Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

[PERSON] , через свого представника [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області про захист права власності шляхом зняття арешту з квартири. Позов мотивовано тим, що позивач є власником частки квартири [ADDRESS] . Крім нього співвласниками даної квартири є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , та після його смерті відкрилася спащина, яку позивач у встановлений законом строк прийняв. Однак, у процесі підготовки до видачі Свідоцтва про право на нерухоме майно з`ясувалося, що на квартиру [ADDRESS] зареєстровано арешт, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину. Як стало відомо дане обтяження було накладено на підставі повідомлення Відділу ДВС Ленінського районного управління юстиції м.Вінниці від 11.04.2000 року, Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 17.04.2000 року за реєстровим №10-180 на ім`я [PERSON] . Однак, із вищевказаного листа не вбачається прохання до нотаріальної контори про накладення арешту. З`ясувати причини накладення арешту на даний час є неможливим, у зв`язку із знищенням виконавчого провадження. Таким чином, на квартиру [ADDRESS] накладено безпідставне обтяження у вигляді арешту всього нерухомого майна, в тому числі і на частки інших співвласників. Враховуючи вищевикладене, наявність вищевказаного безпідставного арешту на квартиру перешкоджає позивачу належним чином оформити свої спадкові права, а також розпоряджатися як власнику своєю частковою квартири. За даних обставин позивач просив суд зняти арешт з вищевказаної квартири. Ухвалою суду від 24.08.2022 року справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження, з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачами відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Вирішено питання про витребування доказів. 03.10.2022 року на адресу суду надійшов лист від Першої вінницької державної нотаріальної контори з вимогами виключити Першу вінницьку державну нотаріальну контору з числа відповідачів, оскільки у них відсутня процесуальна заінтересованість в предметі позову. Накладенння арешту було здійснено відповідно до норм ЦК України, ЗУ « Про нотаріат» та інших нормативно-правових актів в межах чинного закондавства. Ухвалою суду від 24.10.2022 року замінено неналежного відповідача Першу вінницьку державну нотаріальну контору на належного Головне управління ДПС у Вінницькій області. 09.12.2022 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач не визнає у повному обсязі, та вважає що ГУ ДПС у Вінницькій області є неналежним відповідачем у справі, оскільки ніяким чином не порушило права позивача. З метою повного та об`єктивного розгляду справи судом витребовувалися докази по справі. Ухвалою суду від 02.02.2023 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , позов підтримали та просили задовольнити. Вказали, що оскільки позивач звільнений від сплати судового збору судові витрати компенсувати за рахунок держави. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, у відзиві зазначила, що позовні вимоги не визнає, та просила провести розгляд справи у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житло від 26.12.1998 року, Виконком ВМР посвідчив, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] з відповідною часткою , та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , - , [PERSON] . Загальна площа квартири 59,1 кв.м. (а.с.11). Відповідно до Технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] квартира є сімейного спільного заселення на 3 поверсі, 5 поверхового будинку та складається з 3 кімнат, житловою площею 37,1 кв.м. (а.с.12-14). Також, з відповіді КП «ВМБТІ» №3598 від 06.05.2021 року вбачається, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи №19086 на квартиру [ADDRESS] на 29.12.2012 року за [PERSON] зареєстровано на праві приватної власності частку квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.12.1998 року виданого виконкомом ВМР згідно з рішенням №1649 від 26.12.1998 року, реєстрація права власності проведена КП «ВООБТІ» 18.01.1999 року в книзі №412 за р№591/37083 (а.с.20). [INFO] помер [PERSON] у віці 71 рік, про що 07.11.2020 року складено відповідний актовий запис №3372, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] (а.с.15). Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі після смерті [PERSON] відкрита спадкова справа №67521537 (а.с.16). З Довідки Третьої вінницької державної нотаріальної контори №345/02-13 від 19.04.2022 року спадкоємцем померлого [INFO] [PERSON] за заповітом є син [PERSON] (а.с.17). Крім того, із Спадкової справи №202/2021 заведеної після смерті [INFO] [PERSON] вбачається, що спадкоємцем є його син [PERSON] (а.с.38-86). З Листа Третьої вінницької державної нотаріальної контори №856/02-14 від 15.08.2022 року вбачається, що [PERSON] було надано усі документи, необхідні для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак в процесі підготовки до видачі свідоцтва про право на спадщину відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з`ясувалося, що на квартиру [ADDRESS] зареєстрований арешт, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.18). Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на майно [PERSON] , а саме: квартира за адресою: [ADDRESS] , накладено обтяження на підставі повідомлення ДВ-7-Л, 11.04.2000, ДВС Ленінського району (а.с.19). З Листа №78887/15.26-25/21 від 05.07.2021 року вбачається, що строк зберігання виконавчих проваджень переданих до архіву органу ДВС, приватного виконавця становить 3 роки. Виходячи з вищенаведеного, дослідити матеріали виконавчого провадження в рамках якого направлено повідомлення від 11.04.2000 року ДВС Ленінського району на адресу Першої вінницької державної нотаріальної контори, щодо зареєстрованих договорів та цінних паперів на ім`я [PERSON] не є можливим. (а.с.23). Крім того, з Листа №1225/01-14 від 18.06.2021 року Державний нотаріальних архів Вінницької облассті зазанчив, що на підставі повідомлення Відділу ДВС Ленінського районного управління юстиції м.Вінниці від 11.04.2000 року, Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 17.04.2000 року за реєстровим №10-180, накладенозаборону відчуження на нерухоме майно, а саме: на квартиру під номером [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Відмітки про зняття заборони по фонду Першої вінницької державної нотаріальної контори - не виявлено (а.с.21). Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав у пунктах 1 та 2 постанови № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснив судам, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).\~Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Ст. 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Ч.1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 року здійснено тлумачення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, де сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" АБО "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Також, аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі № 44277/98 "Стреч проти Сполученого Королівства" від 24.04.2003 року. З наведених норм законодавства слідує, що власник майна, який вважає, що обмежується його право власності, зокрема і в частині розпорядження таким майном, в разі неможливості захистити свої права в позасудовому порядку, може вимагати усунення наявних перешкод у здійсненні свого права користування та розпорядження майном, зокрема шляхом скасування арешту. Враховуючи те, що [PERSON] є власником нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , а арешт на квартиру накладений на підставі Повідомлення ДВС без вказаних на те причин, тому наявність зазначеного арешту порушує його права як власника на користування та розпорядження своїм майном. Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що цивільне право [PERSON] на володіння, користування та розпорядження квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] , підлягає захисту, шляхом звільнення цього майна з під арешту,\~а тому, позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved