Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

26.07.2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 50 % частини з усіх видів заробітку (доходу), тобто частини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.07.2021 року і до повноліття дітей. У позовній заяві позивач посилається на те, що у 2009 році між сторонами було укладено шлюб, в якому у них народилися діти: син - [PERSON] , 2010 року народження, та донька - [PERSON] , 2014 року народження. Позовна заява про розірвання шлюбу подана до суду. З позовної заяви вбачається, що відповідач участі у вихованні та утриманні дітей не бере, інших утриманців не має, отримує дохід, має нерухоме майно, його стан здоров`я дозволяє йому працювати, а тому він може сплачувати аліменти у розмірі 9000 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.08.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30.01.2023 року відмовлено в задоволенні клопотання сторони відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. 22.02.2022 року до суду надійшов відзив, у якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає їх недоведеними. Посилається на те, що позивач не надала жодного належного доказу того, що вона проживає разом з дітьми окремо від відповідача, а відповідач ухиляється від виконання обов`язку утримувати дітей. Пояснює, що сторони проживають з дітьми за однією адресою, на момент пред`явлення позову позивач перебувала на утриманні відповідача. Крім того, зазначає, що відповідач отримав поранення в ОСС та у зв`язку з цим потребує систематичного медичного спостереження, відновного, фізіотерапевтичного та санаторно-курортного лікування. Відповідач може працювати в полегшених умовах протягом нетривалого часу. Вказані обставини істотно ускладнюють можливості достатнього заробітку для задоволення особистих потреб та забезпечення дітей у розмірі, запитуваному позивачем. Тому більш справедливим вважає визначення розміру аліментів у виді 1/4 частини від усіх доходів на обох дітей, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. Разом з цим, на думку сторони відповідача, позивач не надала жодного доказу, який свідчив би про існування спору з приводу утримання дітей. Інформація про проживання позивача в м. Житомир заперечується відповідачем та не підтверджена жодним доказом. Також позивач не надала жодного доказу про те, що приймає будь-яку участь в утриманні дітей та що діти проживають з нею. В матеріалах справи міститься також відповідь на відзив, що надійшла 18.07.2022 року, в якій заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, позивачем не визнаються. Так, позивач вказує, що на момент подачі позовної заяви про стягнення аліментів вони з відповідачем разом не проживали, що можуть підтвердити сусіди, вона проживала у [ADDRESS] , з травня по серпень. 02.03.2021 року позивач звільнилася, щоб приділяти більше часу дітям. При звільненні отримала розрахунок у сумі 50 000 грн. та відразу стала на облік в центр зайнятості. На продукти, на дозвілля дітей витрачала свої кошти, а не кошти відповідача. З того часу, коли вийшла з декретної відпустки, основні витрати (спортивні заняття сина у секції ММА, заняття дочки в акторській школі, відвідування лікувально-реабілітаційного центру дітей, покази моди у доньки) на дітей покладалися на неї. На забезпечення у відповідача ніколи не була. В травні місяці у дітей закінчилося навчання і вони переїхали в м. Житомир, до її батьків. З травня по липень відповідач відправив 3000 грн. Відповідач взагалі не приймає участі у вихованні дітей. Зазначає, що в додатках не надано довідку про факт проживання однією сім`єю . Такої довідки бути не може, тому що цей будинок вони купували разом, але оформлений на батька відповідача. Крім того, наявність у відповідача інвалідності не звільняє його від виховання та утримання дітей. Так як розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, сторони у судове засідання не викликалися. Суд вважає за можливе розглянути справу за матеріалами наявними у справі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 10.10.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , питання щодо розірвання якого знаходилося на розгляді Солом`янського районного суду м. Києва (справа № 760/18643/21) та згідно інформації, яка міститься в загальному доступі в Єдиному державному реєстру судових рішень, розірваний рішенням від 17.02.2022 року. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), та малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Стаття 4 ЦПК України гарантує право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Попри твердження сторони відповідача, що позивачем не доведено існування спору з приводу утримання дітей, з матеріалів позовної справи вбачається спір про право, оскільки позивач вважає її права та права дітей порушеними з підстав, викладених в позові. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Представник відповідача посилається на те, що сторони проживають з дітьми за однією адресою та заперечує відносно окремого проживання позивача в м. Житомир. Однак, на підтвердження своїх тверджень жодних доказів не надає. Також не спростовано доводів позивача щодо ухилення відповідача від участі у вихованні та утримання дітей. Позивач просить стягнути аліменти з відповідача на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу), обґрунтовуючи заявлений розмір тим, що відповідач інших утриманців не має, є працездатним, отримує дохід, має нерухоме та рухоме майно, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому він може сплачувати аліменти у розмірі 9000 грн. Відповідач же вважає справедливим визначення розміру аліментів у вигляді 1/4 частин від усіх доходів на обох дітей. При визначенні розміру аліментів суд враховує всі обставини, що мають істотне значення, відповідно до ст. 182 СК України: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При розгляді справи судом було встановлено обставини, які згідно з вимогами ч. 1 ст. 182 СК України суд має врахувати при визначенні розміру аліментів, а саме, що згідно наданої довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ № 300191 відповідач має третю групу інвалідності через захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини (дата огляду - 05.01.2022 року). З наданого документу вбачається, що інвалідність встановлена на строк до 01.06.2022 року, дата чергового огляду - 10.07.2022 року. Однак, інших медичних документів після дати чергового огляду, що підтверджує стан здоров`я платника аліментів, суду надано не було. До того ж, наявність третьої групи інвалідності не позбавляє відповідача можливості працювати для забезпечення своїх потреб та потреб його малолітніх дітей, протипоказаннями є лише важка фізична праця. Суд враховує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч. 2 ст. 182 СК України). Так, концепція відносин зі сплати аліментів на дитину полягає в тому, щоб інтереси дитини були забезпечені найкращим чином. Аналізуючи норми чинного сімейного законодавства вбачається, що права дитини мають пріоритет у співвідношенні із правами й обов`язкам її батьків. Батьки зобов`язані утримувати своїх дійте незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Таким чином, відповідач зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, створювати необхідні умови для їх розвитку та життя нарівні з позивачем, тобто витрати на утримання дитини мають нести спільно обоє батьків, виходячи із принципу рівності прав й обов`язків батьків. Разом з тим, матеріали справи не містять інформації щодо суми, яку позивач витрачає кожного місяця на утримання малолітніх дітей, в тому числі і приблизного розрахунку, що в таку суму входить. Тобто, заявлений розмір аліментів, які позивач просить стягувати з відповідача щомісяця, не є обґрунтованим з огляду на положення законодавства. Доведення необхідного розміру стягнення аліментів покладено на сторону, яка заявляє такі вимоги. Крім того, позивачем не надано жодних документів, що б підтверджували матеріальний стан відповідача, який дозволяв би йому сплачувати аліменти в заявленому розмірі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За положеннями ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд враховує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідач, свою чергу, також не надав жодного документу, який свідчив би про його незадовільний майновий стан. Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, суд вважає, що заявлений розмір аліментів, які просить стягнути позивач є частково обґрунтованим, оскільки має відповідати потребам дитини, враховуючи мету аліментного зобов`язання. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе стягувати з відповідача на користь позивача на утримання малолітніх дітей, аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 26.07.2021 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: partial