Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.08.2004 між нею та [PERSON] був укладений шлюб. За рішенням Южного міського суду Одеської області №519/1191/18 від 07.05.2019 шлюб між подружжям розірваний. Під час шлюбу [PERSON] придбано кв. [ADDRESS] , яка є спільною сумісною власністю. Також в період шлюбу сторонами було придбане наступне майно: пральна машина Samsung, вартістю 12000 грн., два дитячі дивани, вартістю 7000 грн., гірка меблева дитяча, вартістю 2000 грн., варильна поверхня газова, вартістю 2000 грн., духова шафа електрична, вартістю 3000 грн., диван великий вартістю, 4000 грн., телевізор, вартістю 5000 грн., диван маленький вартістю, 4000 грн., гірка меблева, вартістю 1000 грн., шафа велика, вартістю 4000 грн., холодильник, вартістю 10000 грн., водонагрівач електричний, вартістю, 2500 грн. Позивачка просить поділити спільно майно подружжя, виділивши у її власність пральну машину Samsung, вартістю 12000 грн., два дитячі дивани, вартістю 7000 грн., гірку меблеву дитячу, вартістю 2000 грн., варильну поверхню газову, вартістю 2000 грн., духову шафу електричну, вартістю 3000 грн., відповідачу виділити у власність: диван великий вартістю, 4000 грн., телевізор, вартістю 5000 грн., диван маленький вартістю, 4000 грн., гірка меблева, вартістю 1000 грн., шафа велика, вартістю 4000 грн., холодильник, вартістю 10000 грн., водонагрівач електричний, вартістю, 2500 грн. Також позивачка просить суд визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину кв. [ADDRESS] . Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 05.05.2021 відкрито провадження у справі за вищевказаною позовною заявою та розгляд справи здійснено у порядку спрощеного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надавши до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати у його відсутність, у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі, в судовому засіданні 20.09.2022 відповідач пояснив, що кв. [ADDRESS] була придбана в період шлюбу, а також гірка меблева дитяча, два дитячі дивани, пральна машина Samsung., варильна поверхня газова, духова шафа електрична, диван великий вартістю, водонагрівач електричний, інше майно не вважає спільно набутим, так як телевізор він придбав в 2004 році до шлюбу, диван великий належить матері, гірку меблеву та холодильник подарувати батьки, шафу велику подарував друг. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що з 07.08.2004 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення суду (а.с.10). \~ \~ \~ \~ Рішенням Южного міського суду Одеської області від 07.05.2019 по справі №519/1191/18 шлюб між подружжям розірваний (а.с.10). Під час шлюбу [PERSON] придбана кв. [ADDRESS] , що підтверджується копією нотаріально посвідченого договору купівліпродажу квартири від 25.11.2005 (а.с.11). Щодо рухомого майна Звертаючись до суду з позовом про поділ рухомого майна, позивачка зазначила, що за час шлюбу сторонами було придбано пральна машина Samsung, два дитячі дивани, гірка меблева дитяча, варильна поверхня газова, духова шафа електрична, диван великий, телевізор, диван маленький, гірка меблева, шафа велика, холодильник, водонагрівач електричний, вказавши його вартість, що підтвердила в судовому засіданні, але не надала доказів про вартість цього майна. Під час розгляду справи відповідач підтвердив, що сторонами під час шлюбу за спільні кошти придбано пральна машина Samsung, два дитячі дивани, гірка меблева дитяча, варильна поверхня газова, духова шафа електрична, диван великий, водонагрівач електричний, щодо іншого майна заперечував. Таким чином,\~позивачкою належними\~та допустимими\~доказами взагалі\~не доведено\~факт придбання\~в період\~шлюбу за\~спільні кошти\~подружжя телевізору, дивану маленького, гірки меблевої, шафи великої, холодильника. В матеріалах справи відсутні будь-які копій квитанцій та товарних чеків, на підставі яких суд міг би достовірно встановити, що спірне рухоме майно було придбано подружжям або одним з них у період перебування у шлюбі та було придбано за їх кошти. Суду також не надано будь-яких доказів відносно вартості спірного рухомого майна. Тобто сторонами\~під час\~шлюбу було\~придбано рухоме\~майно,\~а саме: пральна машина Samsung, два дитячі дивани, гірка меблева дитяча, варильна поверхня газова, духова шафа електрична, диван великий, водонагрівач електричний. Між сторонами не було досягнуто згоди щодо розподілу рухомого майна та його вартості. Ураховуючи, що сторони не дійшли згоди про його добровільний поділ, а відтак таке право підлягає захисту в судовому порядку. Вирішуючи спір по суті суд виходить з того, що спірне рухоме майно в силу вимог статей 60, 61, 69-71 СК України є спільним сумісним майном подружжя, а тому право на нього має кожний з подружжя в рівних частках. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ст.66 СК України подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя регулюються ст.69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст.65 СК інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За вимогами ч.ч.1,2 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Відповідно до п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд звертає увагу на те, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Оскільки нерухоме та рухоме майно є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, то позивачка і відповідач мають рівні частки в даних об`єктах. Статтями 11-13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. З урахуванням викладеного вище суд вважає, що вимоги позивачки щодо поділу квартири є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки стороною доведено, що спірне майно було придбано за їх спільні кошти у період шлюбу. Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що придбане за час шлюбу рухоме та нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу шляхом визнання за позивачем та відповідачкою по 1/2 частці вказаного майна. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11). Крім того, за час перебування у шлюбі сторонами придбано побутову техніку, меблі та інші речі побуту. Проте, сторони не дійшли згоди про їх поділ та стягнення з когось із подружжя відповідної грошової компенсації за частку у спільному майні, тому таке майно є неподільне. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти поділу майна, яку вказала позивачка, та заперечував проти виплати грошової компенсації за частку у праві власності на спірне майно. Одночасно, позивачка не надала до суду належних доказів, які підтверджують вартість вищенаведеного майна. Отже, враховуючи вищенаведені обставини справи, беручи до уваги те, що спірне майно, яке є об`єктом поділу, є неподільними речами, сторони не дійшли згоди про їх поділ, а також не дійшли до спільної згоди про компенсацію частини вартості такого майна комусь одному із подружжя, суд залишає спірне майно у спільній частковій власності подружжя, визначаючи їх частки. З огляду на викладене, та враховуючи всі фактичні обставини справи, норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо судових витрат. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial