Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-16 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 16418 гривень, а також витрати на правничу допомогу. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірваний на підставі рішення Долинського районного суду від 23.09.2013. У шлюбі в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу залишилися проживати з нею. Згідно із рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 09.01.2004, з [PERSON] на користь [PERSON] стягувались аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку щомісячно на утримання неповнолітніх дітей. На даний момент дочка [PERSON] досягла повноліття, тому вищезазначене рішення суду в частині стягнення аліментів на її утримання не діє. Однак, вона продовжує начання і потребує значних додаткових витрт, які пов`язані з поганим зором, переїздом до гуртожитку, а також необхідністю купівлі планшету для навчання. Усі ці витрати є вкрай необхідними для доньки, зумовлені об`єктивними причинами. При цьому витрати є великими і забезпечити їх самостійно їй дуже складно. Крім цього, на її утриманні перебуває неповнолітній син [PERSON] . Відповідач є здоровим, працездатним, працює та має стабільний і високий дохід, а тому має змогу допомогти їй забезпечити додаткові потреби дитини, які зумовлені її здоров`ям та навчанням. Доказами понесення нею додаткових витрат на дітей є квитанції про оплату гуртожитку, купівлю дочці планшету та окулярів для зору, а також купівлю взуття і телефону, які є додатковими в розумінні ст. 185 СК України. Загальна сума додаткових витрат складає 32836 гривень. Враховуючи рівні права та обов`язки батьків, просить суд стягнути з відповідача на її користь 50 % понесених додаткових витрат на дітей, що складає 16418 гривень. У судовому засіданні представник позивачки - адвокат Комарницький Е.Г. позов підтримав, уточнивши, що комп`ютер (ноутбук), телефон та взуття були придбані для молодшого сина, всі інші витрати понесені на дочку. Вказані витрати позапланові, тому їх не можна включати в аліменти. Заявляючи додаткові витрати на повнолітню дитину, вони виходять з того, що вона продовжує навчання і потебує додаткових коштів. Щодо сина, то витрати на нього зумовлені тим, що ноутбук потрібен йому для дистанційного навчання, для виконання домашніх завдань. Взуття йому необхідне для повсякденного вжитку, оскільки він швидко росте. Просив позов задовольнити. Представник відповідача адвокатка Кобилинець Т.В. в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Свою позицію мотивувала тим, що стягнення додаткових витрат на повнолітню дочку не передбачено законодаством, а необхідність стягнення таких на неповнолітнього сина стороною позивача не доведено, оскільки придбані речі не обгрунтовані особливими потребами дитини. Якщо звернути увагу на кожну річ, на яку понесено витрати, які заявлені до стагнення, то оплата гуртожитку та окулярів були здійснені для дочки по досягненню нею повноліття, квитанції про купівлю гаджетів та взуття не містять підтверджень про те, хто саме такі покупки здіснював. Також необхідно враховувати, що на молодшого сина продовжують стягуватися аліменти, у суму яких закладається потреба у взутті в тому числі. Придбання ж шкільного приладдя не є особливою потребою в розумінні ст. 185 СК України. Крім того, стороною позивача не доведено належними та допустимим доказами, що саме позивачка понесла заявлені витрати і що покупки мали місце саме для її сина. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30.12.2022 відкрито провадження по даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання з участю сторін. 30 січня 2023 року на електронну адресу суду від представника позивачки адвоката Комарницького Е.Г. поступило клопотання про проведення підготовчого судового засідання у його відсутності та відсутності його довірительки, в якій він позовні вимоги підтримав. Від представника відповідача адвоката Кобилинець Т.В. на електронну адресу суду 30.01.2023 надійшло клопотання про долучення письмових доказів з додатками та заява про проведення підготовчого судового засідання за її відсутності та відсутності її довірителя. Ухвалою суду від 30.01.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Спір між сторонами не вирішений. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в шлюбі, під час якого у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с. 8), та [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Згідно із рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23.09.2013, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, неповнолітніх дітей залишено проживати з матір`ю (а.с. 10-11). На підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 09.01.2014 з [PERSON] на користь [PERSON] стягувались аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку щомісячно на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Стягнення аліментів розпочато з 16.12.2013 і вирішено проводити їх до повноліття дітей (а.с. 12-13). На даний час [PERSON] , [INFO] , досягла повноліття. [PERSON] , [INFO] , повноліття ще не досягнув. Позивачка вказує на те, що вона несе додаткові витрати на дітей, на підтвердження чого надала такі докази: - копію квитанції № RN001634639 від 08.12.2022 магазину "Nimрha", м. Долина, про купівлю мобільного телефона та захисного скла на суму 6148 грн (а.с. 14); - копію фіскального чека від 29.10.2022 магазину "МОJО", м. Івано-Франківськ, про придбання ноутбука "Аsus", вартістю 17498 гривень (а.с. 15). Як вказано в позовній заяві, зазначена квитанція підтверджує факт купівлі доньці планшету; - копію квитанції від 20.09.2022, виданої оптикою "Майстри зору" [PERSON] про купівлю окулярів (оптична оправа, дві лінзи, виготовлення) на суму 2790 гривень (а.с. 15); - дублікат чека від 01.10.2022 про оплату через інтернет-банк "Приват"24" 4000 гривень. Платник: [PERSON] , отримувач: Прикарпатський університет, призначення платежу: [PERSON] , оплата за гуртожиток №5, кім. 809А (а.с. 15); - копію чека №477347 від 19.11.2022 про купівлю черевиків, вартістю 2400 гривень (а.с. 15). При цьому, під час розгляду справи після закриття підготовчого провадження, представник позивачки уточнив, що комп`ютер (ноутбук), телефон та взуття були придбані для молодшого сина, всі інші витрати понесені на дочку. Представник відповідача заперечує проти стягнення з його довірителя додаткових витрат, оскільки такі не зумовлені особливими потребами дітей, а також у зв`язку з тим, що він не має можливості такі нести, на підтвердження чого надано такі докази. Так, 16.08.2018 [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , що підтверджується даними зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.08.2018 (а.с. 30). Від даного шлюбу у нього народився син [PERSON] , [INFO] , про що свідчить завірений переклад з польської мови повної виписки свідоцтва про народження останнього серії [NUMBER] (а.с. 31). Як вказує сторона відповідача, [PERSON] на даний час безробітня та здійснює догляд за дитиною до досягнення нею 3 років, на підтвердження чого надано копію її трудової книжки [NUMBER] (а.с. 29). Таким чином, між сторонами виник спір з приводу додаткових витрат на дітей, вирішити який у добровільному порядку сторонам не вдається. Оцінка суду: вислухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з такого. Як визначено ч. 1 ст. 6 Сімейного кодексу України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про громадянство України», дитина особа до 18 років. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч. 2 ст. 185 Сімейного кодексу України). Аналіз відповідних норм Законів вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Це положення\~стосується особливих\~обставин,\~приблизний перелік\~яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. Вказана позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29.04.2022 у справі № 761/27222/20. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як уточнив у судовому засіданні представник позивачки, хоча на необхідність такого звертав суд ще в ухвалі про відкриття провадження від 30.12.2022 та у зв`язку з чим призначав підготовче судове засідання, понесені його довірителькою додаткові витрати на дочку [PERSON] полягали в оплаті її проживання у гуртожитку та в придбанні для неї окулярів. Однак, як встановлено вище, дочка сторін 08.08.2022 року досягла 18-річного віку, тому на неї не поширюється правовий статус дитини та відповідно й норми глави 15 СК України, якою визначено обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання, до якої входить і ст. 185, оскільки обов`язок батьків утримувати вже повнолітню дочку, сина та його виконання визначено главою 16 СК України. При цьому суд звертає увагу на те, що окуляри були прибдані дочці 20.09.2022, тобто після досягнення нею повноліття, а оплата за проживання у гуртожитку, яка також здійснена після досягнення повноліття, входить до складу витрат на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання і є підставою для звернення до суду з позовом в порядку ст. 199 СК України, що вже має місце, про що ствердили в судовому заіданні представники сторін. Крім того, платником в таких квитанціях зазначена сама дочка, тобто [PERSON] . Щодо понесених [PERSON] додаткових витрат на сина, то в судовому засіданні представник позивачки змінив предмети, на які ці витрати понесені, зазначивши, що остання відносить до таких придбання ноутбука, який при первісному зверненні до суду вказаний як планшет для дочки, телефона та взуття. При цьому, представник відповідача вказала на те, що долучені до матеріалів справи квитанції на придбання цих речей не є належним підтвердженням того, що витрати на них понесла саме відповідачка і здійснені такі на задоволення потреб сина. Будь-яких інших доказів, крім вищеописаних квитанцій, матеріали справи не містять. Суд, презюмуючи здійснення позивачкою купівлі сину взуття, зазначає, що така покупка є забезпеченням базової потреби дитини, яка, з урахуванням того, що на неї стягуються аліменти, повинна покриватися за рахунок аліментних платежів і не може бути стягнута в якосі додаткових витрат на дитину, які зумовлені особливими обставинами. Якщо ж розмір аліментів, які сплачує відповідач, не покриває половини витрат на оплату матеріальних потреб дитини, то позивачка вправі звернутися до суду із заявою про збільшення розміру аліментів. Придбання [PERSON] мобільного телефона та ноутбука сину, що також презюмується, суд трактує як добровільне волевиявлення одного із батьків, у даному випадку матері, та є таким, що не пов`язане з особливими обставинами, оскільки позивачкою не доведено, що куплені нею гаджети були спрямовані на розвиток особливих здібностей [PERSON] , а не для загального розвитку дитини. Щодо посилань представника позивачки на те, що купівля ноутбука була зумовлена введенням в Україні дистанційної форми навчання, що є свідченням наявності підстав для понесення додаткових витрат, оскільки такі викликані особливими обставинами, суд зазначає, що введення дистанційної форми навчаня, дійсно, є загальновідомою обставиною, яка не потребує додаткового доказування. Однак, зважає на те, що стороною позивачки не доведено, що саме у час придбання ноутбука, що мало місце 29.10.2021, та телефона - 08.12.2022, у закладі, де навчається [PERSON] , була дистанційна форма навчання, оскільки вказаний факт залежав від наявності у працівників закладів освіти COVID-сертифікатів та встановлення відповідного рівня епідемічної небезпеки у регіоні, де розміщений навчальний заклад. Таким чином, враховуючи те, що в судовому засіданні не здобуто належних доказів того, що вказані [PERSON] додаткові витрати на сина були викликані особливими обставинами в розумінні статті 185 СК України, натомість такі є добровільним волевиявленням одного із батьків, стягнення ж додаткових витрат на повнолітню дитину не охоплюються вказаною нормою, відтак, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача заявлених додаткових витрат, тому у задоволенні позову слід відмовити. Розподіл судових витрат: відповідно до ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладаться на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покадаються у разі відмови у позові на позивача. Оскільки в позові відмовлено, позивачка була звільнена від сплати судового збору, а відповідач таких не поніс, тому питання стягнення судового збору не вирішується. Щодо вирішення питання витрат на правничу допомогу, то такі залишаються у разі їх понесення за позивачкою. Про відшкодування витрат на правничу допомогу стороню відповідача не заявлялося, тому вони вирішенню не підлягають. На підставі викладеного, ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, ст. 6, 141, 185 СК України, ст. 1 Закону України «Про громадянство України», ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: dismissed