Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення систематичних зустрічей з ним кожної суботи з 16:00 год. до 18:00 год. у районі його фактичного проживання без участі відповідача на протязі 6 місяців після вступу рішення у законну силу (інший час - за погодженням батьків), а після спливу 6 місяців - по місцю проживання позивача у вказаний час. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 18.09.2010 року та рішенням суду від 25.03.2021 року шлюб між ними був розірваний. Від вказаного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . З моменту розірвання шлюбу відповідач порушує право позивача на безперешкодне спілкування з дитиною. Позивач звертався до Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою та документами для отримання розпорядження про визначення способів участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо. Позивач зазначає, що він бажає проводити зі своїм сином час, приймати участь у його вихованні, також бажає щоб дитина спілкувалась з ним у зв`язку з чим просив позов задовольнити. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.02.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 55). 13.06.2022 року від представника відповідача адвоката Новікової Н.І. надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 84-88). В зазначеному відзиві відповідач заперечує проти задоволення позову, вказуючи, що відповідачем не чиняться перешкоди позивачу у спілкуванні з сином, однак через особисті неприязні стосунки позивача з відповідачем, дійти спільного порозумінні у цьому питанні не вдається. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.06.2022 року витребувано у Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації висновок з приводу розв`язання даного спору згідно до ст. 19 СК України (а.с. 150-151). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04.08.2022 року витребувано у Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації висновок з приводу розв`язання даного спору згідно до ст. 19 СК України (а.с. 164-165). 22.11.2022 року до суду надійшов висновок Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації з приводу розв`язання даного спору (а.с. 195-196). 03.01.2023 року відповідачем до суду подано заяву про часткове визнання позову (а.с. 203-204). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.01.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд у справі на 03.02.2023 року (а.с. 216). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник адвокат Кобрин С.Б. проти задоволення вимог заперечували посилаючись на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження перешкод зі сторони відповідача у спілкуванні та вихованні дитини. Просили при вирішенні спору взяти до уваги заяву відповідачки про часткове визнання позову. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, та подали до суду заяви про розгляд справи без участі їх представника. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 18.09.2010 року та рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25.03.2021 року шлюб між ними був розірваний (а.с. 9). Від вказаного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Після розірвання шлюбу малолітній син сторін [PERSON] , залишився проживати разом з матір`ю [PERSON] . Позивач звертаючись з позовом до суду про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином зазначив, що відповідач чинить йому перешкоди у побаченнях з дитиною. Дані обставини віднайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді та підтверджуються письмовими доказами, а також зокрема із пояснень учасників судового процесу, які в переважній більшості виникають через особисті неприязні стосунки між позивачем та відповідачем. Позивач звертався до Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою та документами для отримання розпорядження про визначення способів участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо (а.с. 12-14; 16-20; 22-25). Наданими відповідями на звернення позивача, Службою у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації рекомендовано позивачу налагодити конструктивну взаємодію з [PERSON] щодо спільної участі у вихованні спільної дитини (а.с. 15, 21, 27-28). Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Із матеріалів справи вбачається існування між колишнім подружжям непорозуміння щодо участі батька у вихованні та спілкування з дитиною, оскільки судом встановлено, що батько дитини неодноразово звертався до Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації для вирішення даного питання, однак згаданим органом суті проблеми не вирішено. У судовому засіданні також встановлено, що малолітній [PERSON] виявляє прихильність до матері, а фігура біологічного батька позивача викликає у дитини інколи хвилювання. Верховний Суд при розгляді справи №754/9026/16-ц у постанові від 23.06.2020 року зробив висновок про те, що у разі відсутності психологічного зв`язку між дитиною та батьком зустрічі потрібно проводити виключно у присутності матері. Правова позиція щодо обов`язкової присутності матері при зустрічах з дитиною підтверджена численною судовою практикою, зокрема, постановою Верховного Суду від 19.02.2021 року у справі №183/5863/18, постановою Верховного Суду від 23.06.2020 року у справі №754/9026/16-ц, постановою Верховного Суду від 05.03.2020 року у справі №420/1695/17-ц, постановою Верховного Суду від 20.03.2020 року у справі №344/15546/18. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Частинами 1, 2 статті 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Конвенція про права дитини у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. З наведених вище норм діючого законодавства слід дійти висновку, що сторони по справі зобов`язані здійснювати свої батьківські обов`язки щодо дітей, мають право на спілкування з ними, їх виховання. Відповідно до ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Стаття 141 Сімейного кодексу України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Тобто права та обов`язки матері та батька щодо дитини є рівними навіть тоді, коли вони не є подружжям. На обсяг батьківських прав та обов`язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини. Інтереси дитини захищаються передусім, і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Слід звернути увагу на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ч. 3 ст. 9 Конвенції проголошує правило про те, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Як зазначено у Загальному коментарі Комітету з прав дитини № 14 (2013 рік) щодо права дитини на першочергове врахування її найкращих інтересів (п. 1 ст. 3), з метою довести, що право дитини на оцінювання та першочергову увагу до її найкращих інтересів було дотримане, усі рішення стосовно дитини або дітей мають бути вмотивовані, обґрунтовані та пояснені. У мотивації рішення необхідно чітко вказати усі фактичні обставини, що стосуються дитини, які елементи було визнано необхідними під час оцінювання найкращих інтересів, склад таких елементів у кожній справі, а також яким чином їх було оцінено для визначення найкращих інтересів дитини. Якщо рішення не збігається з поглядами дитини, слід чітко вказати причину для цього. У виключних випадках, коли обране рішення не відповідає найкращим інтересам дитини, слід вказати підстави для такого рішення і таким чином показати, що найкращі інтереси дитини було враховано, незважаючи на результат. Недостатньо вказати у загальних формулюваннях, що інші міркування переважають над найкращими інтересами дитини. Слід чітко перерахувати такі міркування у зв`язку з розглянутою справою та надати причини для їхньої першочергової важливості. В обґрунтуванні також має бути доведено, що найкращі інтереси дитини не були достатньо вагомими, щоб переважити інші міркування. Слід визначити обставини, за яких найкращі інтереси дитини мають бути найвагомішим міркуванням. У даній ситуації суд звертає увагу на те, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, у даному випадку вирішення питання про усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням в їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. В силу статті 9 Конституції України, Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори», стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Враховуючи особливості правовідносин, що склалися між сторонами, суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в їх право на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції, з іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав малолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини). Згідно із ст. 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. При вирішенні даного спору, суд бере до уваги висновок Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації щодо визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною та вважає за доцільне визначити порядок участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні малолітнього [PERSON] , [INFO] , а саме: шляхом спілкування з малолітнім сином другого та четвертого тижня місяця, щоп`ятниці та щосуботи з 17:00 год. до 19:00 год. у районі фактичного проживання дитини у присутності матері [PERSON] , за умови її попереднього повідомлення. При цьому, батькам необхідно усвідомлювати, що на психофізичному стані дитини також позначається спроможність (чи нездатність) батьків ладнати між собою. Потенційно вона впливає на все: від психічного здоров`я до успіхів у навчанні та стосунків у майбутньому. Цілком імовірно, що налагодження стосунків між батьками також досить швидко принесе свої плоди - велику користь дитині. Крім того, в майбутньому дитині буде легше підтримувати нормальні стосунки з людьми. Розуміння батьками, як їхні стосунки впливають на розвиток дитини, означає підготувати основу для здоров`я дитини сьогодні - та здорової сім`ї в майбутньому. Виходячи з наявних матеріалів справи та досліджених судом письмових доказів, а також того, що позивач має бажання приймати участь у вихованні свого сина, а також те, що таке спілкування не перешкоджатиме розвитку дитини, наявність між сторонами суперечок щодо участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини, суд вважає, що судом повинен бути визначений порядок участі позивача у вихованні його сина [PERSON] . Таким чином, позовні вимоги в частині встановлення способу участі батька у вихованні дитини з усуненням перешкод у спілкуванні з дитиною підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial