Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

07.09.2022 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Приморської державної нотаріальної контори в м. Одесі в якій просить суд звільнити майно з під арешту належне [PERSON] , [PERSON] шляхом скасування Постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у м. Одесі про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 06.09.2002 р. та роз`яснити, що вказане рішення є підставою для виключення Другим Київським відділом державної виконавчої служби у м. Одесі та Приморською нотаріальною конторою м. Одеси з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а також з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про обтяження належного [PERSON] , [PERSON] нерухомого майна, а саме: -реєстраційний номер обтяження 8181000;підстава обтяження: постанова б/н, 06.09.2002, Київський РВ ДВС управління Юстиції в м. Одесі; додаткові дані: архівний номер: 3188106 ODESA1, архівна дата: 09.09.2002 14:53:00, дата виникнення: 09.09.2002, № реєстра: 2122-2002, внутр. № С701582А2АF3562F653А. Об`єкт обтяження: все майно. Адреса нерухомого майна: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] ; реєстраційний номер обтяження 8181007;підстава обтяження: постанова б/н, 06.09.2002, Київський РВ ДВС управління Юстиції в м. Одесі; додаткові дані: архівний номер: 3188106 ODESA1, архівна дата: 09.09.2002 14:53:00, дата виникнення: 09.09.2002, № реєстра: 2122-2002, внутр. № С701582А2АF3562F653А. Об`єкт обтяження: все майно. Адреса нерухомого майна: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі посилаються на те, що підставою для звернення із цим позовом є відмова у скасуванні арештів з майна позивачів успадкованого після смерті спадкодавця [PERSON] накладених ще за життя спадкодавця Київським РВ ДВС управління юстиції в м. Одесі на майно спадкодавця. Проте, під час успадкування майна боржника, [PERSON] зверталася до Київського р-го суду м. Одеси у 2013 році із позовом про звільнення з-під арешту майна, після чого отримала свідоцтво про право власності на спадщину за законом. Наприкінці 2021 року позивачкам стало відомо про існування обтяжень вчинених 1 Державною нотаріальною конторою 12.11.2008 р., підставою обтяження є постанова б/н, 06.09.2002, Київський РВ ДВС управління Юстиції в м. Одесі. З часу відкриття спадщини після смерті боржника минуло 16 років, кредитори спадкодавця до нотаріуса не зверталися в установленому законом порядку, а тому навіть у випадку наявності вимог з боку можливих кредиторів, ці вимоги не могли б бути захищені у судовому порядку в силу ст. 1269,1270,12 72 ЦК України, оскільки кредитори своєчасно не звернулися до нотаріуса із відповідною заявою. Діючих виконавчих проваджень відносно позивачів чи спадкодавця не існує, а тому на думку позивачів збереження арештів та виниклих обмежень є незаконним та таким, що порушує права власності позивачів. Станом на дату звернення із цим позовом, власниками квартири [ADDRESS] , є [PERSON] та [PERSON] . Вказані права власності ними оформлені в установленому законом порядку, проте досі існують обмеження на належній їм квартирі, що виникли на підставі Постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 06.09.2002р. На підставі цієї постанови двічі вносилися обмеження обтяження органами ДВС та державною нотаріальною конторою. Позивачі у своєму позові вказують, що на склад родини [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі розпорядження Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів № 117040 від 26.01.1998 р. та Свідоцтва про право власності від 26.01.1998 року, було передано у власність в рівних частках (по 1/5 частині) квартиру [ADDRESS] , загальною площею 65,2 кв.м. [PERSON] належало за життя 1/5 частка у квартирі [ADDRESS] , загальною площею 65,2 кв.м. Отже, майно боржника на яке мало накладатися обмеження складалося не зі всієї квартири, а з її частки, і між тим, Державна виконавча служба наклала арешт на все майно належне боржнику - [PERSON] , а 1 Державна нотаріальна контора (правонаступником якої є Приморська державна нотаріальна контора), вбачаючи з архівної виписки, накладений арешт на квартиру [ADDRESS] . Позивачі вказують, що [PERSON] належить 2/3 (11/15) частини квартири, які вона отримала: 1/5 частину з порядку приватизації у 1999р.; 1/10 в порядку спадкування після померлого чоловіка [PERSON] ; 1/10 частину після померлої матері [PERSON] у 2003р. та 1/3 частини після смерті батька [PERSON] . [PERSON] (донька заявниці) належить 1/3 частини у квартирі [ADDRESS] , які вона отримала - 1/5 частину в порядку приватизації у 1999р.; 1/10 в порядку спадкування після померлого батька [PERSON] . Тому, співвласниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та її донька [PERSON] . Позивачі зазначають, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявні наступні обтяження щодо [PERSON] : реєстраційний номер обтяження 8181000, підстава обтяження: постанова б/н, 06.09.2002, Київський РВ ДВС управління Юстиції в м. Одесі; додаткові дані: архівний номер: 3188106 ODESSA1, архівна дата: 09.09.2002 14:53:00, дата виникнення: 09.09.2002, № реєстра:2122-2002, внутр. № С701582А2АF3562F653А. Об`єкт обтяження: все майно. Адреса нерухомого майна: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] ; реєстраційний номер обтяження 8181007, підстава обтяження: постанова б/н, 06.09.2002, Київський РВ ДВС управління Юстиції в м. Одесі; додаткові дані: архівний номер: 3188106 ODESSA1, архівна дата: 09.09.2002 14:53:00, дата виникнення: 09.09.2002, № реєстра:2122-2002, внутр. № С701582А2АF3562F653А. Об`єкт обтяження: все майно. Адреса нерухомого майна: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] . Позивачі також зазначають, що [PERSON] не був єдиним власником квартири [ADDRESS] . За життя останньому належала 1/5 частка квартири. В той час як арешт накладений на всю квартиру. Частка [PERSON] була успадкована безперешкодно позивачем та її донькою. Кредитори боржника не зверталися в установленому законом порядку до нотаріуса із відповідною заявою. На час звернення до суду із заявою у системі органів Державної виконавчої служби України відсутні відкриті виконавчі провадження, де боржником були б [PERSON] або [PERSON] або співвласниця [PERSON] . А тому на думку позивачів відсутні підстави для збереження арештів чи заборон на успадкованому ними майні. Позивачі вказують, що представник [PERSON] зверталася до Другого Київського ВДВС ПМУ МЮ (м. Одеса) із заявою про скасування арештів. Листом від 04.08.2022р. за №22438 повідомлено про необхідність сплати боргу та виконавчого збору 15 343,40 грн. відсутність технічної можливості ознайомлення з матеріалами запитуваних виконавчих проваджень та надання копій документів, у зв`язку з їх знищенням, через закінчення трирічного терміну зберігання. Постанови про стягнення виконавчого збору боржником не отримувалися та при запиті не були надані у зв`язку із знищенням виконавчих проваджень. Боржник, [PERSON] помер ще у 2006 році, а всі виконавчі провадження були завершені ще за життя боржника. До спадкоємців не переходив обов`язок зі сплати боргу, відповідно й обов`язок по сплаті виконавчого збору, який витікає з головної вимоги не перейшов. Оскільки державним виконавцем не стягнуто з боржника на користь стягувача жодних сум за виконавчим листом, виданим Київським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 13 704 грн., виконавчі провадження закриті, а нових не існує, то позивачі вважають, що відсутні й підстави для збереження арештів. Тому, на їх думку, Другим Київським ВДВС ПМУ МЮ (м. Одеса) незаконно та безпідставно відмовлено у знятті арешту. Враховуючи вищевказане, позивачі звернулись до суду з відповідною заявою. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Петренко В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 08.09.2022 року позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Приморської державної нотаріальної контори в м. Одесі про звільнення майна з-під арешту було залишено без руху. Повідомлено [PERSON] , [PERSON] про необхідність виправити недоліки позову протягом 10 днів з дня отримання цієї ухвали, а саме: сплатити судовий збір за вимогу немайнового характеру, відповідно до пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у розмірі 992 грн. 40 коп., та надати докази такої сплати, надати докази надсилання листом з описом вкладення відповідачам копії позовної заяви та копії всіх документів, що додаються до неї. Роз`яснено [PERSON] , [PERSON] , що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута зі всіма доданими до неї документами, на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України. 19.09.2022 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Веселової Олени Олександрівни було надіслано заяву про вступ у справу як представника та заяву про відкриття провадження, якою було усунуто недоліки зазначені ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08.09.2022 року. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 20.09.2022 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Приморської державної нотаріальної контори в м. Одесі про звільнення майна з-під арешту. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Вказана ухвала судді була направлена на адресу відповідача - [PERSON] , зазначену у позовній заяві, однак, у встановлений судом строк відповідачем не було подано відзиву на позов, не було надано заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. При цьому суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Приймаючи до уваги, що судові відправлення були повернуті поштою із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», також [PERSON] викликався до судового засідання шляхом опублікування оголошення на сайті судової влади з урахуванням положень ст. 275 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відзиву на позов та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Приймаючи до уваги, що оголошення на сайті судової влади було вчасно опубліковано, суд зазначає, що відповідач про час та місце судових засідань повідомлений належним чином. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приморської державної нотаріальної контори в м. Одеси в судове засідання 30.01.2023 року не з`явився, проте 31.10.2022 року через канцелярію суду надав заяву в якій просив розгляд справи провести без його участі та зазначив, що заперечень щодо ухвалення рішення Приморська державна нотаріальна контора в м. Одеси не має. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання 30.01.2023 року не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується його підписом на поштовому повідомленні. Заперечення на позовну заяву до суду не надав, про причини неявки суд не повідомив. 20.10.2022 року представник позивачів надіслав на електронну адресу суду заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі та зазначив, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. За таких обставин, суд ухвалив розглянути справу у відсутність учасників справи в порядку заочного спрощеного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 26.01.1998 року, було передано у власність в рівних частках (по 1/5 частині) квартиру [ADDRESS] , загальною площею 65,2 кв.м. [PERSON] належало за життя 1/5 частка у квартирі [ADDRESS] , загальною площею 65,2 кв.м. Відділом державної виконавчої служби Київського району управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-144 виданого 21.06.2002 року Київським районним судом м. Одеси було постановлено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06.09.2002 року, згідно якої було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] та накладено заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , після його смерті державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори А.О. Ставнійчук було видано [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/10 частку квартири під [ADDRESS] . Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Також ч.1,2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено наступне, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 12 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Крім того, суд зазначає, що у позасудовому порядку арешт зняти не вбачається можливим, оскільки на теперішній час інформація про виконання рішення суду, сплату виконавчого збору за примусове виконання вимог виконавчого документу та витрат пов`язаних з проведенням виконавчих дій або скасування рішення суду, яке підлягало виконанню відсутня, що підтверджується відповіддю Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 04.08.2022 року за №22439. Викладене вище дозволяє суду дійти висновку, що наявність арешту та заборони відчуження на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , перешкоджає спадкоємцям реалізувати свої майнові права. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 за № 5, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження). Судом встановлено, що питання про зняття арешту з майна не було вирішено своєчасно, тому існує необхідність вжиття заходів щодо зняття арешту, оскільки вказані обмеження створюють перешкоди у реалізації позивачами свого права на майно. Державний виконавець позбавлений можливості вирішити питання про звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. У матеріалах справи відсутні докази того, що на даний час існує потреба в арешті зазначеного вище майна. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивачів, а тому їх право підлягає судовому захисту у заявлений ними спосіб шляхом зняття арешту з майна. Підсумовуючи вищевикладене, позов [PERSON] та [PERSON] про звільнення майна з-під арешту є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Разом з цим, позовна вимога про скасування Постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у м. Одесі про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 06.09.2002 р. не підлягає задоволенню, з огляду на таке. Виходячи зі змісту положень ЦПК України щодо компетенції суду, останній не може скасовувати рішення прийняті в ході виконання виконавчого провадження. Судовий захист повинен сприяти відновленню порушеного права особи, яка звернулася за таким захистом. Також суд вважає за необхідне зазначити що, позивачі звернулись до суду з вимогою про скасування постанови державного виконавця, що є наслідком оскарження дій державного виконавця, або бездіяльності державного виконавця, яке має вирішуватися в порядку судового контролю за виконанням судових рішень у цивільних справах (розділ VII ЦПК України) із врахуванням ст. 447 ЦПК України, відповідно до якої сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. З огляду на наведене, суд вважає, що позивачі звернулися до суду не у спосіб, передбачений вимогами цивільно-процесуального закону. Приймаючи до уваги, що позивачем не заявлені вимоги про відшкодування судового збору, у суду відсутні підстави для покладення витрат на відповідача.

Outcome: partial