Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

У вересні 2020 року, позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання не укладеним кредитного договору №382АІ20130611001 від 11.06.2013 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 11.06.2013 позивач уклав із відповідачем кредитний договір № 382АІ20130611001. В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором відповідачем із позивачем укладений Договір застави транспортного засобу № 382АІ20130611001 від 11.06.2013. Під час укладення вказаного кредитного договору сторони договору дійшли до спільної згоди, що при укладенні даного договору укладається договір поруки, де поручителем виступатиме [PERSON] . На виконання вказаних домовленостей в якості додаткового забезпечення виконання зобов`язань за цим договором відповідачем укладено договір поруки № 382АІ20130611001. 22.06.2020 рішенням Голосіївського районного суду м. Києва по цивільній справі № 757/74872/17-ц визнано недійсним договір поруки № 382АІ20130611001 від 11.06.2013, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, позивач вважає, що при укладенні кредитного договору ПАТ «Укрсоцбанк» не виконано істотні умови договору. Враховуючи викладене, позивач просить визнати кредитний договір № 382АІ20130611001 від 11.06.2013 між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] неукладеним; здійснити розподіл судових витрат. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25.09.2020 року, відкрито спрощене позовне провадження у справі. Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 11.06.2013 [PERSON] уклав із Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» кредитний договір № 382АІ20130611001. Пунктом 1.1. вказаного договору встановлено, що кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у сумі 132480,00 грн. та з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 11.06.2020, на умовах визначених договором, а позичальник зобов`язується прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії, неустойки та інші платежі в порядку, на умовах та в строки визначені цим договором. Згідно п. 1.3. кредитного договору, в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги. Сторони укладають: п.п. 1.3.1. з [PERSON] договір застави Транспортного засобу, визначеного п. 1.2. цього договору, заставною вартістю 147200,00 грн., який також забезпечує виконання зобов`язань позичальника за додатковим договором; п.п. 1.3.2. в якості додаткового забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, договір поруки [PERSON] , який також забезпечує виконання зобов`язань позичальника за Додатковим договором. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.06.2020задоволено позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним договору поруки. Визнано недійсним договір поруки № 382АІ20130611001 від 11.06.2013, укладений між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] . Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь [PERSON] 7850,00 грн. за оплату судово-почеркознавчої експертизи та 640,00 грн. судового збору. Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 07.08.2020 на виконання вказаного рішення Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист. Положеннями ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, згідно положень ст. 1046 цього Кодексу договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками та досягнення згоди по всім істотним умовам договору Згідно зі ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. З огляду на вказані положення закону, договір позики є реальним та вважається укладеним із моменту передання грошей. Навіть сам по собі факт підписання сторонами тексту договору без передання грошових коштів не породжує обов`язку позичальника повернути грошові кошти. Якщо судом буде встановлено, що позикодавець не передав кошти позичальнику, договір позики вважається неукладеним. Однак неукладеність і недійсність договору тягнуть за собою різні правові наслідки, оскільки договір є неукладеним, то і не потребує визнанню недійсним. Так, в п. 8 постанови від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. За змістом ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 2 ст. 5 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц дійшла висновку про те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, від 11.09.2018року у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Так, визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом; судам слід відмовляти у задоволенні позову з такою вимогою. Однак, якщо в ході розгляду судового спору суд виявить ознаки, за якими договір можна визначити як неукладений, а, отже, таким, що не породжує правових наслідків (ухвала ВССУ від 30.09.2015 року у справі № 6-22599св15), і тому не потребує визнання недійсним, то суд має вказувати про це у мотивувальній частині судового рішення. Встановлені судом обставини не є підставою для визнання договору недійсним, а можуть лише бути підставою для відмови в задоволення вимог щодо стягнення коштів як за неукладеним договором. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши надані документи, враховуючи норми чинного законодавства та судову практику, суд приходить до висновку, що належних та допустимих доказів недійсності правочину за ч.3 ст. 215 ЦК України матеріали справи не містять. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, про те, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору неукладеним, не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed