Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

28.11.2022 [PERSON] подала до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , в якій просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловою квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що її чоловік був власником житлової квартири [ADDRESS] . [INFO] чоловік позивачки [PERSON] помер, після чого позивачка звернулася до нотаріуса для оформлення спадкових прав. Зазначає, що в даній квартирі зареєстровані власник житла - [PERSON] , 1978 року народження, колишня дружина - [PERSON] , 1981 року народження, донька - [PERSON] , 2004 року народження та донька - [PERSON] , 2008 року народження. Зазначає, що відповідачі не проживають за вказаною адресою більше 17-ти років, не сплачують комунальні послуги, не утримують житло, у зв`язку з чим просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 13.12.2022 відкрито провадження в справі, визначено, що розгляд справи проводитиметься за правилами загального позовного провадження та справу призначено до розгляду. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, проте подали заяву, в якій вимоги свого позову підтримали та просили такі задоволити, а розгляд справи проводити без їх участі. Відповідачі будучи належним чином повідомлені, в судове засідання не з`явилися, причин своєї неявки суду не повідомляли. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 01 червня 2002 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] . Від даного шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . 23 червня 2003 року [PERSON] придбав житлову квартиру [ADDRESS] . Дана житлова квартира перебувала у власності [PERSON] згідно Витягу №26748576 про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого 19.07.2010 року Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» на підставі договору купівлі-продажу №1870 від 23.06.2003 року виданого та посвідченого приватним нотаріусом Приходько Н.М. 13 вересня 2004 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 02 лютого 2007 року Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області винесено рішення по справі за позовною заявою [PERSON] та в інтересах [PERSON] до [PERSON] про встановлення права на спільну сумісну власність подружжя та за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа будинкоуправління №5 Львівської КЕЧ про визнання втративши право на користування житловим приміщенням, яким в позові [PERSON] було відмовлено за недоведеністю позовних вимог. В позові [PERSON] відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 08 лютого 2010 року рішення Кам`янка-Бузького районного суду від 02.02.2007 року залишено без змін. Після розірвання шлюбу [PERSON] разом з донькою [PERSON] переїхала жити у м.Броди. 15 лютого 2005 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , що був зареєстрований 15 лютого 2005 року відділом РАЦС Кам`янка-Бузького районного управління юстиції Львівської області, серія [NUMBER] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03.08.2022 р. Як вбачається з матеріалів справи, дружина померлого, [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу, Робак Л.А., що підтверджується витягом №70138730 від 26.09.2022 року. Відповідно до довідки №1299/12-10 від 05.10.2022 року, виданої Кам`янка-Бузькою міською радою за вищевказаною адресою зареєстровані: власник житла - [PERSON] , 1978 року народження, колишня дружина - [PERSON] , 1981 року народження, донька - [PERSON] , 2004 року народження та донька - [PERSON] , 2008 року народження. Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] [PERSON] проживав з дружиною - [PERSON] , 1976 року народження, та іх донькою [PERSON] , 2008 року народження час від часу в залежності від місця проходження військової служби та життєвих обставин. [PERSON] та [PERSON] неодноразово зверталася до відповідачів з проханням виписатись з квартири. Проте зробити це добровільно вони не хочуть. Квартира в якій проживає позивач, є приватизованою і згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] являвся її одноособовим власником, а відповідачі в квартирі тривалий час не проживали і не проживають на даний час, комунальні послуги не сплачують, жодних витрат по утриманню квартири не несуть. З акту про відсутність (проживання) особи за місцем реєстрації від 03.10.2022 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] в будинку [ADDRESS] зареєстровані, але згідно свідчень сусідів, зокрема [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за даною адресою фактично не проживають із серпня 2004 р. Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить із того, що спір виник з приводу права користування майном, яке перебуває у приватній власності позивача, а тому застосуванню підлягають відповідні норми ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно дост. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідност. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно абз. 2, 3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2914 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першоїстатті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71,72,116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. У відповідності до п.39. Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2914 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина першастатті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбаченіглавою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Згідно ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані в будинку [ADDRESS] . Всі обов`язки по утриманню житлової квартири, лежать на позивачеві, спільного господарства з відповідачами позивач не веде. Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі в тому числі і судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщенняабо права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Така ж норма закріплена і в ч.2 п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи, здійснюється на підставі в тому числі, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, відносно відсутності відповідачів без поважних причин, більше 10 років за адресою своєї реєстрації, а відтак, позовна вимога підлягає до задоволення. На підставі ст.ст.41,47,55 Конституції України, ст.ст.16, 321, 389, 391 ЦК України,ч.4 ст.9,

Outcome: approved