Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягування, посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем по справі був зареєстрований шлюб, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.07.2019 (справа №712/787/19) - розірвано. Від даного шлюбу у сторін по справі є діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] серія 1-СР від 02.12.2008 року та [PERSON] [INFO] , свідоцтво про народження № [NUMBER] серія 1-СР від 05.03.2015 року. У зв`язку із ухиленням відповідача по справі від виконання батьківського обов`язку по утриманню дітей, позивачка звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів. Рішенням Соснівського районного суду від 20.01.2020 року (справа №712/13666/19) на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] та сина [PERSON] , стягнуто аліменти з відповідача, щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., з врахуванням індексу інфляції, починаючи з 18.10.2019 до повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] , після чого щомісячно у розмірі 1000 грн. з врахуванням індексу інфляції до повноліття сина [PERSON] , тобто до [INFO] . Разом з тим, розмір аліментів, що стягуються з відповідача, є недостатнім для забезпечення дітей належним чином. Витрати пов`язані з дітьми складаються з оплати репетитора з англійської мови для [PERSON] , придбання додаткового приладдя для занять боксом для [PERSON] , харчування, лікування, оплати комунальних послуг, забезпечення дозвілля та розваг, придбання навчальних посібників, канцелярського приладдя, а також на придбання одягу, загальна їх вартість становить в середньому 9000 грн. на місяць. У свою чергу, розмір аліментів, який стягується із відповідача на утримання дітей є мізерним та явно не забезпечує їхнім дітям навіть 50% встановленого законом прожиткового мінімуму доходів. На даний час відповідач є військовослужбовцем та отримує регулярний та стабільний дохід у ОБрТрО, в/ч [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] , який станом на жовтень 2022 року складає 14748,65 грн. і це без врахування премій. Вважає, що стан здоров`я та матеріальне становище відповідача по справі дає можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у більшому розмірі ніж встановлений рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.01.2020, а саме в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Просить змінити розмір стягуваних з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , визначених рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.01.2020 року. Стягнути з [PERSON] , [INFO] ІПН [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] , після чого щомісячно в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття сина [PERSON] , тобто до [INFO] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. Відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи,\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, на підставі ст. ст. 280 - 283 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] , був зареєстрований шлюб, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.07.2019 (справа №712/787/19) - розірвано. Від даного шлюбу у сторін по справі є діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] серія 1-СР від 02.12.2008 року та [PERSON] [INFO] , свідоцтво про народження № [NUMBER] серія 1-СР від 05.03.2015 року. Рішенням Соснівського районного суду від 20.01.2020 року (справа №712/13666/19) на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] та сина [PERSON] , стягнуто аліменти з відповідача, щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., з врахуванням індексу інфляції, починаючи з 18.10.2019 до повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] , після чого щомісячно у розмірі 1000 грн. з врахуванням індексу інфляції до повноліття сина [PERSON] , тобто до [INFO] . Відповідно до ч. 2, ч. 3\~ст. 150 СК України, батьки зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН\~про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до вимог\~ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом\~статті\~ 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України\~від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.\~Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну розміру аліментів, позивач посилалася на те, що розмір аліментів, що стягуються з відповідача, є недостатнім для забезпечення дітей належним чином. Витрати пов`язані з дітьми складаються з оплати репетитора з англійської мови для [PERSON] , придбання додаткового приладдя для занять боксом для [PERSON] , харчування, лікування, оплати комунальних послуг, забезпечення дозвілля та розваг, придбання навчальних посібників, канцелярського приладдя, а також на придбання одягу, загальна їх вартість становить в середньому 9000 грн. на місяць. У свою чергу, розмір аліментів, який стягується із відповідача на утримання дітей є мізерним та явно не забезпечує дітям навіть 50% встановленого законом прожиткового мінімуму доходів. На даний час відповідач є військовослужбовцем та отримує регулярний та стабільний дохід у ОБрТрО, в/ч [NUMBER] , за адресою: Черкаська обл., м. Золотоноша, який станом на жовтень 2022 року складає 14748,65 грн. і це без врахування премій. Вважає, що стан здоров`я та матеріальне становище відповідача по справі дає можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у більшому розмірі ніж встановлений рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.01.2020, а саме в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів визначений у певній грошовій сумі та навпаки) Вказане відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13. Частиною 3 статті 181 Сімейного Кодексу визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положення ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, ст.ст. 181,182 СК України дають підстави для висновку про те, що суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька дитини. Виконання передбачених статтею 150 СК\~обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно із\~Законом України «Про бюджет України на 2023 рік»\~прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років 2272 грн; для дітей віком від 6 до 18 років 2833 грн. Таким чином, розмір присуджених на користь позивача аліментів в розмірі 2000 грн. щомісячно, в даний час є меншим встановленого законом 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в зв`язку з чим для забезпечення мінімальних потреб дітей позивачка змушена у більшій мірі, ніж відповідач, нести витрати на утримання дитини, що об`єктивно тягне за собою негативні зміни в її матеріальному стані, оскільки порушує принцип рівності участі кожного з батьків в утриманні дитини в обсязі, не нижчому ніж прожитковий мінімум. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки позивачкою доведено підстави для зміни розміру аліментів на 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Суд вважає, що визначений розмір аліментів є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України. При цьому діти сторін будуть захищені та будуть отримувати належне утримання від батька в однаковому обсязі, що гарантовано як нормами національного так і норами міжнародного законодавства. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved