Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-25 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальнеістю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» (далі - «ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс») звернулося до [PERSON] , [PERSON] із позовом, у якому просило суд зняти арешти з нерухомого майна, а саме: об`єкта житлової нерухомості, квартири, загальною площею 551,4 кв.м., житловою площею 334,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2209870680000, номер запису про право власності: 38993540, яка належить ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс», накладені рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54906587 від 2 листопада 2020 року, прийнятим 23 травня 2018 року державним реєстратором ПН КМНО Тригуб Є.О. на підставі ухвали Оболонського районного суду міста Києва по справі №756/6560/18 від 23 травня 2018 року; номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 38967203 та рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54906587 від 2 листопада 2020 року, прийнятим 23 травня 2018 року державним реєстратором ПН КМНО Тригуб Є.О. на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва по справі №757/12845/20-к від 26 березня 2020 року; номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 38966688. Позивач також просив суд стягнути з відповідачів на його користь суму понесених судових витрат. Позов обґрунтовано тим, що у період з 25 жовтня 2006 року до 3 листопада 2020 року арештоване спірне майно перебувало у власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири. 3 листопада 2020 року право власності на вказану квартиру перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» на підставі договору іпотеки та договорів відступлення прав вимоги. 23 травня 2018 року державним реєстратором ПН КМНО Тригуб Є.О. прийнято рішення про накладення арешту на майно на підставі ухвали Оболонського районного суду міста Києва по справі №756/6560/18 від 23 травня 2018 року, а 30 березня 2020 року - на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва по справі №757/12845/20-к від 26 березня 2020 року. За таких умов, позивач, будучи власником спірної арештованої квартири, не має прав для реалізації цього права власності, яке порушене арештом указаного майна. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд зняти вказані арешти зі спірної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Представник ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» у судове засідання не з?явився, про день, час та місце його проведення був повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд цієї справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідачі й третя особа також своїм правом на участь у судовому засіданні не скористалися, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Представник [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи, за наявними в справі матеріалами. Одночасно, представником [PERSON] [PERSON] було подано до суду заяву, в якій останній вказав на те, що приписи ч. 1 ст. 59 Закону «Про виконавче провадження», якою встановлено належний спосіб захисту для даної категорії справ, а саме передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Судом установлено, що відповідно до витягу з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» (а.с. 7-8). Крім того, встановлено, що на вказану квартиру накладено арешти на підставі: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора ПН КМНО Тригуба Є.О., індексний номер: 54906587 від 2 листопада 2020 року, на підставі ухвали Оболонського районного суду міста Києва по справі №756/6560/18 від 23 травня 2018 року; номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 38967203 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора ПН КМНО Тригуба Є.О., індексний номер: 54906587 від 2 листопада 2020 року, на підставі ухвали судді Печерського районного суду міста Києва по справі №757/12845/20-к від 26 березня 2020 року; номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 38966688 (а.с. 8). До позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» долучено копію ухвали Оболонського районного суду міста Києва по справі №756/6560/18 від 23 травня 2018 року, відповідно до якої задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на нерухоме майно, і копію ухвали судді Печерського районного суду міста Києва по справі №757/12845/20-к від 26 березня 2020 року, відповідно до якої в рамках досудового розслідування в кримінальному провадженні №12020100060001244 від 18.03.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, задоволено клопотання про накладення арешту на нерухоме майно (а.с. 9-10, 11-12). Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. З урахуванням положень статей 4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. 1, 2 п. 2 постанови від 3 червня 2016 року N 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» (далі - постанова) позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізовано. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 5 постанови, зокрема, у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону. Отже, з позовом до суду про визнання права власності та зняття арешту з майна може звернутися власник / володілець майна, якщо він вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить йому, а не боржникові, а відповідачем у вказаному спорі має бути боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізовано. Як вбачається з доданих копій ухвал, арешт на спірну квартиру було накладено з метою забезпечення позову у цивільній справі та з метою забезпечення кримінального провадження №12020100060001244 від 18.03.2020. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 18 ЦПК України). Порядок скасування заходів забезпечення позову визначений ст. 158 ЦПК України. Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. Таким чином, законодавцем визначений чіткий порядок скасування заходів забезпечення позову. Оскільки, як установлено судом, арешт на спірну квартиру був накладений на підставі ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 23 травня 2018 року з метою забезпечення позову у цивільній справі, порядок вирішення питання щодо скасування заходів забезпечення позову визначений ст. 158 ЦПК України, таким чином позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, а тому правових підстав для задоволення позову в частині скасування арешту майна на підставі ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 23 травня 2018 року немає. Щодо арешту на вказану квартиру, який накладено ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва по справі №757/12845/20-к від 26 березня 2020 року, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 131 КПК України серед видів заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений такий захід як арешт майна. Частиною 1 статті 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Відповідно до частини 7 статті 170 КПК України арешт може бути накладений на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу. Відповідно до положень статті 170 КПК України у разі задоволення клопотання сторони кримінального провадження про арешт майна, слідчий суддя (суд) постановляє про це ухвалу. Згідно з частиною 1 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частина 4 статті 174 КПК України) Таким чином, слідчий суддя (оскільки з ухвали від 26 березня 2020 року вбачається, що кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування) наділений повноваженнями вирішувати клопотання про скасування арешту майна під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження, чинний Кодекс не передбачає. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року. Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Пунктом 42 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 передбачено, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Як вбачається з обставин цієї справи арешт на спірну квартиру в межах кримінального провадження накладено в період дії чинного наразі КПК України, тому правило вказане вище (щодо розгляду цього питання у порядку цивільного судочинства) в цьому випадку не застосовується. Таким чином, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України 2012 року, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства. У разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства. Таким чином, позивач не позбавлений права звернутись до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту на спірне майно, якщо вважає, що цим заходом забезпечення кримінального провадження порушені його права, а отже, позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, а тому правових підстав для задоволення позову в частині скасування арешту майна на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 березня 2020 року також немає

Outcome: dismissed