Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

У грудні 2021 року позивач звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з даним позовом. У поданому до суду позові остання просила визнати відповідача таким, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , внаслідок того, що вона була відсутньою у житловому приміщенні без поважних причин понад рік. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є квартиронаймачем вищевказаної квартири. Відповідач по справі є бувшою дружиною старшого сина позивачки (невістка), не проживає в квартирі та не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Факт реєстрації відповідачки перешкоджає позивачу у реалізації її прав як наймача квартири. Ухвалою судді від 27.12.2022 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін також позивач звільнений від сплати судового збору. В судовому засіданні позивач та представник позивача, підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовільнити Відповідач у судове засідання не з`явилася, повідомлялася про місце та час розгляду справи згідно з положеннями ст. 128 ЦПК України, про причину неявки не повідомила, відзив на позов не подала. Оскільки відповідач, яка повідомлена про розгляд справи, отримала судову повістку смс повідомленням 27.12.2022 року, поштове відправлення - судову повістку, ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками, від якої не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності у судове засідання не з`явилася, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення по справі, на підставі наявних у справі доказів, позивачка не заперечувала проти винесення заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи убачається, що спірним житловим приміщенням є квартира [ADDRESS] . Наймачем вказаної квартири є позивач по справі [PERSON] , що підтверджується копією ордеру № 29277 серіїї Б від 21 вересня 1983 року, виданого виконавчим комітетом Радянської ради народних депутатів м. Києва на підставі рішення виконкому Радянської районної ради народних депутатів від 12.09.1983 № 305/11. Відповідно до ордеру на жиле приміщення, окрім позивача квартиронаймачами житлового приміщення є: [PERSON] - старший син позивача; [PERSON] - молодший син; [PERSON] (відповідач) бувша дружина старшого сина позивачки; [PERSON] онук позивачки. У відповідності до ст. 191 ЦПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на власний розсуд. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до обставин викладених позивачем в обґрунтування позовних вимог вбачається, що відповідач на даний момент зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , однак у спірній квартирі не проживає, не сплачує комунальні послуги та не бере участі в утриманні квартири, у зв`язку з чим останній перешкоджає позивачу у реалізації її прав як власника квартири. На підтвердження того, що відповідач дійсно не проживає у спірній квартирі позивач надала копії актів від 17.08.2022, 05.10.2022, 13.12.2022 року, які складенні мешканцями будинку [ADDRESS] та засвідчений начальником ЖЕД-205 Деснянського району м. Києва, відповідно до якого вбачається, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2018 року. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 29 ч. 1 та 4 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. У п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що у справах визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. У відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки обставини, викладені позивачем свідчать про те, що відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає понад 5 років, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача [PERSON] та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог щодо визнання відповідача втратившим право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . При цьому суд враховує, що відповідач не заперечує проти позовної заяви, враховуючи, що відзив на позовну заяву не подавався. Відповідно до ст. 136 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про судовий збір» позивака звільнена від сплати судового збору. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави витрати по оплаті судового збору у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved