Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~09 грудня 2022 року АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг. \~ \~ \~ \~В позові\~зазначено,\~що 05 червня 2019 року між позивачем та відповідачем підписано Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг "Monobank". Своїм підписом відповідач повністю та безумовно прийняв пропозицію банку та погодився з тим, що анкета-заява разом із умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту, складають договір про надання банківських послуг. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, у розмірі 15000,00 грн, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак відповідач умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконує, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість станом на 04 лютого 2022 року, у розмірі 14949,26 грн, яку позивач просить стягнути з нього, а також витрати на оплату судового збору. В судове засідання сторони не з`явилися, представник позивача в позові зазначив про розгляд справи в його відсутність, підтримання позовних вимог та не заперечення проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судового виклику рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації та через оголошення на сайті суду, однак в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не направляв. За наявності умов, визначених у ч.1 ст.280 ЦПК, судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України\~розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 05 червня 2019 року між позивачем та [PERSON] було підписано Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг "Monobank". Згідно укладеного договору позивач відкрив відповідачу поточний рахунок і випустив платіжну картку з встановленим кредитним лімітом (а.с.11). Положеннями Анкети-заяви визначено, що вона разом із Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, складають договір про надання банківських послуг (а.с.12-28). Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники вищезазначених документів у мобільному додатку і зобов`язався виконувати умови кредитного договору. На підставі вказаного Договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок у сумі 15000 грн., однак зобов`язань за договором не виконав, кошти на погашення заборгованості вносив не в повному обсязі. Розрахунок заборгованості проведений позивачем станом на 04 лютого 2022 року свідчить, що загальна сума заборгованості відповідача становить 14949,26 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту (а.с.9-10). Згідно п.п.10.11. ст.1 Закону України "Про споживче кредитування", споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до ст.14 вказаного Закону договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. За змістом ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного Кодексу України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст.ст.525,\~526,\~530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов`язання, якщо інше не встановлено договором, не допускається. За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України\~визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ч.1\~ ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст. 627 ЦК України\~встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частини 1 та 2 ст. 625 ЦК України\~передбачають, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 1054 ЦК України\~визначено, що за кредитним договором банк чи інша фінансова установа надає кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Верховний Суд у справі № 335/248/16-ц від 14.03.2018, предметом якої був спір про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, зробив правовий висновок, що статтями\~1050,\~1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк виконав свої зобов`язання за договором, видавши відповідачу право розпоряджатися кредитними коштами, у сумі 15000,00 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, однак, в порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим, станом на 04 лютого 2022 року, у нього виникла заборгованість за кредитним договором, в розмірі 14949,26 грн. За такого, враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань, а тому з нього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 05 червня 2019 року у заявленому розмірі, в зв`язку з чим позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на оплату судового збору.

Outcome: approved