Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

29.12.2022позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, у якому просить стягнути з останнього на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] в розмірі одної четвертої його заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, а також просив стягнути витрати на правову допомогу. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що 25.09.1999 вона зареєструвала шлюб з відповідачем. В подружніх стосунках у них народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] (тепер повнолітня) та [PERSON] , [INFO] . Сторони донедавна проживали однією сім`єю, однак без всякого поважного приводу шість місяців тому відповідач залишив сім`ю і з цього часу проживає окремо від позивачки та дітей. Позивачка зазначає, що до листопада, хоч нерегулярно, але відповідач сплачував аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 2000 грн. Останні два місяці він аліменти сплачувати перестав. Дитина перебуває на утриманні та вихованні позивачки. Сімейні відносини сторін з приводу утримання доньки [PERSON] залишились не врегульованими. Посилаючись на статті 7,8, 18, 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, положення Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, практику Верховного Суду просить позов задовольнити та стягувати з відповідача аліменти. Ухвалою від 10.01.2023 судом відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 09.02.2023. Від відповідача 09.02.2023 на адресу суду надійшла заява, де останній просив розглядати справу у його відсутності, зазначив, що позов визнає у повному обсязі та має можливість сплачувати аліменти. У судове засідання, яке відбулося 09.02.2023 не з`явилася позивачка, однак представництво її інтересів у цьому судовому засіданні здійснював представник позивачки Богдан П. М . Останній позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив стягнути аліменти в розмірі 1 /4 заробітку позивача та згідно з договором про надання правничої допомоги просив стягнути витрати на надання такої допомоги у сумі 2800 грн. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вже зазначалося вище, відповідач подав заяву про визнання позовних вимог, зазначив, що має можливість сплачувати аліменти. Відтак, враховуючи визнання позову, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі від 25.09.1999, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 25.09.1999 відділом реєстрації актів громадянського стану м. Червонограда Львівської області, актовий запис №315 (а. с. 5). У шлюбі у сторін народилося дві доньки: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.07.2017, виданого Червоноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (на даний час донька повнолітня) (а. с. 6) та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.06.2011, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Червоноградського міського управління юстиції Львівської області (а. с. 7). З копії будинкової книги, долученої до матеріалів справи позивачкою вбачається, що позивачка, її донька [PERSON] та [PERSON] проживають у квартирі [ADDRESS] (а .с. 9-11). Відповідно до довідки №2271 від 27.12.2022 про доходи відповідача [PERSON] , виданої ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля» відповідач за період з січня по грудень 2022 року отримав 124 863, 49 грн. заробітної плати (а. с. 12). При ухваленні рішення суд керується наступним. Як передбачає ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснено абз. 3, 4 п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом положень ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У відповідності до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Як встановлено судом, відповідач є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає з повнолітньою сестрою [PERSON] , з своєю матір`ю та знаходиться на утриманні останньої. Виходячи з принципів розумності й справедливості, враховуючи те, що відповідач визнав позов та вказав, що має можливість сплачувати аліменти, та таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, аналізуючи вищезазначені норми права, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення аліментів підлягає до задоволення в повному обсязі, шляхом стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Такий розмір буде відповідати обставинам справи та реальній можливості відповідачки надавати таке утримання. Стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки слід здійснювати з моменту звернення до суду з позовом, як це визначено ст. 191 СК України. Окрім цього, представник позивачки при поданні позову просив відшкодувати йому витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень. Разом з тим, 09.02.2023 останній подав до суду акт-розрахунок виконаних робіт, з якого вбачається, що сума гонорару адвоката, що підлягає оплаті становить 2700 грн., якій просив стягнути в судовому засіданні. Відповідач у своїй заяві заперечень щодо такої позовної вимоги не висловив. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Судом встановлено, що 25.12.2022 між позивачкою та адвокатом Богданом П. М. було укладено договір про надання правової допомоги №5/22цс, відповідно до якого адвокат здійснює підготовку матеріалів справи з складенням адвокатського запиту, здійснює попередню усну консультацію з клієнтом, складає позовну заяву, складає та підписує інші процесуальні документи, здійснює представництво інтересів клієнта у суді (а.с.23). Окрім того представник позивачки до матеріалів справи долучив ордер на надання правничої допомоги серії ВС№1186193 (а.с.22). З акту - розрахунку виконаних робіт від 08.02.2023 вбачається, що адвокатом виконано такий об`єм робіт по наданню правничих послуг: підготовка матеріалів справи з складенням адвокатського запиту, попередня усна консультація клієнта з питань правовідносин , складення позову в порядку ЦПКУ за узгодженою ціною 2000 грн., представництво інтересів в суді 09.02.2023 - 700 грн.(а. с. 25). Таким чином, враховуючи визнання позову відповідачем, виходячи із встановленої реальної участі адвоката у розгляді даної справи, суд приходить до висновку, що витрати на правову допомогу у сумі 2700,00 грн. є співмірними до складності даної справи та підлягають стягненню з відповідача. Відтак, суд дійшов висновку, що клопотання адвоката про стягнення судових витрат підлягає до задоволення. Вирішуючи питання судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до п. 3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнені позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Отже, в силу ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» за позовну вимогу про стягнення аліментів позивачка звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ч. 1 ст.1 42 у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином,

Outcome: approved