Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-18 00:00:00

29.04.2022 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Миколаївської обласної ради (далі КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Миколаївської обласної ради), в якому просив: визнати незаконним та скасувати Наказ (розпорядження) № 256/к/тр про припинення трудового договору (контракту) за сумісництвом від 29.03.2022 КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Миколаївської обласної ради; поновити його на роботі на посаді водія автотранспортних засобів екстреної медичної допомоги виїзної бригади І класу Первомайської СММД КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Миколаївської обласної ради та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення 31.03.2022 до дня прийняття рішення судом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 01.02.2017 відповідно до наказу № 46-К його було прийнято на роботу на посаду водія автотранспортних засобів екстреної медичної допомоги виїзної бригади І класу Первомайської СШМД КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Миколаївської обласної ради. Згодом, наказом\~ головного\~лікаря КНП\~«Миколаївський\~обласний\~центр\~екстреної медичної\~допомоги\~та\~медицини катастроф»\~Самойлова\~А. за № 256/к/тр від 29.03.2022 року його було звільнено з роботи з 31.03.2022 на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України з посади водія автотранспортних засобів екстреної медичної допомоги виїзної бригади Первомайська СЕ(Ш)МД за систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором. З текстом зазначеного наказу його було ознайомлено 29.03.2022 під підпис, однак його копію було видано лише 27.04.2022, а не в день звільнення. Позивач вважає такий наказ незаконним, посилаючись на те, що його звільнення було проведено з порушенням трудового законодавства, не було систематичності невиконання ним посадових обов`язків, покладених на нього трудовим договором, а тому відсутні підстави для його звільнення. Вважає, що незаконним звільненням були порушені його трудові права, у зв`язку з чим просив скасувати незаконний наказ, поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Уточненого позову, про який зазначила представниця позивача у заяві від 13.02.2023 року, позивачем подано не було. Саме наказ (розпорядження) № 256/к/тр від 29.03.2022, яким позивач був звільнений з 31.03.2022 на підставі рапорту старшого фельдшера Первомайської СЕ(Ш)МД від 28.03.2022 є предметом позову, з яким позивач звернувся до суду 29.04.2022. Уточненого позову позивачем суду не надавалося. Відповідно до ч.2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Ухвалою від 02.05.2022 прийнято до розгляду надану позовну заяву та відкрито провадження у вказаній справі; постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено судовий розгляд. Ухвалою від 02.05.2022 задоволено клопотання позивача про витребування від відповідача доказів. 17.05.2022 до суду надійшов відзив відповідача разом із підтвердженням його направлення позивачу (а.с.30-37), у якому відповідач проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні, мотивуючи тим, що наказ про припинення трудового договору (контракту) №256/к/тр технічно було виготовлено 29.03.2022 працівником відділу кадрів КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Миколаївської обласної ради на підставі рапорту старшої медсестри станції швидкої медичної допомоги (далі СШМД) м. Первомайська [PERSON] від 28.03.2022 у відповідності до законодавства. У зв`язку з тим, що 31.03.2022 не був робочим днем для [PERSON] , цей наказ був відсканований та надісланий до Первомайської СШМД електронною поштою для негайного ознайомлення позивача з ним, отримання його копії, а також для ознайомлення старшої медсестри Первомайської СШМД для врахування при складанні графіку роботи на наступний місяць. Цього ж дня, 29.03.2022, позивач ознайомився з текстом вказаного наказу, підписав його, проставив дату 29.03.2022 та зазначив, що він з наказом не згоден. Видати позивачу копію наказу про припинення трудового договору та трудову книжку у день звільнення було неможливо, так як остання зміна позивача була з 29.03.2022 до 30.03.2022. Від отримання вказаних документів поштою позивач відмовився і повідомив, що забере їх особисто, коли буде в м. Миколаєві. Саме за таких обставин копія наказу і трудова книжка позивачем була отримана 27.04.2022, коли він особисто з`явився до КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Миколаївської обласної ради в м. Миколаєві. Також представник відповідача зазначив, що позивача звільнено за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, тобто за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення. 27.01.2022 до позивача було застосоване громадське стягнення у вигляді товариського зауваження за результатами засідання робочої групи Первомайського СЕ(Ш)МД, що було оформлено протоколом, а 25.03.2022 позивач повторно протягом року допустив порушення трудової дисципліни. За таких обставин вважає, що має місце систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього, а тому звільнення позивача є законним. 17.05.2022 представник відповідача надав суду клопотання про виклик свідків (а.с.59-61). Ухвалою суду від 19.05.2022 вказане клопотання було задоволено (а.с.65). 03.06.2022 представник позивача адвокат Доров А.О. надав суду клопотання про витребування доказів (а.с.110-112) та клопотання про об`єднання в одне провадження цивільної справи №484/1145/22 (провадження №2/484/668/22) за позовом [PERSON] до КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Миколаївської обласної ради про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та цивільної\~справи №484/1308/22\~(провадження\~№2/484/695/22)\~за позовом\~ [PERSON] до КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Миколаївської обласної ради про визнання протиправним протоколу про застосування дисциплінарного стягнення (а.с.116-118). Ухвалами суду від 06.06.2022 у задоволенні вказаних клопотань відмовлено (а.с.126,127). 20.06.2022 до суду від представника позивача адвоката Дорова А.О. надійшла відповідь на відзив, разом із підтвердженням її направлення відповідачу, у якій він заперечував проти наведених у відзиві аргументів, підтримав позовні вимоги повністю та просив їх задовольнити (а.с.133-140). 24.06.2022 до суду від представника відповідача надійшли письмові заперечення, у яких він просить відмовити в задоволенні позову (а.с.152-156). Ухвалою суду від 20.07.2022 у справі було зупинено провадження до набрання законної сили рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі №484/1308/22, провадження №2/484/695/22, за позовом [PERSON] до КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Миколаївської обласної ради про визнання протиправним протоколу про застосування дисциплінарного стягнення. Ухвалою суду від 29.11.2022 провадження у справі поновлено /а.с.172/. Ухвалою суду від 28.12.2022 у вказаній справі від відповідача витребувано докази (а.с.187). Крім того,\~ухвалою від\~28.12.2022\~ було\~залучено до\~участі у\~справі в\~якості третьої\~особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору,\~ керівника\~Комунального некомерційного\~підприємства «Миколаївський\~обласний центр\~екстреної медичної\~допомоги та\~медицини катастроф», головного лікаря Самойлова Андрія Леонідовича (а.с.189). 13.01.2022 на виконання ухвали суду від 28.12.2022 про витребування доказів відповідачем суду надано докази. Позивач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, однак до суду не прибув. 13.02.2023 надав через канцелярію суду надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі за наявними у справі доказами. Представник позивача адвокат Вялова І.М. 13.02.2023 до суду не з`явилася, надіслала на електронну пошту суду заяву, в якій просила проводити судове засідання без участі її та позивача і задовольнити позов. Представник відповідача адвокат Гірська Т.А. 13.02.2023 в судове засідання не з`явилася, надіслала на електронну пошту суду заяву, в якій просила проводити судове засідання без її участі та відмовити в задоволенні позову. Третя особа [PERSON] до суду не з`явився, 24.06.2022 надав суду заперечення проти позову, в яких просив відмовити в його задоволенні. 09.02.2023 подав клопотання про розгляд справи без його участі. Ознайомившись з позиціями сторін, викладеними у письмових заявах по суті справи, дослідивши надані суду письмові докази, заслухавши пояснення свідків, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що 01.02.2017 наказом №46-к від 26.01.2017 позивач [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортних засобів екстреної медичної допомоги виїзної бригади І класу Первомайської СЕ(Ш)МД КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Миколаївської обласної ради (а.с.79). В той же час, 01.02.2017 наказом №46-к-а від 26.01.2017 позивач [PERSON] був прийнятий на роботу за сумісництвом на таку ж саму посаду водія автотранспортних засобів екстреної медичної допомоги виїзної бригади І класу Первомайської СЕ(Ш)МД КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Миколаївської обласної ради (а.с.67). 27.01.2022 на підставі пояснювальної записки старшої медсестри Первомайської СЕ(Ш)МД [PERSON] від 19.01.2022 була скликана робоча група за розпорядженням заступника головного лікаря з оперативної та медичної роботи служби екстреної медичної допомоги, медицини катастроф та цивільного захисту населення [PERSON] . Як зазначено в пояснювальній записці старшої медсестри Первомайської СЕ(Ш)МД [PERSON] , остання просила прийняти міри до водія виїзної бригади [PERSON] , який веде себе неадекватно, зокрема, постійно вступає у конфлікти з керівником бригади лікарем [PERSON] (а.с.47). За результатами розгляду вказаного факту Протоколом засідання робочої групи Первомайської СЕ(Ш)МД КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Миколаївської обласної ради б/н від 27.01.2022 [PERSON] було оголошено товариське зауваження та попереджено його про неприпустимість ганебної поведінки в подальшому (а.с.46). Згодом, рапортом старшої медсестри СШМД м. Первомайська [PERSON] від 28.03.2022 (а.с.43) було доведено до відома головного лікаря КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Миколаївської обласної ради факт порушення [PERSON] трудової дисципліни, який полягав у тому, що 25.03.2022 при обслуговуванні виклику №123 до хворої [PERSON] за адресою: с. С. Брід Первомайського району Миколаївської області, що в 25 км від міста, між лікарем [PERSON] та водієм [PERSON] виник конфлікт, в результаті якого водій заблокував двері кабіни і залишив лікаря на вулиці. З приводу конфлікту 25.03.2022 водій [PERSON] та лікар [PERSON] надали керівництву свої письмові пояснення (а.с.48,49). На підставі рапорту [PERSON] наказом (розпорядженням) №256/к/тр КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Миколаївської обласної ради від 29.03.2022 до [PERSON] застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення 31.03.2022 з посади водія автотранспортних засобів, екстреної медичної допомоги, виїзної бригади за п.3\~ч.1 ст.40 КЗпП\~за систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором, та припинено трудовий договір (контракт) (а.с.10, 44). Копію наказу №256/к/тр від 29.03.2022 відповідачем було направлено на електронну адресу Первомайської станції швидкої медичної допомоги (СШМД) для врахування при складанні графіку роботи на наступний місяць, а також для негайного ознайомлення позивача. З вказаним наказом про звільнення [PERSON] ознайомився під підпис того ж дня (29.03.2022) і особисто зазначив: «не згоден». Позивач вважає, що цей наказ є незаконним, зокрема і тому, що на момент ознайомлення з ним той не був підписаний головним лікарем. Однак, відповідачем було спростоване таке твердження і доведено, що це технічна помилка. Крім того, наказом №257/к/тр КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Миколаївської обласної ради від 29.03.2022 про припинення трудового договору (контракту) за сумісництвом [PERSON] звільнено з 31.03.2022 з посади водія автотранспортних засобів екстреної медичної допомоги виїзної бригади за п.3\~ч.1 ст.40 КЗпП\~за систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором (а.с.11). На пропозицію начальника відділу кадрів КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Миколаївської обласної ради [PERSON] отримати трудову книжку засобами поштового зв`язку [PERSON] відмовився та повідомив, що забере її особисто як тільки в нього буде така нагода. Вказаний факт зафіксовано Актом від 30.03.2022 про відмову отримати трудову книжку (а.с.45). Видати трудову книжку позивачу в день звільнення не виявилося можливим, так як остання робоча зміна (чергування у бригаді) позивача була 29.03.2022 - 30.03.2022. Крім того, з пояснень свідка [PERSON] встановлено, що він працює лікарем швидкої і є керівником виїзної бригади. За два роки пандемії процедура виїзду по виклику до хворих на COVID 19+ відпрацьована, існують затверджені протоколи. 25.03.2022, він, будучи керівником виїзної бригади, разом з водієм [PERSON] та старшим фельдшером [PERSON] поїхали на виклик в с. С. Брід Первомайського рану Миколаївської області до хворої на COVID 19+. Він та фельдшер були одягнені відповідно до протоколу, у захисні костюми. Після огляду пацієнтки встановили, що необхідна її госпіталізація, хворій потрібен був кисень. Хвору посадили в салон швидкої разом з фельдшером [PERSON] і повинні були доставити її до лікарні. Він мав намір сісти до кабіни з водієм. Перед цим на вулиці він зняв свій захисний костюм, щиток, рукавички та поклав їх до спеціального мішку, але водій [PERSON] категорично заборонив йому сідати до кабіни з ним, заблокував двері та не впустив його у машину. При цьому матюкався, дзвонив диспетчеру, на гарячу лінію і говорив, що він з ним не поїде. Ніхто не підтвердив, що він не може їхати, тоді водій заблокував двері, залишив його на місці виклику в с. С. Брід і уїхав. При цьому в його адресу висловлювався грубо, вів себе неналежно. До лікарні він добирався самостійно. Потім написав рапорт про цей випадок. Поведінку водія [PERSON] засуджував, звертався до головного лікаря з рапортом та надавав свої письмові пояснення. Вказав, що [PERSON] і раніше неодноразово порушував свої посадові обов`язки, поводився зухвало. Коли везли дітей до м. Миколаєва, гнав зі швидкістю 150 км/год і не реагував на зауваження, їздив на червоний сигнал світлофора. Коли була пожежа бензовоза, не виконав вимогу про виїзд з місця, а заїхав прямо на АЗС, звідки вже його вигнала тероборона. Він постійно піддавав всіх небезпеці, створював конфліктні ситуації. З приводу порушень трудової дисципліни до [PERSON] раніше було застосовано товариське зауваження колективу, ще до війни. Це відбулось на зборах колективу, де були присутні водії, механік, поіменно всіх не пам`ятає. Це відбулось, коли ще головним лікарем був [PERSON] , який також був присутній. Протокол зборів про товариське зауваження підписали того ж дня. Всі члени колективу проголосувати за. [PERSON] не був присутній на тих зборах, чому не знає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює фельдшером виїзної бригади. Разом з водієм [PERSON] та лікарем [PERSON] вони поїхали на виклик в с. С. Брід Первомайського району Миколаївської області до хворої на COVID 19+. Після огляду хворої лікарем виникла необхідність у її госпіталізації. Вона разом з хворою сіли позаду в автомобіль швидкої допомоги, а лікар [PERSON] зачинив їм двері в салон авто і на вулиці зняв свій захисний костюм, обробив руки. Про що [PERSON] та [PERSON] говорили біля 20 хвилин, вона не чула. Так як хвора потребувала кисню, задихалася і нервувала, її треба було доставити до лікарні. Водій [PERSON] запитав у неї чи можна їхати, на що вона відповіла, що так. При цьому лікар [PERSON] залишився на вулиці, на місці виклику. Вона про це знала. Хвору до лікарні супроводжувала лише вона, як фельдшер. Також пояснила, що раніше до [PERSON] не було нарікань з приводу роботи. У протоколі про товариське зауваження вона розписалася, але на самих зборах не була. Більше з цього приводу нічого пояснити не могла. Спочатку пояснила, що підписала протокол у березні, потім, під час допиту [PERSON] - що у квітні. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він працює механіком бригади швидкої допомоги, але в іншій бригаді, ніж [PERSON] 25.03.2022, будучи у складі своєї виїзної бригади разом з фельдшером, він був на шиномонтажі. В цей день він бачив, як лікар [PERSON] йшов пішки. Пізніше дізнався, що водій залишив його на місці виклику у с. С. Брід, не пустив його в кабіну автомобіля швидкої допомоги. Зазначив, що [PERSON] завжди конфліктував з керівництвом, не хотів проходити медичні огляди. Щодо нього розглядалося питання на засіданні робочої групи, ще коли головним лікарем був [PERSON] . Це було приблизно в січні-лютому 2022 року. Він був там присутній. [PERSON] там не було. Були [PERSON] , старша медсестра [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та інші. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] пояснив суду, що він працює водієм іншої виїзної бригади, ніж [PERSON] . Не чув нарікань щодо роботи водія [PERSON] , а також не знає про стягнення, які до нього застосовувалися, так як доступу до кадрової документації не має. Про випадок 25.03.2022 дізнався пізніше. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона працює старшою медичною сестрою ШМД в м. Первомайську. 25.03.2022 виїзна бригада у складі водія [PERSON] , лікаря [PERSON] та фельдшера [PERSON] поїхали на виклик в с. С. Брід Первомайського району до хворої на COVID 19+. Потім їй подзвонив лікар [PERSON] і сказав, що водій залишив його на місці виклику. При цьому водій [PERSON] на дзвінки не відповідав. Вона подзвонила фельдшеру і та сказала, що вони їдуть, везуть хвору, лікаря залишили в селі, бо він посварився з водієм і той заблокував двері та поїхав без нього. Потім [PERSON] подзвонила і сказала, що дочка хворої буде їхати і підбере лікаря. [PERSON] і [PERSON] приїхали на базу і розказали, що сталося, вони обидва писали пояснення з цього приводу. [PERSON] сказав, що у нього здали нерви. Лікар мав право сісти в кабіну до водія, тому що він зняв захисний одяг і обробив руки. Після цього він міг навіть їхати на інший виклик. Вона просила [PERSON] вибачитись, але він не захотів. Вона не могла замовчати такий факт і доповіла в центр. Раніше [PERSON] мав усні нарікання, тому що часто висловлювався матом в бік лікаря та головного лікаря, коли його посилали до «ковідних» хворих. У січні 2022 року у [PERSON] та лікаря [PERSON] був подібний конфлікт, з приводу якого вона писала пояснювальну записку щодо перевезення хворих до м. Миколаєва. На підставі цієї записки 27.01.2022 була скликана робоча група (колектив), на засіданні якої за результатами розгляду до [PERSON] було застосовано товариське зауваження. Це передбачено Правилами внутрішнього трудового розпорядку. Тоді ще був головним лікарем в м. Первомайську [PERSON] . Рішення про створення робочої групи відсутні, це були збори зміни. Всі були присутні і ознайомлені з рішенням. [PERSON] також там була. [PERSON] не було. Він з матюками стукнув дверима і пішов. Завжди себе так поводив. З наказом про звільнення [PERSON] знайомила вона. На копія наказу дійсно був відсутній підпис головного лікаря, але це була електронна копія, яка прийшла електронною поштою. За оригіналом слід було їхати в м. Миколаїв. Наказів про звільнення було два: по основній роботі і за сумісництвом. Вирішуючи надану справу, суд керується наступними нормами права. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, в редакції, що діяла на час звільнення [PERSON] , трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно до\~ст.139 КЗпП України\~працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язків працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків. Порушення трудової дисципліни - це невиконання чи неналежне виконання працівником покладених на нього трудовим договором обов`язків без поважних причин, а також недотримання під час виробничого процесу правил поведінки, встановлених чинним законодавством, правилами внутрішнього трудового розпорядку, посадовими інструкціями, наказами і розпоряджаннями роботодавця тощо. Порушення працівником трудової дисципліни є підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. У постанові Верховного Суду від 28.05.2020 року у справі №215/2049/16-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що при звільненні за п.3 ст. 40 КЗпП мають бути враховані тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовим колективом і громадськими організаціями відповідно до їх статутів. Відповідно до\~п.\~23\~Пленуму\~Верховного\~Суду України\~№\~9\~від\~06.11.1992\~року\~«Про\~практику розгляду\~судами\~трудових\~спорів» за\~передбаченими\~п.3\~ст.40\~КЗпП\~підставами\~ працівник\~може\~бути\~звільнений лише\~за\~проступок\~на роботі,\~вчинений\~після\~застосування до\~нього\~дисциплінарного\~або громадського\~стягнення\~за\~невиконання без\~поважних\~причин\~обов`язків,\~покладених\~на\~нього трудовим\~договором\~або\~правилами внутрішнього\~трудового\~розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року. Відповідно до ч.1\~ст.148 цього Кодексу\~дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна з важливих ознак порушення трудової дисципліни. За змістом\~ст.149 КЗпП України\~до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності. Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст.147-149 КЗпП України\~правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.07.2020 року у справі № 554/9493/17. Відповідно до ст. 152 КЗпП власник або уповноважений ним орган має право замість накладання дисциплінарного стягнення передати питання про порушення трудової дисципліни на розгляд трудового колективу або його органу. Враховуючи зміст позовних вимог і заперечень відповідача, а також наведені вище норми законодавства, з метою повного встановлення всіх обставин, що мають значення для справи, обов`язковому з`ясуванню підлягає питання про те, чи було допущено [PERSON] невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами трудового розпорядку і чи було таке невиконання систематичним, а також чи передбачено положеннями, або статутом або іншими нормативними актами, що регулюють діяльність відповідача, застосування громадських стягнень до працівників, а також з`ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, за яке [PERSON] біло звільнено, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст.147-149 КЗпП України\~правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.07.2020 року у справі № 554/9493/17. Статтею 233 КЗпП України\~передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно з вимогами\~ст.235 КЗпП України\~у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Із оскаржуваного наказу вбачається, що позивача піддано дисциплінарному стягненню у вигляді звільнення за систематичне невиконання обов`язків, покладених на нього трудовим договором за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП. З наведених вище досліджених судом доказів, наданих сторонами, вбачається, що причиною звільнення став конфлікт, який виник 25.03.2022 між позивачем та лікарем бригади екстреної медичної допомоги [PERSON] при обслуговуванні виклику в с. Синюхин Брід, спровокований водієм [PERSON] , внаслідок якого водій [PERSON] залишив лікаря бригади на місці виклику, а сам поїхав. Загальні вимоги щодо трудових обов`язків, які повинен виконувати працівник, прописані у КЗпП. Детальніше їх фіксують у Правилах внутрішнього трудового розпорядку. Конкретні трудові обов`язки працівника закріплюються під час укладення з ним трудового договору, а також у посадовій інструкції, технічних правилах, положенні про дисципліну, наказах (розпорядженнях) роботодавця тощо, з якими працівника, якого приймають на роботу, мають ознайомити під підпис. [PERSON] був ознайомлений із Посадовою інструкцією водія виїзної бригади СШМД м. Первомайська, про що свідчить його особистий підпис (а.с.67, зворотна сторона). В даному випадку водій [PERSON] 25.03.2022 порушив вимог пунктів 1.1, 1.4 Посадової інструкції водія виїзної бригади, затвердженої 01.11.2017 головним лікарем КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Миколаївської обласної ради Самойловим А.Л. (а.с.68-69, 80-81), відповідно до яких водій підпорядковується завідуючому відділом з надання консультативної та екстреної медичної допомоги, водію-механіку, черговому диспетчеру, а в оперативній роботі керівнику виїзної бригади, фельдшеру-диспетчеру та старшому черговому медичному працівнику Центру (Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф) (п.1.4) та водій санітарного автомобіля, який є членом виїзної бригади Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, забезпечує транспортування медичних працівників та оснащення бригади до місця виклику, надання першої медичної допомоги постраждалим при надзвичайних ситуаціях, транспортування пацієнтів у супроводі медичних працівників (п.1.1.). Разом з тим, відповідно до цієї інструкції водій повинен дотримуватись правил внутрішнього трудового розпорядку Центру, а також правил поведінки на місці виклику, на місці надзвичайної події, в осередку масового ураження та особливо небезпечних карантинних інфекцій (п.4.8, п.5.6). \~ \~ \~ \~Щодо дій лікаря виїзної бригади [PERSON] , то відповідно до п. 1.3 Посадової інструкції лікаря виїзної бригади, затвердженої 01.04.2013 головним лікарем КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Миколаївської обласної ради [PERSON] , лікар є керівником та організатором роботи всієї бригади, в тому числі водія. Порушень посадових обов`язків лікарем виїзної бригади, як її керівником, допущено не було. Отже, в даному випадку [PERSON] 25.03.2022 допустив невиконання своїх посадових обов`язків, тобто допустив порушення трудової дисципліни і таке порушення було грубим, за яке могло бути застосовано такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення в разі встановлення його систематичності. Зважаючи на наявність на цей момент громадського стягнення у виді товариського зауваження від 27.01.2022, яке не було скасоване, мало місце систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього. \~ \~ \~ \~При цьому відповідно до п.9.4 Статуту КНП «Миколаївський обласний центр медичної допомоги та медицини катастроф» виробничі, трудові та соціальні відносини трудового колективу з адміністрацією підприємства регулюються колективним договором /а.с.200/. Відповідно до розділу VІІ Правил внутрішнього трудового розпорядку порушення трудової дисципліни, тобто невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудовим договором обов`язків тягне за собою вжиття заходів дисциплінарного стягнення або громадського впливу. Пунктом 5.5 колективного договору передбачено застосування заходів громадського впливу. У розділі 1 Правил внутрішнього трудового розпорядку зазначено про те, що відносно окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] протягом року двічі допустив порушення покладених на нього посадовою інструкцією водія виїзної бригади обов`язків та трудової дисципліни (відповідно до ст.\~151\~КЗпП України строк дії дисциплінарного стягнення один рік), за що до нього було застосовано заходи громадського\~стягнення у\~виглядітовариського зауваження (протокол робочої групи від 27.01.2022) та дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення (наказ №256/к/тр від 29.03.2022). При цьому порушення від 25.03.2022 року було грубим і зухвалим. Порушенням трудової дисципліни вважається невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків. Якщо працівник неналежно виконав роботу чи завдання, не передбачені трудовим договором або посадовою інструкцією, то це не вважається порушенням. Працівник відповідає за свої проступки перед роботодавцем (органом, якому надано право приймати на роботу, обирати, затверджувати або призначати на посаду). Роботодавець приймає рішення: застосовувати до працівника заходи дисциплінарного стягнення чи ні. Застосування таких заходів є правом, а не обов`язком роботодавця. Замість дисциплінарного\~стягнення роботодавець\~може передати\~питання про\~порушення трудової\~дисципліни на\~розгляд трудового\~колективу чи\~його органу\~(ст.\~152\~КЗпП).\~Рішенням трудового\~колективу чи його органу до порушників трудової дисципліни можуть застосовуватися заходи громадського стягнення або впливу. До заходів громадського стягнення належать, наприклад, товариське зауваження або громадська догана. Громадські стягнення враховуються разом із дисциплінарними під час звільнення на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП ( в редакції, що діяла на час звільнення). 09.05.2022 позивачем було оскаржено до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області протокол про застосування до нього громадського стягнення у вигляді товариського зауваження шляхом подання позовної заяви про визнання вказаного протоколу протиправним. 12.05.2022\~зазначена позовна\~заява була\~прийнята до\~розгляду,\~а у\~справі було\~відкрите провадження (справа №484/1308/22), проте за клопотанням представника позивача адвоката Вялової І.М. надана позовна заява ухвалою суду від 09.11.2022 була залишена без розгляду відповідно до п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України. Тобто громадське стягнення не було визнане протиправним і скасоване в установленому законом порядку. Таке стягнення передбачене КЗпП України в редакції, чинній на час звільнення, Статутом закладу, Колективним договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. Отже, факти невиконання позивачем покладених на нього посадових обов`язків та трудової дисципліни дійсно мали систематичний характер, належним чином зафіксовані відповідними рапортами, протоколом засідання робочої групи, письмовими поясненнями про порушення трудової дисципліни, та повністю знайшли своє підтвердження у суді. Враховуючи зазначене,\~суд вважає,\~що громадське\~стягнення у\~виді товариського\~зауваження може\~бути враховане\~для встановлення\~ознаки систематичності\~підчас звільнення [PERSON] за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України. При цьому доводи позивача щодо несвоєчасного вручення йому наказу (розпорядження) № 256/к/тр від 29.03.2022 про припинення трудового договору (контракту) не впливають на вирішення справи, так як із текстом наказу позивача було ознайомлено того ж дня - 29.03.2022, про що він особисто розписався. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.11.2021 справа №387/326/20 реалізація передбаченого ст. 47 КЗпП права працівника отримати в день звільнення трудову книжку та копію наказу про звільнення кореспондується не лише з обов`язком роботодавця видати вказані документи, а й із добросовісною поведінкою самого працівника, який за наявності відповідної пропозиції роботодавця та фактичної можливості отримати ці документи, не ухиляється від їх отримання. Від отримання поштою копії наказу про звільнення та трудової книжки позивач відмовився, про що відділом кадрів було складено відповідний акт і такі обставини не впливають на встановлення факту законності звільнення. Статтею 76 ЦПК України\~встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до\~ст.77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі\~ст. 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу,\~ст. 80 ЦПК України\~передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК України\~передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підстави вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду\~від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17). Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. У частині третій\~статті 2 ЦПК України\~однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у\~статті 12 цього Кодексу. Відповідно до частин третьої-четвертої\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц. З урахуванням викладеного вище, за результатами дослідження наявних у справі доказів в їх сукупності та надання їм правової оцінки, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання наказу про припинення трудового договору (контракту) №256/к/тр від 29.03.2022 протиправним та його скасування. Як наслідок, не підлягають задоволенню й похідні позовні вимоги про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на відмову у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed