Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

Перший заступник керівника Лозівської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області звернувся до Близнюківського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «САТІС-ЛВК», третя особа приватний нотаріус Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Василенко Ніна Тихонівна, в якій просить: 1) визнати недійсним договір від 30.03.2020, укладений між продавцем [PERSON] та ТОВ «САТІС-ЛВК» щодо купівлі продажу нежитлової будівлі літ. «Я-1», яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 2) скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно будівля літ. «Я-1», яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та припинити право власності ТОВ «САТІС-ЛВК», оформлене записом, вчиненим приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Василенко Н. Т. за №36120972 від 30.03.2020. Зазначає, що рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 15.12.2021 у справі № 612/723/19 задоволено позов керівника Лозівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави до державного реєстратора Харківської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Оганян Марії Володимирівни, Близнюківської селищної ради Харківської області та [PERSON] , третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, про скасування рішення про державну реєстрацію прав нa нерухоме майно, визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та відновлення становища, яке існувало до порушення. Скасовано рішення державного реєстратора Харківської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Оганян Марії Володимирівни № 43626088 від 23.10.2018 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під реєстраційним номером 1673632263206, права власності [PERSON] (податковий помер [NUMBER] ) на нежитлову будівлю - склад, літ. «Я-1», загальною площею 1955,2 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . Визнано незаконним та скасоване рішення LXVII сесії VII скликання Близнюківської селищної ради Харківської області «Про надання в оренду земельної ділянки гр. [PERSON] » від 21.03.2019 № 1 126-VII. Визнано недійсним\~договір оренди\~від 29.03.2019\~земельної ділянки\~площею 0,5279\~га (к.\~н.\~6320655100:01:004:0058),\~яка розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] , скасувавши його державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав па нерухоме майно від 10.04.2019 за № 46405805. Вирішено відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом зобов`язання [PERSON] (податковий номер [NUMBER] ) знести самочинно збудовані будівлі та споруди (на нежитлову будівлю - склад літ. «Я-1», загальною площею 1955,2 кв.м. та паркан) на земельній ділянці площею 0,5279 га (к.н.6320655100:01:004:0058) та повернути дану земельну ділянку у відання Близнюківської селищної ради Харківської області (код ЄДРПОУ 04400021 ). Рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 15.12.2021 у справі № 612/723/19 набрало законної сили 23.01.2022. Судом констатовано, що нежитлова будівля - склад літ. «Я-1», загальною площею 1955,2 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , є самочинно збудованою па земельній ділянці комунальної власності Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області площею 0,5279 га, кадастровий номер 6320655100:01:004:0058, а діями державного реєстратора порушено інтереси громади, оскільки прийнятим рішенням державний реєстратор фактично легалізував самочинне будівництво на території смт Близнюки Харківської області, яке проведено на земельній ділянці, що перебуває в комунальній власності. [PERSON] не набув право власності на нежитлову будівлю - склад, літ. «Я-1», загальною площею 1955,2 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки рішення, яким зареєстроване таке право, скасоване. З огляду на вищезазначене, особи в яких не виникло право власності на нерухоме майно не наділені правом розпоряджатися ним. Разом з тим, [PERSON] на підставі в подальшому скасованого рішення державного реєстратора Харківської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Оганян Марії Володимирівни № 43626088 від 23.10.2018, за відсутності документів дозвільного характеру на будівництво на земельній ділянці комунальної форми власності не призначеної для указаних цілей, зареєстровано право власності на дані об`єкти під реєстраційним номером 1673632263206. В подальшому [PERSON] , який не набув у встановленому порядку право власності на самочинно збудовану будівлю, відчужено її 30.03.2020 за договором купівлі-продажу на користь ТОВ «Сатіс-ЛВК». На підставі зазначеного договору купівлі-продажу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Василенко Н.Т. внесено запис про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Сатіс-ЛВК» (індексний номер - 36120972 від 30.03.2020). Вказані дії по відчуженню самочинно збудованого об`єкту на земельній ділянці комунальної власності, слугують частиною єдиного алгоритму (схеми), спрямованого на заволодіння у абсолютно протиправний спосіб майном територіальної громади селища Близнюки (земельною ділянкою) поза її волею та створення перешкод у її звільненні і поверненні. З урахуванням вищенаведеного, визнання недійсним договору купівлі- продажу самочинно збудованого об`єкту має наслідком скасування державної реєстрації та припинення прав власності на них. У зв`язку з відчуженням [PERSON] самочинно збудованої будівлі за договором купівлі-продажу на користь ТОВ «Сатіс- ЛВК», інтереси територіальної громади, які стали підставою для задоволення позову у справі № 612/723/19, залишилися не захищеними. Разом з тим, Близнюківська селищна рада, яка є органом, уповноваженим здійснювати захист інтересів держави та територіальної громади, достовірно знаючи про порушення упродовж тривалого періоду), ефективних заходів для відновлення не вжила та до суду з відповідним позовом не звернулась. Так, Близнюківській селищній раді Лозівського району Харківської області було відомо про винесення рішення Близнюківським районним судом Харківської області від 15.12.2021 у справі № 612/723/19. Крім того, листом від 07.09.2022 Лозівською окружною прокуратурою Харківської області направлено рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 15.12.2021 для виконання. Листом від 12.09.2022 № 02-20/1819 Близнюківська селищна рада Лозівського району Харківської області повідомила про неможливість виконання рішення Близнюківського районного суду від 15.12.2021 по справі 612/723/19. При цьому, будь-які заходи щодо усунення порушень інтересів територіальної громади не вжила. Таким чином, про факт самочинного будівництва на земельній ділянці комунальної форми власності Близнюківська селищна рада належним чином була проінформована, а звертаючись до суду з даною позовною заявою прокурор має на меті захист порушених інтересів держави, який не здійснив уповноважений орган. Прокурор надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] \~у судове\~засідання повторно\~не з`явився,\~про час\~та місце\~розгляду справи\~повідомлений належним чином відповідно до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Представник відповідача ТОВ «САТІС-ЛВК» у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Причин неявки відповідачі суду не повідомили, відзив на позов не надали. Представник Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності не з`явившихся осіб. У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року). Згідно п. 3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, №15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України). У пункті 3 ч.1 ст.131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року за №1697-VII. У частині 3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Згідно з ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребувати та отримувати від нього матеріали та їх копії. Таким чином, для перевірки наявності підстав для звернення прокурора з позовом в інтересах держави суду слід перевірити, а прокурору в позовній заяві необхідно обґрунтувати, чи вимагають захисту реальні державні інтереси та чи є передбачені ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави. З матеріалів справи убачається, що при зверненні із позовом до суду наявність інтересів держави прокурор обґрунтував порушенням прав Близнюківській селищній раді Лозівського району Харківської області на володіння майном територіальної громади селища Близнюки (земельною ділянкою). У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст.2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини). Ці міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак, висловлене Судом розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення, і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». За таких обставин, з урахуванням предмету спору, прокурором належним чином обґрунтована наявність порушень інтересів держави, оскільки Близнюківській селищній раді Лозівського району Харківської області було відомо про винесення рішення Близнюківським районним судом Харківської області від 15.12.2021 у справі № 612/723/19, проте листом від 12.09.2022 № 02-20/1819 Близнюківська селищна рада Лозівського району Харківської області повідомила про неможливість виконання рішення Близнюківського районного суду від 15.12.2021 по справі 612/723/19. Судом встановлено, що рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 15.12.2021 по справі №612/723/19 (провадження №2/612/10/21) позов керівника Лозівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави до державного реєстратора Харківської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Оганян Марії Володимирівни, Близнюківської селищної ради Харківської області та [PERSON] , третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, про скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та відновлення становища, яке існувало до порушення задоволено. Скасовано рішення державного реєстратора Харківської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Оганян Марії Володимирівни № 43626088 від 23.10.2018 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під реєстраційним номером 1673632263206, права власності [PERSON] (податковий номер [NUMBER] ) на нежитлову будівлю - склад, літ. «Я-1», загальною площею 1955,2 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . Визнано незаконним та скасовано рішення LXVII сесії VII скликання Близнюківської селищної ради Харківської області «Про надання в оренду земельної ділянки гр. [PERSON] » від 21.03.2019 № 1126-VІІ. Визнано недійсним договір оренди від 29.03.2019 земельної ділянки площею 0,5279 га (к. н. 6320655100:01:004:0058), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , скасувавши його державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 10.04.2019 за № 46405805. Ухвалено відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом зобов`язання [PERSON] (податковий номер [NUMBER] ) знести самочинно збудовані будівлі та споруди (на нежитлову будівлю - склад літ. «Я-1», загальною площею 1955,2 кв.м. та паркан) на земельній ділянці площею 0,5279 га (к.н.6320655100:01:004:0058) та повернути дану земельну ділянку у віддання Близнюківської селищної ради Харківської області (код ЄДРПОУ 04400021). Рішення набрало законної сили 23 січня 2022 року. 30 березня 2020 року між [PERSON] (продавець) та ТОВ «САТІС-ЛВК» (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, згідно якого Продавець передав, а представник покупця прийняв у власність нежитлову будівлю літ. «Я-1» - склад, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 311320272 від 30.09.2022, нежитлова будівля літ. «Я-1» - склад загальною площею 1955,2 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «САТІС-ЛВК» код ЄДРПОУ 37876551. Відповідно до листа Лозівської окружної прокуратури від 07.09.2022 №61/1-158 вих-22, Близнюківській селищній раді Лозівського району Харківської області направлено рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 15.12.2021 по справі №612/723/19 для виконання в частині визнання недійсним договору оренди від 29.03.2019 земельної ділянки площею 0,5279 га (к.н. 6320655100:01:004:0058), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , скасувавши його державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 10.04.2019 за №46405805 та скасування рішення державного реєстратора Харківської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Оганян Марії Володимирівни № 43626088 від 23.10.2018 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під реєстраційним номером 1673632263206, права власності [PERSON] (податковий номер [NUMBER] ) на нежитлову будівлю - склад, літ. «Я-1», загальною площею 1955,2 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до листа Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області від 12.09.2022 №02-20/1819, Близнюківському відділу Лозівської окружної прокуратури повідомлено, що виконання рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 15.12.2021 по справі №612/723/19 є неможливим, у зв`язку з тим, що право власності на нежитлову будівлю літ. «Я-1» - склад загальною площею 1955,2 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за ТОВ «САТІС-ЛВК» код ЄДРПОУ 37876551, на підставі договору купівлі-продажу №184 від 30.03.2020. Крім того, рішенням Близнюківської селищної ради №1514-VII від 27.08.2020 право оренди на земельну ділянку з квдастровим номером 6320655100:01:004:0058 перейшло до ТОВ «САТІС-ЛВК», як нового власника нежитлової будівлі складу літ. «Я-1». Листом Лозівської окружної прокуратури від 28.10.2022 №61/1-236 вих-22 було повідомлено Близнюківську селищну раду Лозівського району Харківської області, що Лозівською окружною прокуратурою буде подана заява до суду в інтересах держави в особі Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області про визнання недійсним договору купівлі продажу, скасування державної реєстрації та припинення права власності. Відповідно до приписів ст. 15 ЦК України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою законодавства, яке полягає у наданні особі, що вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб, встановлений законом або договором. Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч. 2 ст. 16 ЦК України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьої, п`ятою, шостою ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У ч. 2 та 3 ст. 215 ЦК України вказано, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ст. 216 ЦК України). Згідно зі ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Аналогічні правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 06.11.2019 по справі №910/14328/17. Отже, враховуючи те, що рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 15.12.2021 по справі №612/723/19 набрало законної сили, договір від 30.03.2020, укладений між продавцем [PERSON] та ТОВ «САТІС-ЛВК» щодо купівлі продажу нежитлової будівлі літ. «Я-1», яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] є недійсним на підставі ч. 1 ст.\~203, ч.1 ст.\~215 ЦК України, оскільки [PERSON] не набув право власності на нежитлову будівлю - склад, літ. «Я-1», загальною площею 1955,2 кв.м., який розташований за адресою: Харківська область, смт Близнюки, в`їзд Механізаторів. Таким чином, позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про скасування державної реєстрацію права власності на нерухоме майно будівля літ. «Я-1», яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та припинити право власності ТОВ «САТІС-ЛВК», оформлене записом, вчиненим приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Василенко Н. Т. за №36120972 від 30.03.2020, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (стаття 331 ЦК України). Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього. Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дає підстави вважати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. Аналогічні правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 01.07.2020 по справі №755/3782/17. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 311320272 від 30.09.2022, право приватної власності на нежитлову будівлю літ. «Я-1» - склад загальною площею 1955,2 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано 30.03.2020 за Товариством з обмеженою відповідальністю «САТІС-ЛВК» код ЄДРПОУ 37876551. Відповідно до ч.3\~ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Враховуючи вищезазначене, а також те, що дана позовна вимога є похідною від позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 30.03.2020, яка була визнана судом обґрунтованою та задоволена, суд дійшов висновку про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно будівля літ. «Я-1», яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та припинення права власності ТОВ «САТІС-ЛВК», оформлене записом, вчиненим приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Василенко Н. Т. за №36120972 від 30.03.2020. Таким чином, позовна вимога про скасування державної реєстрації, припинення права власності також є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved