Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-26 00:00:00

Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В позовній заяві викладено наступну позицію. 08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прави вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив право вимоги за кредитним договором №11225359001 ПАТ «Дельта Банк». 09.12.2019 між АТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого права вимоги за кредитним договором №11225359001 були відступлені АТ «Альфа-Банк». За вказаним Договором відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №11225359001, що укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк». Таким чином, на даний час всі права кредитора за вказаним договором належать позивачу. АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] уклади кредитний договір №№11225359001. За умовами даного кредитного договору кредитор надав позичальнику кредит в сумі 192000,00 дол. США. Кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, проте позичальник належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого станом на 03.11.2020 має заборгованість, яка складається зі строкової заборгованості в сумі 143474,94 дол. США; простроченої заборгованості в сумі 34531,11 дол. США; строкової заборгованості по нарахованих процентах в сумі 144,85 дол. США; прострочену заборгованість по процентах в сумі 242624,89 дол. США. З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору між кредитором та іпотекодавцем, яким є [PERSON] було укладено договір іпотеки. За даним договором іпотеки було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок, загальною площею 255,7 кв.м, житловою площею 119,5 кв.м, що по [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №11225359001 на загальну суму 420775,79 дол. США на користь АТ «Альфа-Банк» шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеного на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності. Ухвалою суду від 26.01.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом АТ «Альфа-Банк», розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (т. 1 а.с. 80). Ухвалами суду від 01.12.2021, 03.12.2021, 17.01.2022, 31.05.2022, 27.07.2022, 11.08.2022, 03.10.2022, 31.10.2022 та 22.12.2022 задоволено клопотання представника позивача АТ «Альфа-Банк» - Михніцького Г.Ю. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів (т. 1 а.с. 161, 170, 178, 233, 243, т. 2 а.с. 12, 19, 28, 40). Ухвалою суду від 16.02.2022 відмовлено в задоволенні клопотання позивачки [PERSON] про поновлення пропущеного строку для подання зустрічного позову. Зустрічний позов [PERSON] до АТ «Альфа-Банк», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , про визнання припиненими договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки повернуто позивачу [PERSON] (т. 1 а.с. 185-187). Ухвалою суду від 21.02.2022 відмовлено в задоволенні клопотання відповідачки [PERSON] про поновлення пропущеного строку для подання відзиву на позовну заяву. Відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву АТ\~«Альфа-Банк»\~до [PERSON] ,\~ [PERSON] про\~звернення стягнення\~на предмет\~іпотеки повернуто відповідачу [PERSON] (т. 1 а.с. 199-200). Ухвалою суду від 04.08.2022 закрито підготовче засідання, призначено розгляд справи по суті (т. 2 а.с. 6). В судове\~засідання представник\~позивача АТ «Альфа-Банк» Михніцький Г.Ю. не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у відсутність представника позивача, а позов задоволити (т. 2 а.с. 31). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить в задоволенні позову відмовити, оскільки рішенням Вінницького міського суду від 01.07.2014 було відмовлено банку у стягненні заборгованості за кредитним договором, який є предметом даного позову. Разом із тим, просив застосувати строк позовної давності в разі, якщо суд прийде до висновку, що позов підлягає задоволенню (т. 1 а.с. 43). Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Шиманський В.М. в судове засідання не з`явилися, представник відповідачки подав заяву, в якій просив в задоволенні позову відмовити, пославшись також на рішення Вінницького міського суду від 01.07.2014, яким відмовлено банку у стягненні заборгованості за кредитним договором, який є предметом даного позову. Окрім того, даним рішенням суду встановлено, що відповідачі погасили заборгованість за кредитним договором, тобто зобовязання відповідачів за кредитним договором припинені (т. 2 а.с. 44). Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не вбачається, нез`явлення сторін не перешкоджає вирішенню спору, а відтак судом ухвалено проводити судове засідання у відсутність сторін. Відповідно до частини другої\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього\~Кодексу\~проводиться судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши наявні у матеріалах справи заяви по суті, інші докази, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 27.09.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11225359000, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кошти (кредит) в іноземній валюті, долар США, в сумі 192000, що дорівнює 969600,00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених в даному договорі. Строк повернення кредиту не пізніше 26.09.2022 (т. 1 а.с. 7-13). 25.02.2009 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до Договору про надання споживчого кредиту №11225359000 від 27.09.2007 (щодо зміни схеми погашення кредиту) (т. 1 а.с.14-15). За умовами Додаткової угоди сторони домовилися, що для ідентифікації Договору можуть застосовуватися як номер Договору, зазначений при його укладенні, а саме: №11225359000, так і реєстраційний номер Договору в системі обліку банку, а саме №11225359001; при цьому при погашенні заборгованості за кредитом сторони використовують реєстраційний номер договору. Також сторонами визначено розмір щомісячного платежу для погашення кредиту 1881,73 дол. США. Також, 25.02.2009 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №2 до Договору про надання споживчого кредиту №11225359000 від 27.09.2007 (щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації), відповідно до якого позичальник зобов`язався повернути кредит в повному обсязі в термін не пізніше 24.09.2032 (т. 1 а.с.16). Невід`ємною частиною Додаткової угоди №1 та №2 є «Графік платежів, визначення структурної вартості кредиту». На а.с. 121-130 т. 1 міститься «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», який є невідємною частиною Договору №11225359001 від 25.02.2009, згідно якого кінцевим терміном погашення кредиту є вересень 2032 року. В забезпечення виконання умов кредитного договору №11225359000 від 27.09.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] і [PERSON] 28.09.2007 було укладено нотаріально посвідчений Договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , та належить іпотекодавцям на праві власності (т. 1 а.с. 17-20). У зв`язку із укладенням Додаткових угод до кредитного договору, 09.04.2009 між кредитором та позичальником було укладено нотаріально посвідчений Договір про внесення змін №1 до Договору іпотеки від 28.09.2007 в частині кінцевого терміну погашення кредиту (т. 1 а.с. 131). З Довідки-розрахунку заборгованості саном на 03.11.2020, виданої АТ «Альфа-Банк» (т. 1 а.с. 21) заборгованість позичальника [PERSON] по кредитному договору №112253599001 від 25.02.2009 зі строком повернення 24.09.2032, сума договору 178129,57 дол. США, процентна ставка 11,90, вбачається, що строкова заборгованість становить 143474,94 дол. США, прострочена заборгованість становить 34531,11 дол. США, строкова заборгованість по нарахованих процентах становить 144,85 дол. США, прострочена заборгованість по нарахованих процентах становить 242624,89 дол. США, пеня 1412599,88 грн., а всього заборгованість за кредитом становить 420775,79 дол. США, що еквівалентно 13439508,05 грн.. Відповідно до Висновку про вартість майна від 04.11.2020, наданого ТОВ «Незалежна експертна компанія» (т. 1 а.с. 22) ринкова вартість житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 255,7 кв.м, що в [ADDRESS] , належного [PERSON] та [PERSON] , становить 1607891,00 грн.. Згідно виписки з Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» (т.1 а.с. 23-24) та Додатку 1 «Перелік прав вимоги за кредитами» (т. 1 а.с. 25), продавець продав, а покупець придбав права вимоги за кредитним договорами, зокрема й за кредитним договором №11225359001 від 25.02.2009 в сумі 178129,57 дол. США. Відповідно до нотаріально посвідченого Договору №2098/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 09.12.2019, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа-Банк» (т. 1 а.с. 27-28) та Додатків №№1, 2, 3, 4, 5 до нього (т. 1 а.с. 29-51) ПАТ «Дельта Банк» відступило АТ «Альфа-Банк» шляхом продажу новому кредитору права вимоги до позичальників, заставодавців (іпотекодавців), поручителів, зазначених у Додатках №№1-5 до цього договору. У додатку №2 до Договору №2098/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 09.12.2019 (т. 1 а.с. 32-37) міститься інформація про кредитний договір №11225359000 (11225359001) від 27.09.2007, що укладений із позичальником [PERSON] , в якості забезпечення договір іпотеки житлового будинку що в [ADDRESS] , іпотекодавці [PERSON] та [PERSON] .. На а.с. 132-136 т. 1 міститься виписка по кредитному договору №11225359000 (11225359001) укладеному із [PERSON] .. З копії рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01.07.2014 (справа №212/2-4621/11) вбачається, що УКІБ «УкрСиббанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №11225359000 (11225359001). В ході розгляду справи судом було залучено до участі у справі правонаступника позивача АКІБ «УкрСиббанк» - ПАТ «Дельта Банк». Даним рішенням суду було відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк». Рішення суду набуло законної сили 12.07.2014 (т. 1 а.с. 207-зворот 210). Вказаним рішенням суду було встановлено, що згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитом [PERSON] станом на 08.11.2011 за кредитним договором №11225359000 від 27.09.2007, в якій за період з 02.11.2007 по 13.11.2008 фактично сплачено за наданий кредит 13870,43 дол. США, а 25.02.2009 відображено сплату за наданий кредит в сумі 178129,57 дол. США, тобто заборгованість в сумі 192000,00 дол. США за кредитним договором №11225359000 від 27.09.2007 погашена (т. 1 а.с. 209-зворот). Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає прийняті судом до уваги докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з пунктом 9 частини третьої\~статті 129 Конституції України\~до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Статтею 129-1 Конституції України\~визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Відповідно до\~статті 18 ЦПК України\~судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою статті 16 ЦК України визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, одним із яких може бути визнання правочину недійсним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Таким чином, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Отже, для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно також враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Частиною першою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частинами четвертою та п`ятою\~статті 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх\~з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Такий правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 20.06.2022 у справі №756/10472/15-ц (провадження № 61-14042св21). У випадку преюдиційного установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиційного рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відродження у мотивувальній частині судового акта (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17). Подібні правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду\~\~ у постановах: від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18), від 08 червня 2021 року у справі №662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21). Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини\~є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися\~і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для судових рішень важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 922/2391/16). Преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що відображується в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивостей преюдиціальності. Також преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин. Важливим видається те, що обставини, встановлені у першій справі, що є преюдиційною, мають належати до предмета доказування, тобто їх встановлення має бути необхідне для вирішення тієї справи. Оскільки предмет доказування спочатку визначається підставами позову, а потім обґрунтовується нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору, то питання про те, чи належав певний факт до предмета доказування, є питанням права, а не факту. Питання факту це питання про те, чи була наявна/відсутня певна обставина, що має значення для вирішення певного спору. Фактичні обставини встановлюються через доказування. Доказування дає змогу відтворити той чи інший фрагмент дійсності в асортименті значущості для справи (предмет доказування). Юридична ж кваліфікація фактичних обставин здійснюється через співвіднесення певної обставини з певними юридичними нормами. Отже, юридичний факт - передбачена нормами права конкретна життєва обставина (дія, подія), яка є підставою для настання певних юридичних наслідків. Життєвий факт набуває ознак юридичного внаслідок юридичної кваліфікації, правозастосування. Таким чином, юридичний (правовий) факт - це той же самий життєвий факт, але в контексті наявності його правової регламентації. Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №914/554/19 та від 28.12.2022 у справі №756/5922/19. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] 27.09.2007 уклав із АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого, в кінцевому результаті, є позивач АТ «Альфа-Банк», який змінив свою назву на АТ «Сенс Банк» (т. 2 а.с. 32, 33) договір про надання споживчого кредиту №11225359000 (11225359001), предметом якого було отримання в кредит коштів в розмірі 192000,00 дол. США. В забезпечення виконання вказаного кредитного договору між банком та [PERSON] і [PERSON] 28.09.2007 укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок по [ADDRESS] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.07.2014 у справі №212/2-4621/11 відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», як правонаступника АКІБ «УкрСиббанк», оскільки з поданих позивачем документів судом було встановлено повне погашення боргу за кредитним договором в сумі 192000,00 дол. США. Тобто, вказаним рішенням суду встановлено факт відсутності у відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором №11225359000 (11225359001) від 27.09.2007. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову Акціонерного товариства\~«Альфа-Банк»\~до [PERSON] ,\~ [PERSON] \~про звернення\~стягнення на\~предмет іпотекислід відмовити. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed