Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

07 листопада 2022 року, згідно поштового відправлення, представник позивача адвокат Переверзєв О.О. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 15 січня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., зареєстрований в\~реєстрі за\~№ 636,\~про стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~АТ «Перший\~Український Міжнародний\~Банк» заборгованості\~в розмірі\~19020,34\~грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.02.2019 року приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь відповідача на підставі виконавчого напису № 636 виданого 15.01.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. заборгованості в розмірі 19020,34 грн, при цьому нотаріус не пересвідчився у безспірності існування заборгованості. Вказує, що кредитних коштів від АТ «Банк Ренесанс Капітал» та АТ «ПУМБ» не отримувала, кредитний договір для вчинення виконавчого напису має бути нотаріально посвідчений. Також просив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 6178,79 грн, які було стягнуто приватним виконавцем. Просив стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу в сумі 7000 грн. 11 листопада 2022 року ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області відкрито спрощене позовне провадження. \~ \~ \~ \~ Представник позивача надав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати за його відсутності та відсутності позивача. Відповідач не забезпечив явку свого представника в судове засідання, просив розгляд справи проводити без участі його представника, в поданій заяви вказав про визнання позовних вимог в частині визнання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. будучи повідомленою належним чином за адресою місцезнаходження, в судове засідання не з`явилась. Третя особа Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. будучи повідомленою належним чином за адресою місцезнаходження, в судове засідання не з`явилась. Суд визнав можливим проводити розгляд справи у відсутності не з`явившихся осіб. Дослідивши обставини справи, суд приходить до висновків. Судом встановлено, що 15 січня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис № 636 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в розмірі 19520,34 грн, яка складається з 6989,04 грн простроченої заборгованості за сумою кредиту, 40,00 грн простроченої заборгованості за комісією, 11784,50 грн простроченої заборгованості по процентам, 206,80 грн строкової заборгованості за процентами, 500 грн за вчинення виконавчого напису нотаріусом (а.с.19). Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. № 583452 від 12.02.2019 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 636 виданого 15.01.2019 року на загальну суму заборгованості 19520,34 грн. Відповідно до наданого повідомлення та виписок приватним виконавцем Юхименко О.Л. в рамках виконавчого провадження № 58345297 було перераховано грошові кошти у розмірі 1932,70 грн 21.01.2021 та 4 246,08 грн 27.01.2022 на рахунок відповідача. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 1 ст.1 Закону України від 2 вересня 1993 року №3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. \~ \~ \~ \~Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 ЗУ «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). \~ \~ \~ \~Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. \~ \~ \~ \~Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку па підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 15.01.2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, виходячи з наданих документів не встановлено, що укладений між відповідачем та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально. Також, встановлено, що позивачем заперечується виникнення договірних правовідносин між позивачем та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та сума заборгованості. Отже, наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Щодо позовної вимоги про стягнення грошових коштів, суд зазначає наступне. У межах виконавчого провадження № 583452 від 12.02.2019 на рахунок стягувача сплачено 6178,79 грн. Враховуючи, що цим рішенням суд визнав оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, між сторонами виникли також спірні правовідносини, які регулюються нормами\~статті 1212 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до положень ч.ч.1,2 особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з ч.3\~ст.1212 ЦК України\~положення\~глави 83 цього Кодексу\~(збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених\~статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. При цьому, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,стаття 1212 ЦК України\~може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі №753/15556/15-ц, від 23.01.2020 року в справі №910/3395/19. Правовою підставою для набуття АТ «Перший Український Міжнародний Банк» став виконавчий напис нотаріуса, який цим рішенням визнано таким, що не підлягає виконанню, а відтак, оскільки перестала існувати правова підстава для отримання таких коштів, грошові кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до\~ст.1212 ЦК України. З [PERSON] в межах виконавчого провадження № 583452 було утримано 8530,82 гривень з урахуванням суми боргу та виконавчого збору. Разом з тим, на рахунок товариства перераховано 6178,79 грн, які в межах заявлених позовних вимог підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Однак, позивачем заявлено позовна вимога щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та похідна позовна вимога в частині стягнення перерахованих коштів. Відповідачем в заяві вказано про визнання позовних вимог в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, заявлений позов визнається частково, а отже положення ч.1 ст.142 ЦПК в даному випадку застосуванню не підлягають. Позивачем понесені та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за подачу позову в сумі 1488,60 грн, які підлягають стягненню з відповідача. При вирішенні питання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої, пункту 1 частини третьої статті\~133\~та частин першої - третьої статті\~137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача суду надано: договір про надання послуг з правничої допомоги від 14.10.2022, копію Акту виконаних робіт від 14.10.2022 року, корінець до прибуткового касового ордеру (типова форма N КО-1 від 14.10.2022 року) на суму 7000 грн. В даному випадку адвокатом було складено позовну заяву, зроблено відповідні запити та подано клопотання, а отже правова допомога позивачем отримана, за яку він сплатив відповідну суму коштів, що підтверджується наданими доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Таким чином, підлягають задоволенню понесені витрати на правничу допомогу на суму 7000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved