочка», «товар у розстрочку» є по суті зміною позовних вимог і обґрунтування позову, так як у позові Банк стверджував про користування грошовими коштами у межах встановленого кредитного ліміту на підставі анкети-зави від 15.11.2012. Відповідних договорів до позовної заяви позивачем надано не було, інформація про те, коли та які суми були надані позивачу зазначені послуги Банком та на яких умовах матеріали справи не містять. Відповідно до виписки про рух коштів за договором №б/н укладеного з [PERSON] списання щомісячних платежів за сервісом «оплата частинами» здійснювалися після зменшення кредитного ліміту відповідача до 0 грн. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Таким чином, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором №б/н від 15.11.2012, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed