Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-09 00:00:00

Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивує тим, що 20.07.2017 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК7062925, яким було забезпечено автомобіль марки «FORD», державний реєстраційний номер [NUMBER] . За цим договором ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» взяло на себе обов`язок, в разі настання події, яка є страховим випадком, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором, здійснити виплату страхового відшкодування. 20.12.2017 року у м. Яремче, по вул. Свободи, трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю пішоходів [PERSON] та [PERSON] та забезпеченого автомобіля «FORD», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16.03.2020 року у справі №354/378/18 [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 22.05.2018 року до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулися потерпілі із заявами про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, за вищевказаним страховим випадком відповідно до умов договору. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на підставі ст. 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до страхових актів та розрахунків сум страхового відшкодування до них, здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілих в сумі 38400,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №7031 від 18.08.2020 року, довідкою про спосіб перерахування коштів та відомістю №1 від 18.08.2020 року. 4.03.2021 року на адресу відповідача було направлено регресну вимогу щодо компенсації суми виплаченого страхового відшкодування, але жодних дій спрямованих на врегулювання даного питання в досудовому порядку з боку відповідача не було здійснено. Просить стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суму в якості страхового відшкодування у розмірі 38400,00 грн. та 2 481,00 судового збору. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 07.10.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, 09.11.2022 року до суду подав клопотання в якому просить провести розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату час та місце розгляду справи, що стверджується довідками про доставку смс повідомлення та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за штрих кодовим ідентифікатором за №9050001538314, повторно в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Заяв про розгляд справи без його участі до суду не надходила, відзив не подавав. Суд, виконуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив, а також те, що представник позивача в позові просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити та в своїй заяві зазначив, що не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 20.07.2017 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК7062925, яким було забезпечено автомобіль «FORD», державний реєстраційний номер [NUMBER] . (а.с.39-43). Матеріалами справи встановлено, що 21.07.2017 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7062925, строком дії з 21.07.2017 року до 20.07.2018 року, включно (а.с.44). Вироку Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16.03.2020 року ухваленим у кримінальному провадженні №354/378/18, [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.57-64). Згідно вказаного вироку, 20.12.2017 року водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «Ford Transin», реєстраційний номер [NUMBER] , з несправною гальмівною системою у м. Яремче, по вул. Свободи, рухаючись у напрямку м. Мукачево, проявив неуважність, не обрав в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку і технічний стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не справився з керуванням, виїхав за межі проїзної частини дороги праворуч на тротуарну доріжку, де вчинив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] . В результаті дорожньо - транспортної пригоди малолітня [PERSON] загинула, а потерпіла [PERSON] отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. 6.07.2020, вирок набрав законної сили (а.с. 57-64). З заяви про настання страхового випадку, до страхової компанії [PERSON] звернувся 12.01.2018 (а.с. 45-47). З метою отримання відшкодування потерпіла [PERSON] звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із відповідними заявами від 22.05.2018 року, у якій просила здійснити виплату страхового відшкодування їй, як особі яка отримала тілесні ушкодження так і особі якій завдано збитків в результаті смерті [PERSON] (а.с. 51-56). На підставі даних заяв та наданих потерпілою документів було складено страхові акти: - № АК.7062925.L0002.01 від 17 серпня 2020 року, відповідно до якого було прийнято рішення про виплату розміру страхового відшкодування за договором страхування на підставі розрахунку (додатку №1) в сумі 19200,00 гривень (а.с.65, 66). - № АК.7062925.L0002.02 від 17 серпня 2020, відповідно до якого було прийнято рішення про виплату розміру страхового відшкодування за договором страхування на підставі розрахунку додатку №1) в сумі 19200,00 гривень (а.с. 67-68). На підставі зазначених страхових актів позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування на користь потерпілої [PERSON] в розмірі 19200,00 гривень та на користь [PERSON] в розмірі 19200 гривень, що в загальному становить в розмірі 38400,00 гривень та підтверджується платіжним дорученням № 7031 від 18 серпня 2020 року та довідкою директора управління бухгалтерського обліку ПрАТ СК «ПЗУ Україна» Грищук С.І. та відомістю №1 від 18.08.2020 року (а.с.69, 70, 71). Статтею 11 ЦК України регламентовано, що виникнення цивільних прав та обов`язків із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Виходячи з правовідносин, що склалися між сторонами у справі, останні регулюються спеціальними нормами, а саме Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Пунктом 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до п.п. «г» п. 38.1.1 ч. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Невідповідність технічного стану забезпеченого автомобіля марки «Ford» з державним номерним знаком [NUMBER] , випливає зі змісту вироку Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16.03.2020 ухваленого у справі №354/378/18, який набрав законної сили. В силу приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначено ст.16 Цивільного кодексу України. За змістом п.8 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є відшкодування збитків. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Як роз`яснено у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» з винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов`язання по відшкодуванню шкоди. Таким чином, у зв`язку з виплатою страхового відшкодування на суму 38400,00 грн. страхувальнику ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» набула право регресу до винної у ДТП особи - відповідача [PERSON] на вказану суму. Відповідно до ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). З урахуванням наведеного та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» виплати страхового відшкодування у сумі 38400, 00 грн. є підставними і підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 2 481,00 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved