Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

В вересні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить (з урахуванням уточнень) стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 120 0000 гривень та 5000 гривень судові витрати за надання правничої допомоги. В обґрунтування позову зазначає наступне. Позивач перебував у трудових відносинах з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 10.08.1988 з повним робочим днем під землею в шкідливих умовах на різних посадах, внаслідок чого захворів на професійні захворювання. 02.02.2018 позивача було звільнено відповідачем (роботодавцем) із займаної посади за ч.2 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. Згідно висновку лікарсько - експертної комісії Державної установи «Українського Науково-дослідницького інституту промислової медицини» від 15.06.2018\~року, протокол Ne 855, позивачу встановлено діагноз: - вібраційна хвороба другої стадії: синдром церебрально - периферичної ангіодистонії, ускладнений дисциркуляторною енцефалопатією з вестибулопатвєю, синдром полірадикулопатії на фоні ретроспондилолістезу тіла L 3 хребця ( 4 мм) з вираженим статико - динамічним порушенням на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофію у вигляді двобічного плечолопаткового періатрозу ( ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу в сполученні з періатрозом ліктьових ( ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; - хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії ( пиловий бронхіт, емфізема легенів); - нейросенсорна приглухуватість першого ступеню ( з легким зниженням слуху). У висновку зазначено, що вказані захворювання професійні. 13.07.2018\~ Головним управління Держпраці у Дніпропетровській області складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П -4, який затверджено начальник вказаного управління, згідно якого причинами виникнення хронічного професійного захворювання є: вміст пилу перевищує в 79,4 разів (фактичне значення 158,8мг/м3 при допустимому 2мг/м3), еквівалентний рівень шуму перевищує нормативний на 12дБА ( фактичне значення 92дБА при допустимому 80ДБА). Загальна вібрація перевищує нормативну на 1,7дБА ( фактичне значення 102.7дБА при нормі 101дБА), відносна вологість 93,3% при допустимій 75%, важкість праці: перебування у незручній позі 25% змінного часу. Хронічне захворювання виникло за обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм робочого, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту. Комісія дійшла до висновку, що умови, в яких працював позивач є шкідливими по вмісту в повітрі робочої зони хімічних речовин, по рівню шумового завантаження, по показникам мікроклімату, показникам освітлення, важкості праці, напруженості праці. 08.08.2018\~ міжрайонна профпатологічна МСЕК ( м. Дніпро) встановила позивачу третю групу інвалідності та 60% втрати працездатності, в тому числі: 45% - вібраційна хвороба, 10% - хронічне обструктивне захворювання легенів (ХОЗЛ),5% - туговухість, строк переогляду до 15.07.2019\~. МСЕК видало позивачу індивідуальну програму реабілітації інваліда, яку позивач виконував, проходив лікування як амбулаторно так і стаціонарно. Позивач визнаний інвалідом третьої групи та йому встановлена стійка втрата працездатності за висновком МСЕК 08.08.2018, отже саме з цієї дати позивач має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я. Вказані захворювання обмежують позивача у веденні нормального способу життя, спокійно спати вночі, викликають обмеження в рухах, обмеження в життєдіяльності, соціально-побутовому житті та змушують позивача додавати зусиль для організації своєї життєдіяльності, позивач потребує необхідності у постійному нагляді лікарів, медикаментозному та санаторному лікуванні. Тому позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду, завдану професійним захворюванням при виконанні трудових обов`язків в розмірі 120000 гривень та 5000 гривень судових витрат за надання правничої допомоги. Ухвалою суду від 28 вересня 2022 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. 13.10.2022 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначає наступне. Відповідно до п. 5.1. Методичних рекомендацій, затверджених листом Міністерства юстиції від 13.05.2004 року № 35-13/797, зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Вважає, що склад правопорушення у діях відповідача відсутній. Відповіда забезпечив позивача усіма необхідними засобами індивідуального захисту та спеціальним одягом, створив безпечні і нешкідливі умови праці. Відповідачем вимоги нормативно-правових актів з охорони праці не порушувалися. Позивач, укладаючи з відповідачем трудовий договір, був повідомлений про важкі, шкідливі та небезпечні умови праці, можливі негативні наслідки цих умов праці на стан його здоров`я та пов`язані з цими умовами праці пільги та компенсації. Ніщо не перешкоджало позивачеві відмовитися від укладення договору. Позивач свідомо йшов працювати у важких умовах. Вважає, що до позовної заяви не додано жодних документів, які підтверджували б факт заподіяння позивачу моральної шкоди. Ухвалою суду від 31 жовтня 2022 року визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 04.11.2022 представник позивача надала до суду відповідь на відзив відповідно до якого позовну заяву просила задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 05 грудня 2022 року закрито підготовче провадження у справі, призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач, представник позивача не з`явились, представник позивача надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в позові просив відмовити, дав пояснення відповідно до відзиву, вважає, що позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди, документи надані позивачем розглядались фондом соціального страхування, позивачу призначено відповідні виплати, в зв`язку з чим зобов`язання з відшкодування шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я позивача з підстави поданих документів, вважає припиненим, так як виплати здійснені фондом, стягнення моральної шкоди на підставі тих же доказів вважає неможливим, доказів факту заподіяння позивачу моральної шкоди, та вини відповідача не надано. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] , виданої на ім`я [PERSON] , [INFO] , позивач з 10.08.1988 по 02.02.2018 працював на різних посадах у різних структурних підрозділах в Приватному акціонерному товаристві «ДТЕК Павлоградвугілля». 02 лютого 2018 року позивача звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13.07.2018 (Форма П-4) [PERSON] має діагноз: вібраційна хвороба другої стадії: синдром церебрально-периферичної ангіодистонії, ускладненої дисцикуляторною енцефалопатією з вестибулопатією; синдром полірадикулопатії на фоні ретроспондилолістезу тіла L3 хребця (4 мм) з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу, в сполученні з періартрозом, ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів. Код Т 75.2, М 54.1, М17-19; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «В», ЛН першого-другого ступеня. Код J44, J 43.8; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху), код Н90,3. Хронічне професійне захворювання виникло у позивача внаслідок роботи тривалий час в умовах дії шкідливих факторів на підприємстві ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». \~ Відповідно до первинної довідки обласної МСЕК серії 12ААБ № 014217 від 08.08.2018 позивач оглядався комісією, йому встановлено втрату працездатності у 60%, та встановлено третю групу інвалідності з 30.07.2018 по 01.08.2019, дата переогляду 15.07.2019, причина інвалідності професійне захворювання. Відповідно до первинної довідки обласної МСЕК серії 12ААА № 053253 від 08.08.2018 позивач оглядався комісією, йому встановлено третю групу інвалідності. Відповідно до повторної довідки обласної МСЕК серії 10ААБ № 226828 від 08.07.2019 позивач оглядався комісією, встановлено втрату працездатності у 60%, встановлено третю групу інвалідності з 01.08.2019 по 01.08.2022, дата переогляду 15.07.2022, причина інвалідності професійне захворювання. Відповідно до повторної довідки обласної МСЕК серії 12ААА № 056879 від 08.07.2019 позивач оглядався комісією, йому встановлено третю групу інвалідності. Відповідно до повторної довідки обласної МСЕК серії 12ААВ № 564658 від 14.07.2022 позивач оглядався комісією, йому встановлено втрату працездатності у 60%, встановлено третю групу інвалідності з 01.08.2022 безстроково, переогляду не підлягає. Відповідно до повторної довідки обласної МСЕК серії 12ААА № 121352 від 14.07.2022 позивач оглядався комісією, йому встановлено третю групу інвалідності. Відповідно до ст.\~43\~Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до вимог\~ст. 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Судом встановлено, що після роботи на підприємстві відповідача протягом більше 24 років, та зі звільнення за станом здоров`я 02.02.2018 до встановлення позивачу третьої групи інвалідності за професійним захворюванням 30.07.2018, позивач на інших підприємствах не працював. Позивачем надано належні та допустимі докази (довідки МСЕК, акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13.07.2018), щодо встановлення інвалідності та 60% втрати працездатності саме внаслідок професійного захворювання. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першою ст.\~237-1\~КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1\~КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як зазначено в пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, №1-9/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до статей 23,1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я\~відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, він вимушений систематично отримувати медичну допомогу, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Суд не може погодитись із запереченнями представника відповідача, який вважає не доведеним позивачем факт заподіяння моральної шкоди, так як не встановлені зміни у психічному стані, відповідні записи лікаря-психіатра, психотерапевта, психолога, відсутній висновок судово-психіатричної експертизи, оскільки згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок отриманого професійного захворювання на виробництві останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги стан здоров`я позивача, втрату професійної працездатності, інвалідність, вину підприємства в заподіянні шкоди, характер та об`єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв`язків, а саме 60 % втрати професійної працездатності (які є предметом даного спору), істотність вимушених змін в життєвих стосунках, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 120 000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Згідно підпункту «а» підпункту\~164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Визначена судом сума моральної шкоди перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2023 року, тому ця сума підлягає стягненню з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Відповідно до ч. 1, 3\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2 ч. 1ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд керується наступним. Відповідно до приписів ст. 133, 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи та підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 та неодноразово наголошено у постановах Верховного Суду, зокрема у постанові від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18. Відповідно до Постанови Верховного суду від 11 листопада 2021 року у справі №922/449/21 витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Отже, сторона у справі має право на компенсацію таких витрат, якщо нею буде доведено, що розмір таких витрат обґрунтовано. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем були надані суду: ордер про надання правничої (правової) допомоги [PERSON] серії АЕ № 1151537, квитанцією від 10.01.2023 про сплату [PERSON] [PERSON] за надання правничої допомоги (2000 грн складення позову, 3000 грн складення відповіді на відзив на позовну заяву) 5000 гривень. Оскільки правова допомога позивачу фактично була надана, представником позивача надані належні та допустимі докази надання правничої допомоги, та її сплати позивачем, відповідачем не подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, останні підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1200,00 грн.

Outcome: approved