Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

22 січня 2021 року представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, у якому просив стягнути з відповідача на користь підприємства заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 25317, 46 грн., збитки з інфляції у сумі 1385, 37 грн., три проценти річних у сумі 857, 24 грн., а всього 27560, 07 грн. Додатково просив покласти на відповідача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що актом передачі житлових будинків, службових приміщень, майна у повне господарське відання КП «Житло-сервіс», затвердженого начальником Головного управління житлового забезпечення від 16.08.2000 року житловий будинок по [ADDRESS] передано на обслуговування Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс». Відповідно до п. 2.2. Статуту предметом діяльності позивача є надання житлово-комунальних послуг споживачам. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] . 13.05.2011 року між сторонами укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, предметом якого є забезпечення позивачем як виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку [ADDRESS] , а відповідачем як споживачем своєчасної оплати цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених цим договором. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг, у період з 01 травня 2017 року по 01 липня 2020 року виникла заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у сумі 25317, 46 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом У зв`язку з виниклою у відповідача заборгованістю по оплаті житлово-комунальних послуг, позивач просить в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України стягнути збитки від інфляції у сумі 1385, 37 грн. та 3% річних у сумі 857, 27 грн. за період з 01 листопада 2017 року по 29 лютого 2020 року. Крім того, позивач вказує, що поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 1500, 00 грн., відшкодування яких слід покласти на відповідача. Оскільки відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 22.01.2021 року зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 11.05.2021 р., відкрито провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до позову долучив клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечує представник позивача. Так, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що актом передачі житлових будинків, службових приміщень, майна у повне господарське відання КП «Житло-сервіс», затвердженого 16.08.2000 року начальником Головного управління житлового забезпечення, житловий будинок по [ADDRESS] передано на обслуговування Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс». Відповідно до п. 2.2.1. Статуту Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс», затвердженого розпорядженням Київської МДА 19.07.2000 року №1205, предметом діяльності підприємства є надання житлово-комунальних послуг споживачам відповідно до укладених договорів. Відповідно до 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. 13.05.2011 року між позивачем та [PERSON] укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідно до п. 1 Договору предметом Договору є забезпечення позивачем як виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку [ADDRESS] , а відповідачем як споживачем своєчасної оплати цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених цим Договором. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 13.05.2011 року, у відповідача виникла заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у сумі 25317, 46 грн. за період з 01 травня 2017 року по 01 липня 2020 року, що підтверджено розрахунком заборгованості. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (чинного на момент укладення договору від 13.05.2011 року) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (чинного на момент укладення договору від 13.05.2011 року) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством (частина друга статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (чинного на момент укладення договору від 13.05.2011 року)). Частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (чинного на момент укладення договору від 13.05.2011 року) передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (чинного на момент укладення договору від 13.05.2011 року) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 2 Договору виконавець надає послуги відповідно до затвердженого (погодженого) рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структур, періодичності та строків наданих послуг, які на момент укладення цього договору надаються відповідно до розпорядження КМДА «1221 від 29.12.2010 року. Відповідно до п. 4 Договору розмір щомісячної плати за надані послуги на момент укладення цього договору, відповідно до розпорядження КМДА №1221 від 29.12.2010 року, становить -у разі внесення плати за цим договором до 20 числа, що настає за розрахунковим тариф 2, 89/ 2, 47 (1 поверх); -у разі внесення плати за цим договором після 20 числа, що настає за розрахунковим тариф 3, 17/ 2, 72 (1 поверх). Відповідно до п. 6 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до п. 9 Договору за несвоєчасне несення плати за цим Договором, відповідно до підпункту 10. ч. 2 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», із споживача стягується пеня у розмірі 0,1% за кожний місяць простроченої оплати. У разі встановлення законодавством іншого розміру пені, сторони застосовують законодавчо встановлений розмір пені з моменту набрання чинності цим законом. Відповідно до пп. 1, 5 п. 12 Договору споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені цим договором строки, а у разі несвоєчасного внесення платежів за послуги сплачувати пеню у розмірі, встановленому законом та/ або договором. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідач в порушення умов Договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 13.05.2011 року не виконав належним чином, а тому суд вважає правомірним стягнення з [PERSON] на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» заборгованості у розмірі 25317, 46 грн. за період з 01 травня 2017 року по 01 липня 2020 року. За правилами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до пп. 3 п. 13 Договору виконавець має право нараховувати у разі несвоєчасного внесення споживачем плати за надані послуги пеню у розмірі, встановленому законом та/ або договором. Відповідно до пп. 2 п. 15 Договору споживач несе відповідальність згідно із законодавством і цим договором за несвоєчасне внесення платежів за послуги - шляхом сплати пені. Оплата пені не позбавляє споживача обов`язку виконати зобов`язання за цим договором. Враховуючи порушення відповідачем виконання зобов`язань по сплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з листопада 2017 року по лютий 2020 р., позивачем нараховано інфляційну складову боргу у розмірі - 1385, 37 грн., а також 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі - 857, 24 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідачем не надано належних доказів на спростовування факту надання йому житлово-комунальних послуг Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс», або ж надання послуг іншою особою. Також відповідачем не було надано доказів на спростування наявної заборгованості по сплаті внесків на утримання (обслуговування) будинку, а також розрахунку наявної заборгованості за несвоєчасну оплату послуг, або ж доказів на погашення заборгованості у вищевказаному розмірі, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань. Отже, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а розрахунки доведеними позивачем, та приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 27560, 07 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2270, 00 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 1500, 00 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України ). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. Так, позивачем до суду, для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу подано:копію договору №3-20 про надання правничої допомоги, укладеного 08.01.2020 року між Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» та АО «ШЕНЛІ» в особі голови об`єднання Братищенка Є.О.; копію додатку №1 до Договору про надання правничої допомоги №3-20 від 08.01.2020 року, яким визначено вартість послуг; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльність серії КВ №5994, виданого 23.11.2017 року Братищенко Ю.О. ; копію довіреності №110/306-24, виданої 12.01.2021 року КП «Житло-сервіс» Братищенку Ю.О.; детальний опис робіт (наданих послуг) за позовом КП «Житло-сервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги; копію акту виконаних робіт за вересень 2020 року по договору про надання правничої допомоги №3-20 від 08.01.2020 р.; копію Додатку №01 до акту виконаних робіт від 30 вересня 2020 року по договору про надання правничої допомоги №3-20 від 08.01.2020 р.; копію заключної виписки за період з 24.11.2020 по 24.11.2020 №4210 про сплату за правничу допомогу за 09.2020 р. по Договору 3-20 від 08.01.2020 р. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Стороною відповідача не заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Суд вважає розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу співмірним, розумним та доведеним, а тому вимога КП «Житло-сервіс» про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 1500, 00 гривень підлягає задоволенню.

Outcome: approved