Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про встановлення батьківства, яку згодом уточнила. Позовна заява мотивована наступним: [INFO] помер [PERSON] [INFO] , який мешкав за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] належала квартира [ADDRESS] . В зазначеній квартирі, яка належала [PERSON] , зареєстрована з 24.11.2010 року та мешкає позивач [PERSON] , [INFO] . [PERSON] прийняла спадщину після померлого [PERSON] відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявив про відмову від неї. 26.04.2021 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Карташової Анни Сергіївни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але враховуючи на відсутність встановлених законом доказів спорідненості між [PERSON] та [PERSON] , нотаріусом Карташовою А.С. повідомлено про необхідність надання відповідного судового рішення, яким буде встановлено факт проживання однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини заявниці та спадкодавця. Таким чином, визнання даного факту необхідно для реалізації позивачем [PERSON] права на отримання спадщини. З огляду на обставини, докладно наведені в позовній заяві, спадкодавець [PERSON] вважав [PERSON] своєю рідною донькою, тому після повернення до м. Запоріжжя та приватизації квартири в 2010 році, зареєстрував [PERSON] на своїй житловій площі та проживав разом з нею однією сім`єю до своєї смерті [INFO] . З 24.11.2010 року по 28.09.2020 року [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] , спільно користувались житлом, мали спільний бюджет і побут, вели спільне господарство, допомагали один одному, разом купували харчі, спільно несли витрати на побутові потреби, лікування, утримання житла, купували речі домашнього вжитку для спільного користування, їх відносини відповідали усім ознакам сімейного співжиття. Після смерті [PERSON] витрати на його похорон здійснила [PERSON] разом із своїм чоловіком. В зв`язку з вищевикладеним [PERSON] просить суд встановити факт її проживання із спадкодавцем [PERSON] [INFO] , який мешкав за адресою: [ADDRESS] та помер [INFO] , однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з [INFO] по [INFO] . Визнати [PERSON] спадкоємцем четвертої черги після [PERSON] [INFO] , померлого [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] [INFO] , померлого [INFO] . В судовому засіданні [PERSON] підтримала вимоги викладені в уточненій позовній заяві, просила суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених у ній. Відповідач повідомлений про розгляд справи, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу його реєстрації. Відповідач відзиву на позов не подав, причини неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] будучи допитані у судовому засідання, як свідки почергово пояснили, що знайомі з [PERSON] , повідомили суду, що вона проживала з [PERSON] , який вважався їй батьком в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Суд, за згодою позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст. 223 ч. 4, 279, 280 ЦПК України. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються уточнені позовні вимоги, заслухавши учасників процесу, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] [INFO] , який мешкав за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а.с.23). За життя [PERSON] належала квартира [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] , виданим Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради 08.09.2010 року (а.с.29). В зазначеній квартирі, яка належала [PERSON] , зареєстрована з 24.11.2010 року та мешкає позивач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання та копією відповіді на запит здепартаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (а.с.14, 121. [PERSON] прийняла спадщину після померлого [PERSON] відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявив про відмову від неї. 26.04.2021 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Карташової Анни Сергіївни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.30). З 24.11.2010 року по 28.09.2020 року [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] , спільно користувались житлом, мали спільний бюджет і побут, вели спільне господарство, допомагали один одному, разом купували харчі, спільно несли витрати на побутові потреби, лікування, утримання житла, купували речі домашнього вжитку для спільного користування, їх відносини відповідали усім ознакам сімейного співжиття. Після смерті [PERSON] витрати на його похорон здійснила [PERSON] разом із своїм чоловіком, що підтверджується рахунком-замовленням витрат на поховання, копія якого була додана до позовної заяви (а.с.31). На підставі ч.ч.3, 5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.\~1270\~цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст.\~1264\~ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 211 «інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до матеріалів витребуваної спадкової справи № 18/2021 з заявою\~щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом до нотаріуса звернулась [PERSON] (а.с.114). Приватним нотаріусом Карташовою А.С. повідомлено про необхідність надання відповідного судового рішення, яким буде встановлено факт проживання однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини заявниці та спадкодавця (а.с.122). Метою звернення позивачки до суду є встановлення факту її постійного проживання як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та оформлення прав на спадкове майно. В судовому засіданні встановлено, що від встановлення факту постійного проживання позивачки зі спадкодавцем на час смерті залежить виникнення та зміна його майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю оформлення права власності на спадкове майно. Відповідно до ч.1\~ст.1221ЦК України\~місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.п.2, 23Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, в силу вимог ч.1 ст.1299\~ЦК України спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього заявнику необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Так як такі документи у позивача відсутні, тому він звернувся до суду із позовом про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. Положеннями ч.2 ст.1120\~ЦК України встановлено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. Таким чином, оскільки позивач, як спадкоємець за законом постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини в одному помешканні та протягом шести місяців із часу відкриття спадщини не заявив про свою відмову від спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину. Метою встановлення факту спільного проживання позивачки зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна. Згідно ч.1 ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1 ст.392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З урахуванням вищенаведеного та з метою усунення обставини, яка перешкоджає оформленню права власності на спадкове майно, суд вважає, що необхідно встановити факт проживання [PERSON] разом з спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , за адресою [ADDRESS] на час відкриття спадщини, визнати [PERSON] [INFO] , спадкоємцем четвертої черги після [PERSON] [INFO] , померлого [INFO] , визнати за [PERSON] [INFO] , право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] [INFO] , померлого [INFO] . Відповідно частини 1 статті 76\~ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2 статті 77\~ЦПК України. Згідно частини 1 статті 81\~ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як вбачається з положень частини 1\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що уточнена позовна заява обґрунтована, знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, і підлягає задоволенню.

Outcome: approved