Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , про визнання договору дійсним та визнання права власності. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між нею та [PERSON] після погодження всіх умов досягнуто згоди щодо придбання житлового будинку [ADDRESS] . З-поміж іншого, сторони досягли згоди щодо продажу будинку за ціною 18000,00 доларів США. У зв`язку з досягнутими домовленостями [PERSON] зобов`язалася підготувати всі необхідні документи для продажу житлового будинку, проте через декілька днів повідомила, що у зв`язку з сімейними обставинами терміново змушена виїхати за кордон, проте надала нотаріально посвідчену довіреність на представництво її інтересів на довірену особу, яка від її імені і має укласти договір купівлі-продажу будинку. Так, 17.08.2021 року [PERSON] на прохання [PERSON] передала її представнику [PERSON] 18000,00 доларів США за продаж житлового будинку [ADDRESS] . Таким чином [PERSON] вважає, що 17.08.2021 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] . Однак, незважаючи на те, що [PERSON] сплатила [PERSON] вартість житлового будинку і такий факт не заперечується ні відповідачем, ні [PERSON] , договір купівлі-продажу житлового будинку нотаріально не посвідчений. У зв`язку з необхідністю укласти нотаріально посвідчений договір [PERSON] зверталася [PERSON] , проте такий повідомив, що має повідомити [PERSON] про продаж будинку, проте з нею немає зв`язку. Пізніше стало відомо, що [PERSON] виїхала за кордон, в той час як термін дії довіреності, виданої [PERSON] для продажу будинку, закінчився. Відтак вважає, що можливість подальшого нотаріального посвідчення укладеного між нею та [PERSON] договору купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна безповоротно втрачено. В свою чергу поведінка [PERSON] та [PERSON] свідчить про їхнє ухилення від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. У зв`язку з цим позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , укладений 17.08.2022 року між [PERSON] та [PERSON] , а також визнати за нею право власності на вказаний будинок. Ухвалою суду від 15.11.2022 року позов було залишено без руху та повідомлено позивача про необхідність виправити недоліки позову. 22.11.2022 року представником позивача на виконання ухвали про залишення позову без руху було усунуто недоліки позову. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.11.2022 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та на 21.12.2022 року призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.12.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, від її представника [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, просять позов задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач у судове засідання з розгляду цієї справи не з`явився повторно, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв`язку із неявкою відповідача, який був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України. Третя особа в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 21.10.2008 року, посвідчене державним нотаріусом Мукачівської державної нотаріальної контори Закарпатської області Гелетей Л.В., зареєстроване в реєстрі за № 1-3508, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22666770 від 07.05.2009 року та технічним паспортом на будинок від 27.07.2021 року. Також судом встановлено, що відповідно заяви [PERSON] від 17.08.2021 року така підтвердила те, що від [PERSON] , який є повіреною особою згідно з довіреністю, яка видана 17.08.2021 року та посвідчена приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Ришкович О.В. 17.08.2021 року, зареєстрована в реєстрі за № 1652, отримала грошову суму у гривнях, що еквівалентна 18000,00 доларів США, яку мала намір виручити від продажу житлового будинку [ADDRESS] . Також в заяві повідомила, що вважає [PERSON] таким, що виконав своє зобов`язання за довіреністю щодо передачі отриманих від продажу вказаного вище будинку грошових коштів. Вказана заява [PERSON] посвідчена приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Ришкович О.В. 17.08.2021 року, зареєстрована в реєстрі за № 1653. Згідно з заявою [PERSON] від 14.06.2022 року такий підтвердив те, що [PERSON] сплатила грошову суму у гривнях, що еквівалентна 18000,00 доларів США, яку він згідно з заявою від 17.08.2021 року, про яку згадано вище, передав [PERSON] , яку мала намір виручити від продажу житлового будинку [ADDRESS] . Також в заяві [PERSON] повідомив про зобов`язання передати вказаний вище житловий будинок у власність [PERSON] , яка сплатила у повному розмірі його вартість. Вказана заява [PERSON] посвідчена приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Ришкович О.В. 14.06.2022 року, зареєстрована в реєстрі за № 1387. Відповідно до довіреності, яка посвідчена приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Ришкович О.В. 17.08.2021 року, зареєстрована в реєстрі за № 1652, [PERSON] уповноважила [PERSON] на представництво її інтересів щодо належного їй на праві приватної власності житлового будинку [ADDRESS] в тому числі з правом укладати договори відчуження (продажу) будинку за будь-якою ціною та будь-яких інших істотних умов на власний розсуд. Довіреність видана на один рік і дійсна до 17.08.2022 року. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач [PERSON] посилається на те, що нотаріально договір купівлі-продажу не посвідчувався через неможливість такого посвідчення, оскільки відповідач не виконала свого зобов`язання та ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Відтак позивач вважає, що сторони виконали умови договору купівлі-продажу, однак [PERSON] ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, можливість нотаріально посвідчити договір втрачена, тому єдиним шляхом вирішення спору та захисту прав покупця є звернення до суду з такими вимогами. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 206 ЦК України визначено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону. Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (ст. 220 ЦК України). У справах про визнання дійсним договору купівлі-продажу сторонами є саме сторони такої угоди, при цьому продавцем майна має бути його власник, який наділений повним обсягом прав щодо визначення долі майна та розпорядження ним. Однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин (постанова Верховного Суду України від 06.09.2017 в справі № 754/2339/16). При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для визнання правочину дійсним (постанови Верховного Суду від 22.02.2021 у справі № 545/440/18; від 04.03.2019 в справі № 665/2266/16-ц; від 30.10.2019 в справі № 140/2001/17). Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 цього Кодексу. Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст. 392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. На підставі зазначеного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, враховуючи, що [PERSON] сплатила грошові кошти [PERSON] за купівлю житлового будинку [ADDRESS] , а та відповідно їх отримала, що підтверджується аналізованими вище доказами, сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, а також те, що відповідач ухилилася від нотаріального посвідчення правочину та можливість нотаріально посвідчити такий втрачено у зв`язку із закінченням строку довіреності від 17.08.2021 року, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та слід визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , укладений 17.08.2022 року між [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи висновок визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку слід також визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3827,59 грн. (судовий збір) судових витрат. Інших доказів щодо понесення судових витрат суду не представлено.

Outcome: approved