Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-02 00:00:00

Представник позивачки звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що покійній матері [PERSON] [PERSON] , на праві приватної власності належали дві земельні ділянки площею 0,10 га кожна в урочищі «Торговий» та одна площею 0,40 га в урочищі «Заховиці». До дня своє смерті мати позивачки залишила заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON] . Після смерті матері позивачка звернулася до Свалявської ДНК та прийняла спадщину на майно, а саме житловий будинок в [ADDRESS] на що державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Щодо вищевказаних земельних ділянок зазначив, що позивачці було повідомлено, що для реєстрації права власності необхідний оригінал державного акта на право власності на земельну ділянку, який був відсутній у неї, та роз`яснено право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, у зв`язку з втратою оригіналів правовстановлюючих документів. Вказав, що [PERSON] з часу прийняття спадщини сплачувався земельний податок. Тому просить суд визнати за позивачкою право власності на земельні ділянки площею 0,10 га, в урочищі "Торновий", площею 0,10 га, в урочищі "Торновий", площею 0,40 га, в урочищі "Заховиці" в порядку спадкування за заповітом від 03.06.1999 року після сменрті [PERSON] , які, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЗК №020694 від 25.12.2001 року, належали покійній. Сторони у\~судове засідання\~не з`явилися.\~Подали заяви\~про розгляд\~справи у\~їх відсутності.\~Представник позивачки\~позовні вимоги\~підтримує у\~повному обсязі\~та наполягає\~на їх\~задоволенні.\~Представник відповідача\~подав заяву\~про розгляд\~справи у\~його відсутності,\~вирішення позовних\~вимог залишив\~на розсуд\~суду (а.с. 19-21). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити зважаючи на наступне. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.07.2002 року, [PERSON] померла [INFO] , у віці 83 років, про що було складено відповідний актовий запис 47 від 08.07.2002 року (а.с 6). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.04.2003 року, на підставі заповіту, посвідченого Неліпинською сільрадою, 03.06.1999 року і зареєстрованого в реєстрі за № 34 спадкоємцем зазначеного в заповіті майна громадянки [PERSON] , померлої [INFO] , є [PERSON] , мешканка [ADDRESS] . Спадкове майно складається з житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 7). Як убачається з повідомлення виконавчого комітету Неліпинської сільської ради від 11.08.2022 року за № 659/02-07, на ім`я [PERSON] , відповідно до Книги обліку державних актів по розпаюванню земель бувшого КСГП «Неліпинське», видано державний акт на право приватної власності на землю серія ІV-ЗК №020694 на підставі рішення 14 сесії 23 скликання Неліпинської сільської ради (а.с. 9). Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, серії IV-ЗК № 020694 від 25.12.2001 року, [PERSON] , мешканці [ADDRESS] , передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,60 га (земельна ділянка, площею 0,10 га в урочищі «Торговий», земельна ділянка, площею 0,10 га в урочищі «Торговий», земельна ділянка, площею 0,40 га в урочищі «Заховиці»). Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №72 (а.с. 8). Згідно довідки №98 про визначення грошової оцінки земельної ділянки від 27.04.2004 року, вартість вищевказаного нерухомого майна складає 5319,30 грн (а.с. 10). Окрім того, судом встановлено, що позивачкою сплачувався земельний податок, про що свідчать відповідні платіжні документи, додані до позовної заяви (а.с. 11-14). Вищезгадані обставини стверджуються відповідними документами і ніким не оспорюються. Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства УРСР і погодженою 15.01.1966 року із Верховним Судом УРСР, було встановлено, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать, зокрема, громадянам на праві особистої власності (п.п. 2, 4); будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягають реєстрації (п. 6); при відсутності правовстановлюючих документів, зазначених в Інструкції, у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу бюро технічної інвентаризації при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам, з метою їх подальшої реєстрації, а при відсутності таких книг необхідних для реєстрації питання вирішуються в кожному окремому випадку за заявою зацікавленої особи з проведенням відповідного обстеження і якщо зібрані матеріали підтверджують належність будинку заявнику, вирішується питання про оформлення права власності (п.п. 10, 20). Таким чином, на час будівництва житлового будинку, з урахуванням також положень ст. 4 ЦК Української РСР (1963 року), реєстрація права власності на нього не вимагалася, як докази належності будинку певній особі могли бути прийняті документи, що не були передбачені Додатком №1 до згаданої Інструкції від 31.01.1966 року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його спадкодавцю на час його смерті ніким не оспорюється. \~ \~ \~ \~ Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої законом від 17.07.97 № 475/97-ВР, передбачено право фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Згідно з нормою ст. 319 цього кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити з своїм майном,

Outcome: approved