Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Група Електроюа» про стягнення заборгованості з орендної плати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15 січня 2020 року між нею та відповідачем укладено договір № 14-01-2020-12/2 оренди обладнання з обов`язковим викупом, згідно з яким ТОВ «Група Електроюа» взяло в оренду три зарядні станції для електромобілів. Термін оренди складає 1 рік з моменту прийняття об`єкту оренди, а саме до 15 січня 2021 року. Крім того, за умовами вказаного договору орендар взяв на себе обов`язок сплатити орендні платежі та суму викупу за обладнання в кінці строку дії цього договору, а саме 16 січня 2021 року. Проте, зобов`язання, закріплені договором оренди обладнання з обов`язковим викупом відповідачем не виконані. З метою позасудового врегулювання спору 25 лютого 2021 року відповідачу було направлено претензію з вимогою протягом 10 днів з дня її отримання виконати умови договору та сплатити заборговані кошти в сумі 447 463,83 грн, що еквівалентно 15 951 дол. США, яку було отримано відповідачем 26 лютого 2021 року, однак на момент подачі позову відповіді не надано. Станом на дату подання позовної заяви відповідач не сплатив позивачу грошові кошти за договором оренди, а також не здійснив обов`язкового викупу обладнання. Ураховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача, заборгованість з орендної плати, яка утворилась станом на 16 січня 2021 року в розмірі 336 628,80 грн, а також у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання 3% річних - 13 423,91 та інфляційні втрати в розмірі 21 925,73 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 липня 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 27 липня 2021 року за вказаним вище позовом відкрито загальне позовне провадження.та призначено підготовче засідання. 03 листопада 2022 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено вказану справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, однак матеріали справи містять заяву позивача про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, на підставі пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, що підтверджується конвертом, який повернувся на адресу суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», про поважність причин неявки суд не повідомив. Крім того, у встановлений судом строк, своїм правом на подання відзиву не скористався, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що 15 січня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди обладнання з обов`язковим викупом № 14-01-2020-12/2. Відповідно до пункту 1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування із зобов`язанням обов`язкового викупу наступне майно (обладнання): зарядні пристрої (станції) для електромобілів з характеристиками, визначеними у Специфікації, що є додатком до даного договору у кількості 3 (три) одиниці. З Специфікації вбачається, що позивачем передано в оренду відповідачеві станції заряджання електромобілів змінного струму, назва АЕ-1, АЕ-3, АЕ-3, заводські номери: 1130, 1598, 2219, «Пристрої зарядні для електромобілів типу УЗЄ, код ДКПП 27.11.50-33.00» клас 1, тип системи заземлення TN?S, електроживлення станції здійснюється від трьохфазної п`ятипровідної мережі змінного струму з номінальною напругою 380, частотою (50+-1) Гц), які введені в експлуатацію і знаходяться за адресами: м. Київ, вул. Борщагівська, 152а; м. Київ, пр-т Корольова, 1; м. Київ, вул. Глибочицька, 17. Пунктом 1.1.1. установлено, що загальна вартість об`єктів оренди становить 285 600 гривень, що на дату укладання цього договору ціна у перерахунку до долара США становить 12 000 дол. США. Згідно з пунктом 3.1. договору термін оренди складає 1 рік з моменту прийняття об`єкту оренди, а саме до 15 січня 2021 року. Відповідно до пункту 4.1. договору розмір орендної плати за весь об`єкт, що орендується, у цілому складає 2,4% в місяць від загальної вартості об`єкту оренди, яка вказана п. 1.1.1. даного договору, з щомісячною капіталізацією, а саме: кожного місяця протягом, протягом строку користування об`єктом оренди відсоток включає в себе суму капіталізації відповідно до пункту 4.3 Пунктом 4.2. встановлено, що дата повернення всієї загальної суми орендних платежів (відсотків) за один рік, та обов`язкового викупного платежу припадає на 366-й день, а саме, до 16 січня 2021 року. Згідно з пунктом 4.3. виплата орендних платежів (відсотків) протягом 365-ти днів з дати заключення договору не проводиться, а сума щомісячних нарахованих відсотків, яка підлягає виплаті щомісяця капіталізується (рефінансується) шляхом додавання до загальної суми обов`язкового викупного платежу в розмірі 3 951 дол. США та до суми орендних платежів нарахованих за попередні періоди і підлягає виплаті на 366-й день з дати укладення договору, а саме 16 січня 2021 року. Згідно з пунктом 6.1. договору встановлено, що об`єкт оренди вважається переданим в оренду і повернутим з оренди з моменту підписання даного договору та відповідної специфікації об`єкта оренди. Пунктом 8.1. вказаного договору визначено, що орендар зобов`язується викупити об`єкт оренди в кінці строку дії цього договору, або достроково в будь-який час на вимогу орендодавця, за умови письмового повідомлення орендодавцем орендаря на поштову адресу, або подання особисто, під розпис про вручення повідомлення уповноваженій особі (працівнику) орендаря за реквізитами, визначеними у цьому договорі не пізніше ніж за 2 (два) місяці до дати обов`язкового викупу. Право власності на майно, що є об`єктом оренди, у такому разі переходить до Орендаря після сплати останнім Орендодавцю повної суми орендної плати, нарахованої відповідно до умов цього договору, та всієї суми обов`язкового викупного платежу в гривні, еквівалентної 12 000 дол. США, за офіційним курсом НБУ на день повернення коштів. Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 761 ЦК України встановлено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Таким чином, враховуючи, що вищевказана зарядна станція на праві власності належать [PERSON] то її вимоги щодо повернення орендної плати ґрунтуються на нормах закону. Згідно з частинами першою, п`ятою статті 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Як вже встановлено судом, відповідно до пункту 4.2. договору повернення всієї загальної суми орендних платежів (відсотків) за 1 рік, та обов`язкового викупного платежу мало відбутися до 16 січня 2021 року. Згідно з пунктом 4.3. договору сума щомісячних нарахованих відсотків, яка підлягає виплаті щомісяця виплачується в кінці терміну дії договору разом з обов`язковим викупним платежем та 3 951 дол. США капіталізації і підлягає виплаті 16 січня 2021 року. Так, відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З позову вбачається, що у порушення вимог договору відповідачем не було сплачено орендну плату та обов`язкового викупного платежу в кінці строку дії договору, у порядку передбаченому пунктом 8.1. договору оренди. Водночас позивачем, 25 лютого 2021 року на поштову адресу відповідача було направлено претензію з вимогою сплатити заборгованість по орендній платі та викупу об`єкту оренди, яку було отримано 26 лютого 2021 року, однак відповідач жодним чином не відреагував на вказану претензію. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] вказувала на те, що ТОВ «Група Електроюа» допустило заборгованість із орендної плати та не викупило об`єкт оренди, у зв`язку з чим просила стягнути заборгованість, яка утворилась станом на 16 січня 2021 року в сумі 447 463,83 грн. Враховуючи вищевикладене, а також, що позивачем було надіслано відповідачу претензію, на яку останній жодним чином не відреагував, відповідач не надав відзиву до суду, чим приведені позивачем обставини не спростував, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надав, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача. Так, розмір заборгованості з орендної плати за договором від 15 січня 2020 року № 14-01-2020-12/2 станом на 16 січня 2021 року складає 207 784,13 грн (12 000 дол. СШАх2,4%/100%=288 дол. США(орендна плата за місяць)х12=3 456 дол. США(орендні платежі за рік)+3 951 дол. США(капіталізація)=7 407 дол. СШАх28,0524(курс НБУ на день виплати коштів, тобто на 16 січня 2021 року)=207 784,13 грн. Проте, позивач просить стягнути заборгованість з орендної плати в розмірі 110 835,03 грн, розрахувавши заборгованість наступним чином: 3 951 дол. США(капіталізація щомісячних нарахованих відсотків)х28,0524(курс НБУ на день виплати коштів, тобто на 16 січня 2021 року)=110 835,03 грн. Враховуючи, що відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення вимог щодо стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі визначеному позивачем, тобто 110 835,06 грн. Розмір заборгованості зі сплати обов`язкового викупного платежу становить 336 628,80 грн (12 000х28,0524 грн (курс НБУ на день виплати коштів, тобто на 16 січня 2021 року)=336 628,80). Правильність нарахованих позивачем сум заборгованості судом перевірена. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних то суд виходить з наступного. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що відповідно до статті 625 ЦК України з відповідача, у зв`язку з неналежним виконанням умов договорів, підлягають стягненню інфляційні втрати та три проценти річних. Вимогами частини другої статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, Велика Палата Верховного Суду (постанова від 27 листопада 2019 року у справі № 340/385/17, провадження № 14-495цс19) дійшла висновку про правомірність нарахування на суму основної заборгованості індексу інфляції, оскільки позивач скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 31 травня 2015 року. Відтак, з цієї дати валютою заборгованості стала національна валюта України - гривня, тому нарахування індексу інфляції на таку заборгованість є правомірним. З огляду на викладене, оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язання по оплаті орендної плати та обов`язкового викупного платежу, позивач пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16 січня 2021 року та судом стягнуто заборгованість з орендної плати в межах позовних вимог, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з ТОВ «Група Електроюа» 3% річних у розмірі та інфляційних втрат є правомірною. Водночас, при перевірці здійсненого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що при його здійснені допущено неточності. Так, 3% річних за період з 01 лютого 2021 року по 30 червня 2021 року=447 463,83 грн(сума боргу)х3%(процентна ставка)/100%х150(кількість днів прострочення зобов`язання)/365(днів у році)=5 516,68 грн, проте позивачем визначено 13 423,91 грн. Інфляційні втрати становлять 22 329,56 грн (447 463,83 грн. (сума боргу) ? 104,990% (сукупний індекс інфляції за лютий-червень 2021 року) / 100% - 447 463,83 грн. (сума боргу) = 22 329,56 грн), однак позивач просить стягнути 21 925,73 грн. Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на викладене вище, враховуючи те, що суд не може виходити за межі позовних вимог, а обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума судового збору, пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог, що була сплачена позивачем при зверненні до суду з указаним позовом. Відтак, сума судового збору в процентному відношенні від задоволеної суми становить 4 731,58 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial