Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 17 грудня 2021 року керівнику ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» стало відомо про розповсюдження щодо ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» недостовірної інформації. Зокрема, за посиланням [PERSON] на своїй офіційній сторінці у соціальн6ій мережі «ФЕЙСБУК» відповідач [PERSON] розмістив інформацію наступного змісту (мовою оригіналу): «Вчера зарегистрировали уголовное производство пока по факту мошеннических действий рейдерско-коллекторской конторы Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс». Пока по факту, но надеюсь в ближайшее время появятся конкретные особи, которым будет предьявлено подозрение. Данная контора выкупает долги банков, далее используя мошеннические схемы, не чистых на руку нотариусов, частных исполнителей и судей кошмарят граждан Украины. Например, по киевлянам пачками делает исполнительные надписи о взыскании и аресте средств нотариус из Ивано-Франковска [PERSON] . Естественно ехать и искать [PERSON] во Франковске проблема, тем более эта особь скрывается. Ищем пострадавших от действий этих мошенников с целью обьединить заявления. [PERSON] в личку. Также просьба перепостить эту информацию в профильные группы. Спасибо)». Викладена у публікації інформація є недостовірною, принижує честь і гідність ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», а також ділову репутацію ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» у зв`язку з чим ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» просить визнати недостовірною і такою, що порушує ділову репутацію ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» інформацію, поширену [PERSON] , розміщену [INFO] на його персональній сторінці у соціальній Інтернет-мережі «Фейсбук» («Facebook») за посиланням [INFO] &id [NUMBER] . Крім того, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» просить зобов`язати [PERSON] спростувати поширену відносно ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» недостовірну інформацію шляхом видалення недостовірної інформації, розміщеної 17 грудня 2021 року на його персональній сторінці у соціальній Інтернет-мережі «Фейсбук» («Facebook») за посиланням [INFO] Зобов`язати [PERSON] спростувати поширену відносно ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» недостовірну інформацію шляхом видалення недостовірної інформації, розміщеної 17 грудня 2021 року на його персональній сторінці у соціальній Інтернет-мережі «Фейсбук» («Facebook») за посиланням [INFO] . Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 18.01.2022 року матеріали цивільної справи № 372/168/22 направлено до Києво-Святошинського районного суду Київської області за підсудністю. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.06.2022 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27.10.2022 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні. Представник позивача в судове засідання не з`явився, 07.02.2023 року подав до суду заяву, у якій просить здійснювати судовий розгляд за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» у своїй діяльності займається наступними видами економічної діяльності: Надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення); Інші види грошового посередництва; Фінансовий лізинг; Торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами; Торгівля іншими автотранспортними засобами; Інші види кредитування; Купівля та продаж власного нерухомого майна; Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів. Наведене підтверджується відповідною випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копія якої додається до позовної заяви. Також ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» являється належним чином зареєстрованою та ліцензованою фінансовою компанією. Так, 27.01.2020 року ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» було включено до реєстру фінансових установ та видано відповідне свідоцтво фінансової установи за № В0000173, копія якого додається до позовної заяви. Крім того, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» має інші ліцензії, зокрема: ліцензію на надання послуг з фінансового лізингу від 20.02.2020 року; ліцензію на надання послуг з факторингу від 20.02.2020 року, а також ліцензію з надання коштів у позику, в тому числі, на умовах фінансового кредиту. Наведене підтверджується відповідними розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг за № 339 від 20.02.2020 року, а також копією витягу з Державного реєстру фінансових установ про видачу ліцензій для здійснення діяльності з надання фінансових послуг від 09.08.2021 року, копії яких надаються до позовної заяви. Будь-яких інших ліцензій ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» не має та будь-якої іншої діяльності не здійснює. В той же час 17 грудня 2021 року керівнику ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» стало відомо про розповсюдження щодо ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» недостовірної інформації. Зокрема, за посиланням [INFO] на своїй офіційній сторінці у соціальн6ій мережі «ФЕЙСБУК» відповідач [PERSON] розмістив інформацію наступного змісту (мовою оригіналу): «Вчера зарегистрировали уголовное производство пока по факту мошеннических действий рейдерско-коллекторской конторы Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс». Пока по факту, но надеюсь в ближайшее время появятся конкретные особи, которым будет предьявлено подозрение. Данная контора выкупает долги банков, далее используя мошеннические схемы, не чистых на руку нотариусов, частных исполнителей и судей кошмарят граждан Украины. Например, по киевлянам пачками делает исполнительные надписи о взыскании и аресте средств нотариус из Ивано-Франковска [PERSON] . Естественно ехать и искать [PERSON] во Франковске проблема, тем более эта особь скрывается. Ищем пострадавших от действий этих мошенников с целью обьединить заявления. Пишите в личку. Также просьба перепостить эту информацию в профильные группы. Спасибо)». Викладена у публікації інформація є недостовірною, принижує честь і гідність ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», а також ділову репутацію ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» та повинна бути спростована відповідачем, виходячи із наступного. Щодо поняття колекторської діяльності, то відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» колекторською компанією є юридична особа (у тому числі небанківська фінансова установа, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу), включена до реєстру колекторських компаній, яка в інтересах кредитодавця (первісного кредитора) та/або нового кредитора (у разі заміни первісного кредитора) відповідно до договору з таким кредитодавцем та/або новим кредитором має право здійснювати врегулювання простроченої заборгованості. Поняття врегулювання простроченої заборгованості включає в себе заходи, які здійснює кредитор, новий кредитор, колекторська компанія заходи, що спрямовані на погашення у позасудовому порядку заборгованості споживача, який прострочив виконання грошового зобов`язання (прострочена заборгованість) за договором про споживчий кредит або іншим договором, передбаченим частиною другою статті 3 Закон України «Про споживче кредитування». ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» до реєстру колекторських компаній не включено, послуг із врегулювання простроченої заборгованості на користь третіх осіб не надає. Відповідно, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» не здійснює колекторську діяльність у розумінні чинного законодавства України. Отже, викладена [PERSON] інформація, що ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» являється рейдерсько-коллекторською конторою не відповідає дійсності та повністю спростовується, з чого випливає, що відповідач [PERSON] розмістив на своїй сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» недостовірну інформацію щодо ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», зазначивши, що останнє являється рейдерсько-колекторською конторою. Крім того, недостовірною являється інформація у публікації [PERSON] про те, що ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», використовуючи шахрайські схеми, не чистих на руку нотаріусів, приватних виконавців та суддів, «кошмарять» громадян України. Фактично [PERSON] констатує факт вчинення ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» злочинів, однак, факт вчинення злочину згідно кримінально-процесуального законодавства України може констатувати лише суд відповідним вироком, що набрав законної сили. Вироку, яким би посадових осіб ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» визнано винними у злочинах, пов`язаних із діяльністю ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» не існує. Отже, твердження [PERSON] у публікації, що ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» використовує шахрайські схеми є недостовірним, принижує честь і гідність, а також ділову репутацію ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», отже, зазначена інформація повинна бути спростована відповідачем. Мережа «Facebook» надає технічну можливість будь-якій особі переглянути сторінки користувачів та публікацій на них. Відтак, розміщення публікацій на сторінці соціальної мережі «Facebook» є поширенням інформації. Крім того, і ствердженням факту поширення інформації серед значної кількості людей є відмітки про «уподобання» даного запису іншими людьми шляхом використання функціоналу сайту. На момент подачі даного позову наявні 220 осіб, які відмітили вподобання щодо розміщеної інформації, тобто ознайомились з нею, що підтверджує факт розповсюдження недостовірної інформації необмеженому колу осіб. Крім того, можливість будь-якої особи ознайомитись з даним записом, переходячи на посилання є вказівкою на поширення даної інформації. Також на момент подачі позову публікацію [PERSON] поширили 144 особи та прокоментували 63 особи. Інформація, яка поширена на вищезазначеному ресурсі безпосередньо стосується позивача, оскільки в статті чітко зазначено назву позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс». Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до ч. 1 ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 19 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Згідно з ч. 1 ст. 200 ЦК України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Відповідно до ч. 4 ст. 14 Закону України «Про інформацію» поширення інформації - це розповсюдження, обнародування, реалізація у встановленому законом порядку документованої або публічно оголошуваної інформації. Інформація може існувати, як в формі фактичних тверджень, так і в формі оціночних суджень. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 30 цього ж Закону, ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відтак у даній справі поширення інформації, яка стосується позивача. При цьому поширена інформація містить висловлювання, в яких наявна негативна інформація щодо позивача, яка не є конструктивною критикою його діяльності. Публікація позивача, в якій наявна негативна інформація щодо особи позивача викладені у формі фактичних тверджень, а не оціночних суджень. Оскаржувана інформація виражена здебільшого не у формі критики чи суб`єктивної оцінки дій. У ній відсутні мовно-стилістичні засоби (гіпербола, алегорія, сатира). Тому вона не є оціночними судженнями. Фактично, висловлювання виражені у формі тверджень про вчинення позивачем протиправних діянь, а також здійснення діяльності, якох позивач насправді не здійснює. Слід зазначити, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини оціночне судження в образливій формі тільки тоді не тягне за собою відповідальності як за висловлення оціночного судження, коли воно має під собою достатнє фактичне підґрунтя і не є надмірним, з огляду на ситуацію та обставини, за якими відбувалось поширення таких висловлювань (рішення у справі «Обершлік (Oberschlick) проти Австрії № 2 від 01.07.1997). За загальновідомим «принцип правового ліктя», свобода однієї людини закінчується там, де починається свобода іншої. За цим принципом людина вільна чинити на власний розсуд та відповідно до свого волевиявлення, однак якщо такі дії будуть виходити за межі правового поля та можуть принести шкоду іншій особі, їх реалізація має бути зупинена. Тобто, кожній людині гарантується реалізація її прав до тих пір, поки ці права не порушують права інших осіб або ж посягають на них. У свою чергу, завдання права полягає саме в тому, щоб свободу усіх ввести в розумні справедливі рамки (обмеження). Поширена відповідачем інформація, за своїм характером та змістом, ґрунтується на твердженнях про причетність позивача до вчинення кримінальних правопорушень, корупційних діянь та здійснення протиправної діяльності. Інформація, поширена відповідачем, а також характер використаних при її викладенні мовностилістичних засобів, зокрема, відсутність алегорій, сатири, гіпербол тощо вказує, що вказана інформація подана саме у формі фактичних тверджень (даних) та не може кваліфікуватись як оціночні судження. Поширена відповідачем інформація про позивача є недостовірною, оскільки доказів про вчинення позивачем кримінальних правопорушень, притягнення його за вироком суду до кримінальної відповідальності за кримінальні правопорушення, відповідачами не надано, як не надано і доказів про здійснення позивачем рейдерської або колекторської діяльності. Отже, поширенням інформації, про спростування якої просить позивач, порушуються немайнові права позивача на повагу до ділової репутації. Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Оскаржувані твердження формують негативну громадську думку про позивача, руйнують ділову репутацію позивача, при цьому, вони не є підтвердженими жодними належними доказами, а тому є такими, що порушують право позивача на повагу до його ділової репутації. Крім того, поширена інформація є негативною, оскільки її зміст вказує на те, що розповсюдження такої інформації може створити негативні наслідки для позивача, поставити під сумнів дотримання ним законодавства України, введення в оману щодо дійсних видів діяльності позивача. Тому поширена відповідачем інформація складає негативне враження у суспільства про позивача. Поширена відповідачем інформація не відповідає дійсності, не підтверджується зібраними у справі доказами, є негативною, створює негативне уявлення про позивача та безпосередньо порушує його особисті немайнові права і завдає шкоди його діловій репутації. Відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278) тощо. Відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 ЦК України, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. У зв`язку з наведеним наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання поширеної інформації недостовірною і такою, що порушує ділову репутацію позивача та зобов`язання відповідача її спростувати шляхом видалення недостовірної інформації. Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі на підставі ч. 9 ст. 141 ЦПК України, як на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір. Також позивач просить стягнути з відповідача 12 300 грн витрат на професійну правничу допомогу. Подання даного позову спричинило виникнення для позивача витрат на професійну правничу допомогу. Так, з метою кваліфікованого представництва інтересів позивача в суді, було укладено договір № 23-04-21 від 23.04.2021 року та додатковий договір № 3 від 30.12.2021 року з адвокатом на надання послуг по підготовці позову та судовому супроводженню справи в Києво-Святошинському районному суді Київської області. Сума витрат на професійну правничу допомогу по даній справі складає 12300 грн., яка сплачена позивачем у повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, та які у разі задоволення позову покладаються на відповідача (п.п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Згідно із ст. 138 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу адвокатом слід саме у договорі з клієнтом визначити механізми розрахунку свого гонорару. Лише рахунку замало. Саме такий висновок випливає з правової позиції ВС/КГС у справі №922/1163/18 від 06.03.2019 р. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду позивачем надано копію договору про надання правової допомоги (з урахуванням додаткового договору), рахунок-фактуру, платіжне доручення та акт приймання-передачі виконаних робіт. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем доведено належними доказами витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12 300 грн., у зв`язку із чим дана сума витрат підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved