Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком, посилаючись на те, що з 25 серпня 2018 року він знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який зареєстрований Лозівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 193. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя, збереження шлюбу є неможливим. Майновий спір відсутній. Тому позивач просить розірвати шлюб. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито в загальному позовному провадженні. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 лютого 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача надала до суду заяву в якій просила розглянути справу за відсутності позивача та представника, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явилася, в наданій суду заяві просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « [PERSON] ». Також зазначила, що після припинення шлюбних відносин, фактично донька продовжує проживати разом з позивачем. Вона, у свою чергу, в найближчий час планую виїзд за кордон на заробітки. Оскільки позивачем створені більш сприятливі умови для виховання та розвитку дитини, останній має стабільний заробіток та особисте житло, вона не заперечує щодо визначення місця проживання дитини з батьком Представник Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив слухати справу без його участі, також в заяві зазначив, що на підставі відомостей отриманих в ході обстеження умов проживання родини, збору інформації стосовно виконання батьками батьківських обов`язків, служба у справах дітей не може надати матеріали до суду, які б могли підтвердити спір між батьками щодо визначення місця проживання дитини. Крім того, 03.02.2023 до суду надійшли Акт обстеження умов проживання з поясненнями щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, згідно яких спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини з одним з батьків на даний час не існує. Представник Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив слухати заправу без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності були встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Шлюб між сторонами зареєстровано 25 серпня 2018 року, Лозівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 193. (а.с. 12). У сторін по справі народилися спільна дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження (а.с. 13). В судовому засіданні встановлено, що подружжя шлюбно-сімейних відносин не підтримують, не бажають поновити стосунки та зберегти сім`ю. Спільне життя сторін не склалось, в зв`язку через нерозуміння один одного, шлюбні відносини не підтримуються, збереження шлюбу є неможливим. Все вище викладене підтверджує, що шлюб існує лише формально та зберегти його вже неможливо. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.8 ст. 294 ЦПК України у рішенні про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. З урахуванням клопотання відповідача суд після розірвання шлюбу залишає відповідачу прізвище « [PERSON] ». Що стосується позовних вимог про визначення місця проживання дитини з батьком, позивачем по справі, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як встановлено судом, сторони [PERSON] до [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . За даними службової характеристики, виданої командиром в/ч [NUMBER] , старший солдат [PERSON] зарекомендував себе з хорошої сторони. Свої обов`язки щодо займаної посади виконує сумлінно, постійно працює над удосконаленням своїх професійних знань та підвищенням класності за спеціальністю. Отримані знання вміло застосовує на практиці. В складних обставинах діє швидко, приймає правильні рішення. На критику реагує правильно, здатний критично оцінювати свою діяльність. При роботі солдат [PERSON] дотримується законності, має творчий підхід до справи, наполегливий у виконанні службових обов`язків. Вимогливий до себе, чим завоював собі авторитет серед старших командирів. По характеру спокійний. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За частинами 1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Отже, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживає і від якого мати дитини не вимагала і не вимагає зміни її місця проживання, у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом у межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з нею, не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із мамою суду не надала, натомість надіслала на адресу суду заяву в якій вказала, що визнає заявлену вимогу позивача про визначення місця проживання їхньої дочки разом з батьком. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України). Як вбачається з пояснення служби у справах дітей Лозівської міської ради щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини з одним з батьків на даний час не існує. Відомості про окреме проживання матері від дитини відсутні. Із встановлених в судовому засіданні обставин, вбачається, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, такий був відсутній і на час звернення до суду з даним позовом. Матеріали справи не містять доказів створення перешкод відповідачкою у проживанні дитини із батьком, що слідує, як із поданої нею заяви, так і з пояснень позивача викладених в позові, доказів протилежного сторонами не надано. Отже, судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , унаслідок чого ні права позивача, ні права дитини не порушені, а тому і судовому захисту не підлягають. Крім того, суд вважає, що військовослужбовець [PERSON] звернувшись до суду з даним позовом, намагається ухилитися від виконання покладених на нього обов`язків військової служби. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, оскільки вимога про визначення місця проживання дитини заявлена позивачем передчасно, так як зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини. За наведених обставин, в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Outcome: partial