Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-16 00:00:00

22 грудня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на утримання дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , мотивуючи свої вимоги наступним. На підставі рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 березня 2015 року з [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 березня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що сплачувати аліменти в такому розмірі в подальшому він не має можливості, оскільки його матеріальний та сімейний стан змінився. 25 серпня 2018 року він уклав шлюб із [PERSON] , яка має 2 дітей від першого шлюбу - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , яких позивач всиновив 10 квітня 2019 року. Таким чином, на його утриманні окрім доньки [PERSON] перебувають двоє всиновлений дітей та дружина, яка працює. Позивачу важко фінансово забезпечувати себе, сім`ю та трьох дітей. В порівнянні з іншим минулим періодом на даний час у позивача погіршився матеріальний стан у зв`язку зі збільшенням фінансових витрат. Позивач просить зменшити розмір аліментів з 1/4 частини до 1/8 частини з усіх видів прибутку. 26 грудня 2022 року ухвалою судді відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 18). 10 січня 2023 року відповідачка [PERSON] направила відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнала з наступних підстав. 23.03.2015 року судом ухвалено рішення про стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки на утримання спільної неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини цього віку. Рішенням суду від 07 липня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідачка з донькою проживає в с.Ярмаки Миргородського району окремо від батька дитини, який участі в житті доньки не приймає. З листопада 2022 року позивач сплачує аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 6238 грн. щомісячно. Зменшення розміру аліментів поставить доньку [PERSON] в скрутне матеріальне становище. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача - адвокат Стахурлов І.І. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] та пояснив, що у зв`язку з тим, що після укладення шлюбу [PERSON] та всиновлення її 2 малолітніх дітей, позивач не може сплачувати аліменти на доньку [PERSON] в розмірі 1/4 усіх видів доходу через зміну сімейного стану. Відповідачка та її представник - адвокат Пугач С.В. в судовому засіданні заперечили проти позовних вимог [PERSON] і надали пояснення аналогічні, викладеним у відзиві на позовну заяву, просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідачка пояснила, що дитина на її забезпеченні та проживає разом з нею. Донька потребує для навчання користування мережею інтернет, придбання гаджетів для заняття онлайн. Відповідачка на даний час не працює. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що відповідачка самостійно займається вихованням доньки [PERSON] . Сторони зверталися до неї як до працівника соціальної служби щодо спілкування з дитиною. Відповідачка залишила роботу через воєнні дії в країні. Каріна усім забезпечена, охайна, доглянута. [PERSON] допомагає своїм батькам -пенсіонерам, а також допомагає їм по господарству. Позивач є військовослужбовцем і отримує окрім зарплати доплати. На 1 вересня треба 10 тисяч гривень, щоб зібрати дитину до школи. Її донька та донька сторін - однолітки. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 2002 року, який було розірвано рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 липня 2015 року (а.с. 4). Від шлюбу мають дочку [PERSON] [INFO] (а.с. 8). Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 березня 2015 року з позивача на користь відповідачки стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 06 березня 2015 року до повноліття дитини (а.с. 5). Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] 25 серпня 2018 року позивач одружився з [PERSON] , яка змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 9). Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 квітня 2019 року позивач всиновив 2 неповнолітніх дітей своєї дружини [PERSON] (а.с. 6, 7, 12). [PERSON] є військовослужбовцем, учасником бойових дій (а.с.11). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою ВРУ від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Ст. 141 СК України передбачається, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так, із аналізу наведеної вище норми, розмір аліментів не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів, а значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, фактично обґрунтовуючи його тим, що через всиновлення двох дітей теперішньої дружини, він тепер має утримувати трьох дітей. Позивач в позові заявляє, що його дружина [PERSON] працює та отримує заробітну плату, однак суду жодних доказів підтвердження цього факту не надав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності з довідкою про заробітну плату за листопад 2022 року №4 від 14.12.2022, грошовий дохід складає 46706 грн. 57 коп. (а.с. 10). Зазначене не свідчить про погіршення матеріального стану позивача. Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився його матеріальний стан, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Та, обставина, що позивач після всиновлення двох неповнолітніх дітей своєї теперішньої дружини несе витрати на їх забезпечення, сама по собі не свідчить про погіршення матеріального стану [PERSON] . Такий за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що належних та допустимих доказів того, що суттєво змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст. 192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано доказів зміни його стану здоров`я або погіршення матеріального стану, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Розмір аліментів, стягнутий з [PERSON] на користь [PERSON] рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 березня 2015 року, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення в зв`язку із тим, що позивач всиновив двох неповнолітніх дітей від іншого шлюбу без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від першого шлюбу з [PERSON] та суперечитиме її інтересам. Таким чином, на підставі викладеного, з урахуванням наданих суду доказів, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed