Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, де просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму боргу в сумі 500 000 грн. На обґрунтування позову зазначив, що 01.08.2021 відповідач [PERSON] отримав від нього позику у розмірі 500000 грн., про що він підписав відповідну розписку та на підставі чого був складений договір позики. Згідно розписки відповідач зобов`язувався повернути борг до 01.07.2022. Однак, в порушення зобов`язань відповідач вчасно борг не повернув, на звернення з проханням повернути гроші не реагує. Оскільки зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, просив позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, відповідно до якої свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розгляд справи проводити у його відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, відповідно до якої з позовними вимогами [PERSON] згоден та просив розгляд справи проводити у його відсутність. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Статтею 612\~ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до статті 625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі статтею 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 01.08.2021 між [PERSON] та [PERSON] було укладено письмовий договір позики. Відповідно до п.1 та п.2 договору позики позикодавець [PERSON] передав позичальникові [PERSON] грошові кошти в сумі 500\~000 грн., а позичальник зобов`язувавя повернути позикодавцеві суму позики в строк встановлений цим договором. На момент укладення цього договору грошові кошти в сумі 500\~000 грн. позикодавець передав позичальникові в повному обсязі. Факт отримання [PERSON] від [PERSON] в боргу суму грошових коштів у розмірі 500\~000 грн. відповідно до умов договору позики від 01.08.2021 підтверджується також оригіналом розписки від 01.08.2021, що міститься в матеріалах справи. Відповідно до п.3 договору позики від 01.08.2021 позичальник [PERSON] зобов`язувався повернути позикодавцеві [PERSON] грошові кошти у сумі 500000 грн. у строк до 01.07.2022. Пунктом 7 договору позики передбачено, що в разі, коли позичальник своєчасно не поверне позикодавцю позику згідно визначеному у п.3 цього договору строку, позикодавець вправі пред`явити цей договір до стягнення в порядку і в строки, передбачені чинним законодавством України. Відповідно до п.8 договору позики позикодавець довів до відома позичальника, а позичальник взяв до уваги той факт, що грошові кошти, що є предметом цього договору, не є спільною сумісною власністю подружжя та є його особистою приватною власністю. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона, позичальник, зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона, позикодавець, стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Отже, судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з договору позики, умови якого [PERSON] у встановлені строки в повному обсязі не виконав, що підтверджується наявністю у позивача оригіналу розписки та відсутністю заперечень відповідача. Дійсність договору презумується. У зв`язку з неналежним невиконанням умов договору у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 500000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України та частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами) передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач звільнений від обов`язку сплати судового збору при подачі позову згідно п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «про судовий збір». За викладених обставин, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне 50 % судового збору, який мав би сплати позивач при подачі позову до суду віднести за рахунок держави та 50 % судового збору, що становить 2500 грн. стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved