Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

30.12.2021 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті сина [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на 5/18 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що у [INFO] помер його син [PERSON] , заповіт спадкодавець не залишив, спадкоємцями першої черги за законом являються батько [PERSON] та [PERSON] . Спадщину позивач прийняв шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко М.Д. №676/02-14 від 23.12.2020 року, позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] , оскільки неможливо встановити місце відкриття спадщини. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою підтримав позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, заяв про відкладення справи або слухання справи за її відсутністю не направляла. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При викладених обставинах суд на місці ухвалив розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належить 5/18 часток незавершеного будівництвом житлового будинку з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу частки незакінченого будівництвом будинку, посвідченого 23.06.2001 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимовою Т.І., зареєстрованого в реєстрі за №9433, що також підтверджено довідкою №2095, виданою 22.11.2021 року КП «Ізмаїльське МБТІ». Відповідно до технічного паспорта виготовленого ФОП [PERSON] станом на 25.12.2020 року житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] побудовано в період 1960-1987 роки. Згідно п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. У своєму листі № 8.4-35/18/1 від 23.02.2016 року, Міністерство юстиції України зазначило: «Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі». Отже, будинки, які побудовані до 1992 року не підлягають введенню в експлуатацію, не належать до самочинного будівництва і документом, який підтверджує відповідність його будівельним нормам, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17.11.2020 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить вищезазначене спадкове майно. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 63024683 від 23.12.2020 року, наданого приватним нотаріусом Єфіменко М.Д., інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] - відсутня. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - батько [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 23.06.1977 року Херсонським міським ЗАГС; - мати [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 23.06.1977 року Херсонським міським ЗАГС. Інших спадкоємців, які заявили свої спадкові права немає. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 23.09.2021 року [PERSON] було визначено додатковий строк тривалістю два місяці з дня набрання рішення суду законної сили для подачі заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Встановлено, що [PERSON] після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , що підтверджено відповідною заявою від 11.11.2021 року, посвідченою приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Єфіменко М.Д., тобто вважається таким, який фактично прийняв спадщину. Згідно довідки №13/02-12/150, виданої 13.01.2023 року виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] , [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Крім цього встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , крім цього до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не зверталась, що підтверджено спадковою справою №154/2020 після смерті [PERSON] , тобто вважається такою, яка фактично не прийняла спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко М.Д. №676/02-14 від 23.12.2020 року, позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] , оскільки неможливо встановити місце відкриття спадщини. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved