Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] , від імені якої діє адвокат Яресько Т.В. (далі - позивач), звернулась до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія\~«ЕЛ.ЕН.ГРУП»(далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Лужнецький П.В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовано тим, що 23.09.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. вчинений виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №2478, яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» заборгованість у розмірі 10\~655,32 грн. На підставі зазначеного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В. відкрито виконавче провадження №68599202. У позові позивач зазначає, що вона випадково дізналася про відкрите щодо неї виконавче провадження в Єдиному реєстрі боржників. До цього позивач не отримувала від відповідача позасудову вимогу щодо дострокового повернення кредиту чи повідомлення-застереження про те, що відповідач розпочинає процедуру стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса. Виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства, оскільки нотаріус не переконався, що сума заборгованості є безспірною та виконавчий напис вчинено на підставі договору, який не був нотаріально посвідчений. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 28.11.2022 відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з матеріалами позовної заяви представник відповідача отримав 14.12.2022, що підтверджується змістом рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Заяв по суті справи до суду не надійшло. 13.01.2023 до суду надійшло клопотання директора ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» [PERSON] про зменшення розміру судових витрат. Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. В пункті 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі за текстом Перелік). Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Згідно з підпунктами 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. За правилами ч.ч. 1,2 ст. 42 Закону України «Про нотаріат» нотаріальні дії вчиняються після їх оплати, а також у передбачених законом випадках після сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб та в день подачі всіх необхідних документів. Вчинення нотаріальної дії може бути відкладено в разі необхідності витребування додаткових відомостей або документів від фізичних та юридичних осіб або надсилання документів на експертизу, а також якщо відповідно до закону нотаріус повинен впевнитись у відсутності у заінтересованих осіб заперечень проти вчинення цієї дії. Судом встановлено, що 19.06.2019 [PERSON] та АТ «Райффайзен Банк Аваль» підписано заяву про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» №010/61122/82/585288, відповідно до якої позивачу було встановлено початковий кредитний ліміт у сумі 7000,00 грн терміном на 48 місяців зі сплатою відсотків у розмірі 45% річних. 23.09.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2478, яким стягнуто з [PERSON] , яка є боржником за договором №010/61122/82/585288 від 19.06.2019, укладеним із АТ «Райффайзен Банк Аваль», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «ФК «Ел. Ен. Груп» на підставі договору відступлення прав вимоги №114/2-31-F від 09.04.2020, на користь ТОВ «ФК «Ел. Ен. Груп». Строк платежу за договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 27.11.2020 по 15.08.2021. Сума заборгованості становить 10\~005,32 грн, та складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту 7\~480,27 грн; простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 2\~525,05 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату у сумі 650,00 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Ел. Ен. Груп» складає 10\~655,32 грн. 10.02.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №68599202 з примусового виконання виконавчого напису №2478 від 23.09.2021 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Ел. Ен. Груп» заборгованості у сумі 10\~655,32 грн, в рамках якого 10.02.2022 приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилався на те, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом на суму боргу, яка не є безспірною та виконавчий напис вчинено на підставі договору, який не був нотаріально посвідчений. Суд зазначає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису з урахуванням змісту постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Судом досліджено копію заяви про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» №010/61122/82/585288 від 19.06.2019, яка підписана [PERSON] та АТ «Райффайзен Банк Аваль», що є укладеним між сторонами кредитним договором, та встановлено, що він не був нотаріально посвідчений, тоді як відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для вчинення нотаріального напису нотаріусу подається оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), тобто на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом зазначеної вимоги закону дотримано не було. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц. Щодо безспірності суми заборгованості, суд зазначає, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постановах від 27 березня 2019 року у справі N 137/1666/16-ц, від 02 липня 2019 року у справі N 916/3006/17, від 15 січня 2020 року у справі N305/2082/14ц, яка є послідовною і незмінною. Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність такої заборгованості та виникнення права вимоги в межах відповідних строків. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто нотаріус повинен упевнитись в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт зокрема може бути вимога стягувача (кредитора) з підписом боржника про її отримання. Проте, позивач стверджує, що вимоги стягувача (кредитора) вона не отримувала. Доказів протилежного матеріали справи не містять. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.09.2021 по справі №910/10374/17 вказує про те, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а у випадку неможливості стороною подати докази з поважних причин, суд сприяє особі в їх витребуванні, тим самим сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи (ч.1 ст.84 ЦПК України). Відповідач не скористався своїми процесуальними правами та не надав до суду заперечень проти позову та доказів на їх обґрунтування. Таким чином, дослідивши надані позивачем докази на предмет їх належності, достовірності і достатності у взаємозв`язку та в сукупності, суд вважає, що виконавчий напис від 23.09.2021 про стягнення заборгованості з позивача вчинений на виконання не нотаріально посвідченого кредитного договору, вчинений без перевірки нотаріусом безспірності заявленої суми боргу, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню, а виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, суд зазначає наступне. Позивачем у позові заявлено вимогу про стягнення з відповідача судових витрат, понесених нею на професійну правову допомогу адвоката, у сумі 10\~000,00 грн. Як зазначалося вище, 13.01.2023 до суду надійшло клопотання директора ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» [PERSON] про зменшення розміру судових витрат, у якому вказано, що в акті приймання-передачі послуг, який наданий адвокатом Яреськом Т.В., відсутній детальний опис із зазначенням кількості витраченого часу адвокатом Яреськом Т.В. З наданих доказів понесення витрат на правову допомогу не вбачається, які дії вчинені адвокатом для надання послуг, а також інформації щодо вартості кожної конкретної послуги. Відповідач вважає, що покладення на нього витрат на правову допомогу у сумі 10\~000,00 грн є несправедливим, необґрунтованим та не доведеним, у зв`язку з чим просить зменшити розмір витрат на правову допомогу до 500,00 грн. Встановлено, що 08.11.2022 року між [PERSON] та адвокатом Яреськом Т.В., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю КС №8815/10 від 13.10.2020, був укладений договір про надання правничої (правової) допомоги №22112. Пунктом 3.1 договору про надання правничої (правової) допомоги встановлено, що розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього договору правничу (правову) допомогу, визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін. Відповідно до змісту додатку №2 від 08.11.2022 до договору про надання правничої (правової) допомоги №22112 від 08.11.2022, сторони погодили, що даний додаток визначає порядок оплати правничої (правової) допомоги (надалі-гонорар) адвокату за визнання виконавчого напису від 23.09.2021 №2478, вчиненого ПН КМНО Золотих О.О., таким, що не підлягає виконанню в суді І інстанції. Вартість послуг за домовленістю сторін складає 10\~000,00 грн (п.1, 2). Про виконання адвокатом роботи, передбаченої договором про надання правничої (правової) допомоги №22112 від 08.11.2022, [PERSON] та адвокатом Яреськом Т.В. складено акт приймання-передачі послуг №1 від 21.11.2022, з якого вбачається, що адвокатом виконано роботу щодо визнання виконавчого напису від 23.09.2021 №2478 таким, що не підлягає виконанню, вартістю 10\~000,00 грн. За отримані послуги [PERSON] сплачено адвокату Яреську Т.В. 10\~000,00 грн, що підтверджується копією розрахункової квитанції №21/11/22 згідно договору про надання правничої (правової) допомоги №22112 від 08.11.2022. Частина перша\~статті 133 ЦПК України\~передбачає, що судові витрати складаються\~\~з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу). Відповідно до\~статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження\~\~№ 12-171гс19)). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis § 268 рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Відповідно до\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У клопотанні про зменшення розміру судових витрат відповідач посилається на те, що в акті приймання-передачі послуг, який наданий адвокатом Яреськом Т.В., відсутній детальний опис із зазначенням кількості витраченого часу адвокатом. Разом з тим в цій справі винагорода адвоката за послуги згідно з додатком №2 від 08.11.2022 до договору про надання правничої (правової) допомоги №22112 від 08.11.2022 була визначена сторонами\~у твердій (фіксованій) сумі, яка за весь час дії договору\~не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Щодо відсутності детального опису\~здійснених адвокатом витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, на виконання положень частини четвертої\~статті 137 ЦПК України, то за змістом цієї правової норми вона запроваджена «для визначення розміру витрат», тоді як в межах цієї справи сума гонорару адвоката встановлена сторонами договору у фіксованому розмірі, який не залежить від обсягу послуг та витраченого представником позивача часу, а отже, розмір витрат є визначеним. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту. Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28.12.2020 у справі №640/18402/19. У\~\~додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до\~ЦПК України\~законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У клопотанні про зменшення розміру судових витрат представник відповідача вказує, що з наданих доказів понесення витрат на правову допомогу не вбачається, які дії вчинені адвокатом для надання послуг, а також відсутня інформація щодо вартості кожної конкретної послуги. Відповідач вважає, що покладення на нього витрат на правову допомогу у сумі 10\~000,00 грн є несправедливим, необґрунтованим та не доведеним. У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою\~статті 137 ЦПК України. Вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених [PERSON] на професійну правничу допомогу, суд приймає до уваги умови договору про надання правової допомоги від 08.11.2022, укладеного між адвокатом Яреськом Т.В. та позивачем, у якому сторони дійшли згоди щодо обсягу виконаної адвокатом роботи, а саме визнання виконавчого напису від 23.09.2021 №2478, вчиненого ПН КМНО Золотих О.О., таким, що не підлягає виконанню в суді І інстанції. У свою чергу, виконання адвокатом обумовленого обсягу роботи підтверджується матеріалами справи. Також, суд враховує, що позивачем та адвокатом гонорар адвоката визначено у фіксованому розмірі, розмір якого суд вважає співмірним зі складністю справи та обсягом виконаної адвокатом роботи. Доводи клопотання відповідача про зменшення судових витрат щодо необґрунтованості та недоведеності розміру судових витрат, понесених на правову допомогу адвоката, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Також клопотання відповідача не містить обґрунтування, у чому полягає несправедливість заявленого позивачем розміру витрат, понесених нею на правову допомогу, отже клопотання відповідача про зменшення судових витрат задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу адвоката у сумі 10\~000,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 992,40 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved