Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

21.04.2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13.10.2020 року позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики - 150 000 грн.; судовий збір - 1500 грн.; витрати на професійну правничу допомогу 5000 грн. 29.06.2021 року до суду надійшла заява відповідача про перегляд заочного рішення. Ухвалою від 11.01.2022 року заочне рішення було скасовано та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам були встановлені строки на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. У позовній заяві сторона позивача посилається на те, що відповідно до розписки від 25.04.2012 року [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] отримані кошти у розмірі 150 000 грн. [PERSON] помер [INFO] . Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після померлого позичкодавця, є його рідний брат, позивач по справі - [PERSON] . Тобто, під час спадкування права та обов`язки від спадкодавця перейшли до спадкоємця, в тому числі і вимоги по розписці від 25.04.2012 року, про яку позивач дізнався лише на початку 2020 року. Розпискою не встановлено строк повернення грошових коштів, тому позивач звернувся з вимогою про повернення коштів. Таким чином, відповідач зобов`язаний був повернути кошти протягом 30 днів від дня пред`явлення вимоги. Станом на день звернення до суду відповідач своє зобов`язання по поверненню грошових коштів не виконав. У зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача заборгованість по розписі від 25.04.2012 року у розмірі 150 000,00 грн. Заперечення відповідача містяться в поданій ним заяві про перегляд заочного рішення та полягають в тому, що позичені ним кошти були повернуті 17.03.2013 року, про що свідчить відповідна розписка. 21.08.2021 року. Також надійшла заява відповідача про приєднання копії уточненої розписки [PERSON] від 19.03.2013 року, яку він вважав втраченою. В додаткових пояснення, які надійшли до суду 18.10.2022 року, представник позивача ставить під сумнів достовірність наданих відповідачем документів, з огляду на які вбачається, що за договором позики [PERSON] було передано [PERSON] 265 000 грн., що суперечить обставинам, які визнаються сторонами, а саме факту того, що сума позики, наданої [PERSON] , складає 150 000 грн. Також представником подані клопотання про виклик та допит свідків та про витребування доказів. Протокольною ухвалою Солом`янський районний суд м. Києва від 07.02.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання сторони позивача про виклик та допит свідка. Протокольною ухвалою Солом`янський районний суд м. Києва від 07.02.2023 року задоволено клопотання сторони позивача про витребування оригіналів доказів. У судове засідання сторона позивача не з`явилася, від представника позивача на електронну адресу суду 06.02.2023 року надійшло клопотання, в якому він позовні вимоги підтримує, просить проводити розгляд справи без його участі та участі позивача, а також розглянути подані ним клопотання. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив приєднати копію договору позики від 25.04.2012 року, а також надав для огляду оригінал розписки від 19.03.2013 року про повернення коштів. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1, 2 ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що 25.04.2012 року відповідно до змісту нотаріально посвідченого договору позики від 25.04.2012 року, за яким була надана розписка про отримання коштів, [PERSON] взяв в борг у [PERSON] суму у розмірі 150 000 грн. на строк - 5 років та зобов`язався повернути кошти в зазначений термін, що, як того і вимагає чинне законодавство є письмовим документом, відображає зміст правочину та підписана стороною (а.с. 7). У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Факт отримання відповідачем коштів підтверджується розпискою від 25.04.2012 року. Згідно положень ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тобто, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, розписка від 25.04.2019 року є документом, що підтверджує боргове зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] . Вказані обставини не заперечувалися відповідачем. Зокрема, останнім було надано копію договору від 25.04.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Комендант О.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 199, за умовами якого [PERSON] передав, а [PERSON] , а останній прийняв у власність 150 000 грн., факт чого підтверджується розпискою. Відповідно до ст. 509 цього Кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. [INFO] позичкодавець - [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 9). Позивач посилається на те, що під час спадкування права та обов`язки перейшли від спадкодавця - [PERSON] д спадкоємця - [PERSON] , в тому числі право по вимог по розписці. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцем після померлого є його рідний брат - позивач по справі [PERSON] , що підтверджується листом державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В. (а.с. 10) та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі і видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с. 11). Положеннями ст.ст. 1218, 1219 цього Кодексу визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. ВССУ у своїй постанові від 12.06.2017 року в справі № 761/22776/15-ц зазначив, що за наявності у спадкоємця позикодавця оригіналу боргової розписки і відсутності належних доказів повернення боргу, стягнення з відповідачів боргу на користь цього спадкоємця є обґрунтованим. Разом з тим, відповідачем разом з заявою, яка надійшла до суду 25.08.2021 року (а.с. 81), було надано розписку від 19.03.2013 року, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] 150 000 грн., які позичав йому 25.04.2012 року. Також зазначено, що його розписку повернути він не може в зв`язку із її втратою (а.с. 82). Оригінал вказаної розписки був оглянутий судом в судовому засіданні 07.02.2023 року та встановлено відповідність до нього наявної в матеріалах справи копії. Щодо доводів сторони позивача відносно сумнівів у достовірності наданих відповідачем документів, а саме двох копій розписок, в одній з яких, датованій 17.03.2013 року, зазначена сума 115 000 грн., а в іншій від 19.03.2013 року - 150 000 грн., та припущення представника щодо переданої суми позики в розмірі 265 000 грн., слід зазначити, що з обставин, які пояснив відповідач, вбачається, що в розписці від 17.03.2013 року (а.с. 105) була допущена помилка в сумі, зазначеної цифрами, між тим, прописом сума вказана вірно. За вказаних обставин [PERSON] 19.03.2013 року була написана повторно розписка з вірно зазначеною сумою отриманих ним коштів як цифрами, так і прописом (а.с. 105). Написання такої розписки узгоджується з умовами договору від 25.04.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Комендант О.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 199, за яким у разі неможливості повернення розписки позикодавець повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Згідно ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Отже, судом встановлені обставин, що свідчать про повернення відповідачем коштів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За положеннями ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд приходить до висновку, що, оскільки відповідачем надані докази повернення ним отриманих у борг за договором позики від 25.04.2012 року грошевих коштів, яке жодним чином стороною позивача не спростовано, то позовні вимоги є безпідставними та не обґрунтованими, а, отже, задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed