Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

03 січня 2023 року [PERSON] , через свого представника адвоката Сліпко В.М., звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] належало на праві власності колгоспному двору, головою якого був її дід [PERSON] . Станом на 01 липня 1990р. в житловому будинку були зареєстровані та проживали голова колгоспного двору та позивач. Вказані особи були членами колгоспного двору та відповідно кожному із них належало по 1/2 його частки. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частку в домоволодінні. Син [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] , а дружина спадкодавця - [PERSON] померла в 1985р. Відтак, позивач, як єдина спадкоємиця прийняла спадщину після смерті діда, оскільки вступила в управління спадковим майном. Інші спадкоємці, які б мали право на частку в домоволодінні та претендували на неї після смерті [PERSON] , відсутні. Після звернення [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, нотаріус витребував подати правовстановлюючий документ на домоволодіння. Позивачем було надано свідоцтво про право власності, яке нотаріусом прийняте не було з тих підстав, що даний документ виданий тільки на голову колгоспного двору, а окрім нього були також і інші члени, які мали частку у майні колгоспного двору і до дня їх смерті частки не виділені. Таким чином, [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та рекомендовано звернутися до суду. За даних обставин позивач просила захистити її майнові права на домоволодіння шляхом визнання за нею права власності на нього, відповідно до положень ст.. 392 ЦК України та ст.. 120, 123, 549 ЦК УРСР. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 січня 2023 року відкрито загальне провадження у справі, витребувано з Першої Коломийської державної нотаріальної контори копію спадкової справи №48/2007, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Витребувано з Обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» матеріали інвентаризаційної справи відносно нерухомого майна: житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явилася, її представник подала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без їхньої участі. Позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, письмовим клопотанням, яке надійшло до суду 13.01.2023р., міський голова просив розглянути справу за їхньої відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає за можливе їх задовольнити, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] . Її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , батько позивача [PERSON] помер [INFO] у віці 44 років. Причина смерті інфаркт міокарда. З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.. 126, 133, 135 Сімейного кодексу України вбачається, що [PERSON] народився [INFO] . Його батьками були [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , [PERSON] 14 жовтня 1997 року одружилася з [PERSON] та змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Таким чином, представленими доказами підтверджуються родинні відносини між позивачем [PERSON] та [PERSON] , як онукою та дідом по батьківській лінії споріднення. Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 05.12.1989р. на підставі рішення виконкому Коломийської районної ради народних депутатів №125 від 14.06.1989р. жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належить на праві власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Згідно даних технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого станом на 22.07.2022р. та виписки з інвентаризаційних матеріалів вбачається, що домоволодіння по [ADDRESS] складається з: житлового будинку літ «А» загальною площею 84,7 кв.м., житловою - 55,7 кв.м., спорудженого 1958 р., літньої кухні літ. «Б» (1958р.), стайні літ «В» (1958р.), гаражу літ. «Г» (1958р.), навісу літ. «Д» (1958р.), погребу літ. «Е» (1958р.), вбиральні літ. «Є», криниці №1, огорожі №2-3, вимощення І. Відповідно до рішення Коломийської міської ради від 22.09.2022р. №2094-35/2022 «Про присвоєння нових назв існуючим топонімам в населених пунктах Коломийської міської територіальної громади» в с. Іванівці назву [ADDRESS]» було перейменовано в «[ADDRESS]». Згідно довідки, виданої Іванівецьким старостинським округом Коломийської міської ради від 25.07.2022р. №131/7/1-10, вбачається, що станом на 01.07.1990 р. у будинку за адресою [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: голова сім`ї [PERSON] , 1923 р.н. та його онука [PERSON] , 1979 р.н. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, яка була чинною до 1991 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно із частиною другою статті 120 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться у користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент. Колгоспний двір визначався, як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 308/3775/14-ц. Частиною першою статті 112 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь у його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору в складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 688/21/17-ц. Як роз`яснено у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц. В даній справі встановлено, що станом на 15.04.1991р. позивач та її дід [PERSON] були членами колгоспного двору, а тому кожному із них належало по 1/2 частці в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Товмачицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, [INFO] помер [PERSON] , актовий запис № 11. В пункті 1 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1540-06 ) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК ( 435-15 ) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. В даній справі спадщина після смерті діда позивача відкрилася в 1992 році, а тому застосуванню підлягають положення ЦК УРСР. Статтею 524 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст.. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно заповіту від 21.08.1987р. посвідченого секретарем Товмачицької сільської ради, [PERSON] належну йому половину будинку заповів [PERSON] . З довідки виконавчого комітету Товмачицької сільської ради №157 від 24.01.2007р. встановлено, що вищевказаний заповіт не змінювався і не скасовувався. Відповідно до ст.. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч.1 ст. 549 ЦК УРСР). В довідці, виданій Іванівецьким старостинським округом Коломийської міської ради від 25.07.2022р. №131/7/1-10 вказано, що з дня смерті [PERSON] в управління спадковим майном вступила [PERSON] , яка проживала і була зареєстрована у спадковому будинку, обробляла присадибну ділянку, сплачувала страхові платежі за [PERSON] . Згідно ст.. 560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу). На виконання ухвали суду, 24.01.2023р. до суду надійшли копії матеріалів спадкової справи, з яких судом було встановлено, що 20.09.2022р. від імені позивачки її представником по довіреності [PERSON] було подано заяву про прийняття спадщини після смерті діда [PERSON] за заповітом. Спадкоємиця мала намір успадкувати право на житловий будинок в [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Першої Коломийської державної нотаріальної контори Мануляк І.В. від 28.09.2022р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Своє рішення нотаріус мотивував тим, що з наданих спадкоємицею документів встановлено, що право власності на спадкове нерухоме майно зареєстровано за померлим головою колгоспного двору [PERSON] . Частки померлого голови колгоспного двору та інших його членів у майні колгоспного двору не виділено. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням фактичних обставин, суд прийшов до висновку, що матеріалами справи було підтверджено належність житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] до майна колгоспного двору, співвласниками якого були [PERSON] та її дід по батьковій лінії споріднення [PERSON] , в рівних частинах, кожний по 1/2 частці. Після смерті [PERSON] , позивач, як єдина спадкоємиця на належну спадкодавцю частку в домоволодінні за складеним заповітом, успадкувала половину будинку тим самим набула одноосібне право власності на спірне майно. Оскільки позивач не змогла оформити спадкові права на домоволодіння в нотаріальній конторі, суд вважає за можливе захистити її права в обраний нею спосіб, а тому задовольняє позов [PERSON] в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved