Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

Керівник Чернівецької окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі: Тереблеченської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про повернення земельної ділянки, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на території Тереблеченської сільської ради Чернівецького району знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером 7312085700:02:007:0001, цільове призначення якої - для іншого сільськогосподарського призначення, водного фонду (ставок), для рибогосподарських потреб. Рішенням сесії Тереблеченської сільської ради № 162а-6/21 від 28 травня 2021 року громадянину [PERSON] передано в оренду вище вказану земельну ділянку площею 7,6771 га. На підставі вказаного рішення 29 травня 2021 року між Тереблеченською сільською радою та громадянином [PERSON] укладено договір оренди зазначеної землі, та земельна ділянка передана йому згідно Акту прийому передачі. Відповідно до зазначеного договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером 7312085700:02:007:0001 площею 7,6771 га. Відповідно до пункту 43 Договору він набирає чинності після підписання сторонами та його реєстрації. Строк дії договору становить 11 місяців (п. 8 договору). Договір припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено (п. 29 договору). Державна реєстрація права користування (оренди) спірними земельними ділянками за відповідачем не здійснювалась. Згідно із п. 21 Договору після його припинення орендар повертає орендодавцю земельну ділянку у стані не гіршому, порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. 14 липня 2021 року рішенням сесії Тереблеченської сільської ради № 207а-7/21 від скасоване рішення сесії Тереблеченської сільської ради № 162а-6/21 від 28.05.2021 про надання в оренду громадянину [PERSON] вищевказаної земельної ділянки. Однак, [PERSON] вказану земельну ділянку Тереблеченській сільській раді не передав, угоду про розірвання договору не підписав, факт використання земельної ділянки підтверджується інформацією сільської ради та актом обстеження земельної ділянки. Вищевказані обставини свідчать про протиправне надання в оренду відповідачу земельної ділянки на підставі нікчемного в силу закону правочину без проведення земельних торгів (аукціону). Отже, земельна ділянка комунальної власності з кадастровим номером 7312085700:02:007:0001 площею 7,6771 га вибула в користування відповідача без проведення земельних торгів та на підставі скасованого в подальшому рішення органу місцевого самоврядування. Аналіз укладеного договору оренди землі свідчить про його нікчемність, оскільки він не містить всіх істотних умов, укладений без проведення аукціону та на підставі скасованого рішення органу місцевого самоврядування. На підставі викладеного, просить суд зобов`язати [PERSON] повернути Тереблеченській об`єднаній територіальній громаді в особі Тереблеченської сільської ради ( вул. Головна, 10 а, с. Тереблече Чернівецького району Чернівецької області, код ЄДРПОУ 04418423, земельну ділянку з кадастровим номером 7312085700:02:007:0001, площею 7,6771 га, а також стягнути з відповідача на користь Чернівецької обласної прокуратури ( код 02910120, банк ДКСУ м. Київ, код банку 820172, р/р UA3782017203431100010000044946, класифікація видатків бюджету - 2800). Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак начальник Глибоцького відділу Чернівецької окружної прокуратури Димчук І.І. подав до суду заяву, згідно якої просив суд позовні вимоги задовільнити та справу розглядати у відсутності представника прокуратури. Представник Тереблеченської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, згідно якої сільська рада не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти задоволення позовних вимог та справу просив розглядати у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Статтею 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою про захист інтересів держави. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. У відповідності із ч. 4 ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Таким органом, відповідно до ст. ст. 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, чи зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою. Статтею 12 Земельного кодексу України сільські, селищні та міські ради у галузі земельних відносин наділені повноваженнями щодо розпорядження землями територіальних громад. Згідно з частинами 1-2 статті 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Відповідно до ч. 1 та 4 ст. 122 вказаного вище кодексу сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Судом встановлено, що рішенням Тереблеченської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області № 162а-6/21 від 28 травня 2021 року, [PERSON] було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо передачі в оренду земельної ділянки в с. Нижні Синівці Тереблеченської сільської ради, загальною площею 7,6771 га, кадастровий номер 7321085700:02:07:0001, із цільовим призначенням 10.07 для рибогосподарських потреб. На підставі вказаного рішення 29 травня 2021 року між Тереблеченською сільською радою та громадянином [PERSON] укладено договір оренди зазначеної землі. Відповідно до зазначеного договору Тереблеченська сільська рада надала, а [PERSON] прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для іншого сільськогосподарського використання, водного фонду з кадастровим номером 7312085700:02:007:0001 площею 7,6771 га. Строк дії договору становить 11 місяців (п. 8 договору). Договір припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено (п. 29 договору). Вказана земельна ділянка передана [PERSON] згідно Акту прийому передачі об`єкта оренди ( земельної ділянки0 від 30 травня 2021 року. Державна реєстрація права користування (оренди) спірними земельними ділянками за [PERSON] не здійснювалась. Згідно із п. 21 Договору після його припинення орендар повертає орендодавцю земельну ділянку у стані не гіршому, порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. 14 липня 2021 року рішенням сесії Тереблеченської сільської ради № 207а-7/21 скасоване рішення сесії Тереблеченської сільської ради № 162а-6/21 від 28.05.2021 про надання в оренду громадянину [PERSON] земельної ділянки в с. Нижні Синівці Тереблеченської сільської ради, загальною площею 7,6771 га, кадастровий номер 7321085700:02:07:0001, із цільовим призначенням 10.07 для рибогосподарських потреб. Однак, [PERSON] вказану земельну ділянку Тереблеченській сільській раді не передав, угоду про розірвання договору не підписав, факт використання земельної ділянки підтверджується листом Тереблеченської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області № 583 від 18.11.2022 року та актом обстеження земельної ділянки від 09 грудня 2022 року. Так, згідно із ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування (ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Під рішенням органу місцевого самоврядування у даному контексті розуміється рішення сесії відповідної ради, прийняте на її пленарному засіданні у відповідності із вимогами Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Регламенту роботи ради. Крім цього, передача в оренду земельних ділянок здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Аналогічні положення щодо набуття права оренди земельної ділянки на конкурентних засадах містять ст. ст. 6, 16 Закону України «Про оренду землі». За відсутності виключень, визначених ст. 134 Земельного кодексу України, продаж права оренди ділянок комунальної власності здійснюється виключно на земельних торгах в порядку, визначеному ст. 135-139 Земельного кодексу України. Зокрема, у відповідності із ч. 1 ст. 135 Земельного кодексу Земельні торги проводяться у формі аукціону, за результатами проведення якого укладається договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з учасником (переможцем) земельних торгів, який запропонував найвищу ціну за земельну ділянку, що продається, або найвищу плату за користування нею, зафіксовану в ході проведення земельних торгів. Метою проведення земельних торгів є отримання найбільш економічно вигідної ціни за користування земельною ділянкою комунальної або державної власності, шляхом конкуренції учасників торгів, що забезпечує можливість повноцінної реалізації правомочностей власника землі, які включають, в тому числі, право на отримання максимальних доходів від її використання. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У відповідності до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. Отже, земельна ділянка комунальної власності з кадастровим номером 7312085700:02:007:0001 площею 7,6771 га вибула в користування відповідача без проведення земельних торгів та на підставі скасованого в подальшому рішення органу місцевого самоврядування. Аналіз укладеного договору оренди землі свідчить про його нікчемність, оскільки він не містить всіх істотних умов, укладений без проведення аукціону та на підставі скасованого рішення органу місцевого самоврядування. Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи справу № 688/2908/16-ц (постанова від 29.09.2020), сформувала правову позицію, згідно якої укладення договору оренди землі без дотримання конкурентних засад, спрямоване на незаконне заволодіння земельною ділянкою, то він відповідно до ч.1 та 2 ст. 228 ЦК України є нікчемним. Розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності і добросовісності (п. 6 ч.1 ст.3 ЦК України), тому Велика Палата Верховного Суду вважає, що неконкурентне надання землі в користування за наявності двох або більше бажаючих не відповідає зазначеним принципам. Зокрема, ч. 1 ст. 228 ЦК України визначає, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок є нікчемним (ч.2 ст. 228 ЦК України). За змістом ст.ст. 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст. 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Цивільні правочини, які порушують публічний порядок, є нікчемними. Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч.2 ст. 152 ЗК України). Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (абзац перший ч.1 ст. 216 ЦК України). У разі недійсності правочину суд застосовує реституцію: кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (абзац 2 ч.1 ст. 216 ЦК України). У постанові від 28 листопада 2018 року по справі № 504/2864/13-ц Велика Палата Верховного Суду (п. 60-62) сформувала правовий висновок, згідно якого зобов`язання з реституції виникають внаслідок недійсності правочину (його нікчемності чи визнання судом недійсним). Реституція є заходом, спрямованим на приведення майнового стану сторін недійсного правочину до стану, який вони мали до вчинення такого правочину. Вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного, зокрема нікчемного, правочину, за правилами реституції може бути адресована тільки стороні цього правочину. Крім того, реституцію можна застосувати лише у випадку, коли предмет недійсного правочину станом на час вирішення відповідного питання перебуває в тієї сторони недійсного правочину, якій він був переданий. Крім цього, відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно положень ст.12,13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Виходячи із вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт протиправного надання в оренду відповідачу земельної ділянки на підставі нікчемного в силу закону правочину без проведення земельних торгів (аукціону). Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подачу позову позивачем сплачено 2 481,00 грн. судового збору, а тому дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved