Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 20 січня 2009 року у розмірі 15\~665,93 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав Заяву №б/н від 20 січня 2009 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого у подальшому було збільшено до 500 гривень. Однак, в порушення виконання зобов`язань відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, у зв`язку із чим станом на 30 вересня 2022 року у нього наявна заборгованість у розмірі 20375,93 гривень, яка складається із наступного: 249,16 гривень заборгованість за тілом кредиту; 15\~236,77 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; 4890,00 нарахована пеня. Проте, оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, АТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 15\~665, 93 гривень, яка складається із наступного: 249,16 гривень заборгованість за тілом кредиту; 15236,77 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; 180,00 нарахована пеня. За вказаних обставин просив позов задовольнити. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 листопада 2022 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відзиву на позовну заяву відповідач [PERSON] до суду не подавав. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак, на електронну адресу суду направив клопотання про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а представник позивача не заперечив проти заочного вирішення справи. Судом установлено: 20 січня 2009 року між АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з [PERSON] , згідно з умовами якого останній отримав кредит, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 500, 00 грн. що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Надалі, як вбачається із Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, 21 серпня 2009 року було зменшено кредитний ліміт до 250 гривень. У вказаній заяві зазначено, що відповідач згідний із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг; він ознайомився та згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Довідку про умови кредитування та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, викладених російською мовою. Згідно із наданим банком розрахунком, заборгованість станом на 30 вересня 2022 року становить 20\~375, 93 гривень, з яких: 249,16 гривень заборгованість за тілом кредиту; 15\~236,77 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; 4890,00 нарахована пеня. Проте, оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, АТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 15\~665, 93 гривень, яка складається із наступного: 249,16 гривень заборгованість за тілом кредиту; 15 236,77 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; 180,00 нарахована пеня. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом). Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У Заяві від 20 січня 2009 року підписаній сторонами, процентна ставка не зазначена. Крім того, у ній відсутні і умови договору про встановлення відповідальності у вигляді сплати пені за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, окрім наданого розрахунку заборгованості, посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (https://privatbank.ua) як невід`ємні частини спірного договору, та зазначає, що щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.3.2, п.3.3 Договору, на підставі яких Відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою Банку. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, відповідно до ст. ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок у встановлений договором строк. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Однак, суд звертає увагу на те, що позивачем надано Справку об условиях кредитования с использованием кредитки «Универсальная, 55 дней льотного периода» та Условия и правила предоставления банковских услуг, які не містить перекладу на українську мову. Відповідно до вимог ст. 9 ЦПК України Цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судоустрій та статус судів» судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою. За положеннями ст. 10 Конституції України, державною мовою в Україні є українська мова. Отже, у разі, коли письмові докази подаються до суду іноземною мовою, додається їх засвідчений у встановленому порядку переклад українською мовою. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально посвідчена в порядку ст.79 Закону України «Про нотаріат». Процес доказування в суді включає, серед іншого, і подання письмових доказів або їх копій. Процедура подання й вимоги до оформлення копій письмових доказів регламентується процесуальними кодексами та підзаконними нормативними актами з діловодства. Так, відповідно до ч.4 ст.95 ЦПК письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим кодексом. А на підставі ч.5 ст.95 ЦПК учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Згідно із вимогами ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи наведене,\~надані позивачем Справка об условиях кредитования с использованием кредитки «Универсальная, 55 дней льотного периода» та Условия и правила предоставления банковских услуг, як складова кредитного договору, не можуть бути прийняті судом як належний доказ, оскільки складені на іноземній мові, а позивачем не додано їх засвідченого у встановленому порядку перекладу українською мовою. За таких\~обставин,\~враховуючи відсутність\~у підписаній\~сторонами 20 січня 2009\~року Заяві\~домовленості сторін\~про сплату\~відсотків за\~користування кредитними\~коштами,\~позовні вимоги\~про стягнення\~із відповідача\~ заборгованості за\~нарахованими відсотками\~у розмірі\~15236, 77\~гривень та нарахованої пені в розмірі 180,00 гривень, не\~підлягають до\~задоволення, \~оскільки їх\~сплата умовами\~Заяви від\~20 січня 2009 року,\~підписаної сторонами,\~не передбачена,\~а Справка об условиях кредитования с использованием кредитки «Универсальная, 55 дней льотного периода» та Условия\~и правила\~предоставления банковских\~услуг, не містять перекладу на українську мову та не можуть бути прийняті судом як належний доказ. Однак, враховуючи, те, що фактично отримані та використані позичальником відповідачем [PERSON] грошові кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, за захистом яких він вправі звернутися до суду шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Так, на підставі наданого позивачем розрахунку заборгованості судом установлено, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в розмірі 249,16 гривень у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті. Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 20 січня 2009 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд приходить до переконання про порушення права позивача на повернення відповідачем фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 249,16 гривень. Відповідно, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову частково. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, із відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 39,45 грн. (249,16 * 2481, 00 : 15665,93), пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial