Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення юридичного факту. Зазначає, що вона - [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Сєвєродонецьк Луганської області, - громадянка України. Паспорт громадянки України отримала в 1997 році в м. Довжанськ (на той час Свердловськ) Луганської області, яке на даний час тимчасово окуповане. В 2014 року вона змушена була покинути постійне місце проживання в Луганській області, довгий час проживала в м. Маріуполь, а з 2015 року, як тимчасово переміщена особа, проживає в м. Умань. Приблизно в 2009 році в м. Донецьк вона втратила свій паспорт, однак незважаючи на неодноразові звернення до різних структур Державної міграційної служби України, їй відмовлено у видачі нового паспорта на тій підставі, що її особу не встановлено. Основною причиною відсутності можливості отримання підтвердження її особи є той факт, що вона проживала та отримувала паспорт громадянки України в містах, які на даний час тимчасово окуповані. Разом з тим втрата паспорта та ідентифікаційного коду позбавляють її можливості працювати та в повному обсязі реалізувати свої права та обов`язки, як громадянки України. Вироком Калінінського районного суду м. Донецьк від 04.06.2010 року її було засуджено до 4 років 2 місяців позбавлення волі та вона відбувала покарання в «Приазовській виправній колонії №107» м. Маріуполь Донецької області, в період з 13.07.2010 року по 23.08.2011 року. Звільнена умовно-достроково постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполь Донецької області від 15 серпня 2011 року. Вказує, що після відбуття покарання вона переїхала в м. Сєвєродонецьк Луганської області та зверталася з заявою про поновлення паспорта до Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області. 07 листопада 2018 року їй було видано дублікат свідоцтва про народження. Однак, у видачі паспорта, на той час, їй було відмовлено, так як на думку працівників Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області була потрібна додаткова перевірка. На даний час м. Сєвєродонецьк Луганської області тимчасово окупований, у зв`язку з чим вона не має можливості отримати всі документи перевірки її особи. Листом Управління державної міграційної служби України в Черкаській області у видачі паспорта громадянина України їй також відмовлено та рекомендовано звернутися із заявою до суду. Просить встановити факт, що заявником є [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Сєвєродонецьк Луганської області, для видачі паспорта громадянки України. Заявник [PERSON] в судовому засіданні підтримала подану заяву та просила її задовольнити. Представник заявника підтримав заяву [PERSON] та просив її задоволити. Представник заінтересованої особи вказав, що видати паспорт заявниці не представилось можливим, оскільки не змогли встановити її особу, крім свідоцтва про народження жодного документу заявниця не подала. При проведенні перевірки жодного документу з фотокарткою заявниці не виявлено. В судовому засіданні свідок [PERSON] вказав, що знайомий з заявницею. Знає її як [PERSON] . Знайомий із нею через її чоловіка [PERSON] з якими вони товаришували. [PERSON] знає з 2000 року. Вони товаришували сім`ями, проживали не далеко один від одного в м. Донецьк. Спілкувалися до 2014 року поки не почалася війна, потім роз`їхалися. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знайома із заявницею. Знає її як [PERSON] . Познайомилися в 2014 році в реабілітаційному центрі в м. Донецьк так як обидві проходили реабілітацію. В 2014 році з початком війни разом виїжджали в м. Умань. На даний час товаришує з заявницею, ходять разом до церкви. Їй відомо, що заявниця мала двох дітей, була в цивільному шлюбі, мала в м. Сєвєродонецьк власне житло. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в місті Сєвєродонецьк Луганської області, Україна, що підтверджується повторним Свідоцтвом про народження, виданим Уманським міськрайонним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Черкаській області 07.11.2018р. серія [NUMBER] , актовий запис № 1016 (а.с.4). Згідно листа начальника ДУ «Приазовська виправна колонія № 107» від 07.11.2019р., [PERSON] Вироком Калінінського районного суду м. Донецьк від 04.06.2010 було засуджено до 4 років 2 місяців позбавлення волі. Покарання вона відбувала в Приазовській виправній колонії №107 м. Маріуполь Донецької області з 13.07.2010 по 23.08.2011 року. Постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполь Донецької області від 15.08.2011 її умовно-достроково звільнено. Надати будь-які довідки щодо підтвердження особистості [PERSON] не можуть, оскільки особова справа відносно неї знищена по минуванню строку зберігання (а.с.8). З 2015 року заявник [PERSON] проживає в [ADDRESS] та є внутрішньо переміщеною особою. Постійне місце проживання - Луганська область (на теперішній час - тимчасово окупована територія). Інформаційним листом головного спеціаліста Уманського РВ Управління державної міграційної служби України в Черкаській області Гаврилюк О. від 29.10.2020р. [PERSON] відмовлено в оформленні паспорта громадянина України в зв`язку з тим, що дані отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану [PERSON] інформацію по втраті паспорта (а.с.7). Згідно листа директора Директорату безпеки державного кордону та міграційних процесів від 29.07.2021р. [PERSON] відмовлено в оформленні паспорта громадянина України в зв`язку з тим, що проведеною перевіркою не вдалося ідентифікувати особу [PERSON] . Заявнику було роз`яснено, що у разі, якщо за процедурою встановлення особи, не встановлено особу, вона має право звернутись до суду з питання встановлення особи (а.с.5-6). Відтак заявнику було відмовлено у поновленні паспорту громадянина України у зв`язку із не підтвердженням її особи у встановленому законодавством порядку та надані роз`яснення з питань вирішення даного питання. Відповідно до частини першої статті 3, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною першою статті 315 ЦПК України регламентовано розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Це можуть бути справи про встановлення фактів: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Надання адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України регламентовано Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Законом України «Про громадянство України». Згідно з підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» паспорт громадянина України відноситься до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру. Частиною першою статті 4 вказаного Закону передбачено, що Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 зазначеного Закону ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» розпорядник Реєстру - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, визначено, що Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (далі - Порядок № 302). У пунктах 38-40 Порядку № 302 передбачено, що після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру. Ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій. У виключних випадках за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи (пункт 43 Порядку № 302). Зокрема, цим пунктом встановлено, що у разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, документів з фотокартками проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції, Міністерства юстиції України, органів Державної фіскальної служби, навчальних закладів, військових частин, військових комісаріатів, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник. Одночасно проводиться перевірка за даними обліку територіальних органів та територіальних підрозділів Державної міграційної служби. Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України проводиться, зокрема, за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних відділів ведення Державного реєстру виборців. Крім того, у виключних випадках за відсутності фотокартки особи та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, з метою встановлення особи проводиться опитування родичів, сусідів, які були зазначені у письмовому зверненні. За результатами їх свідчень складається акт встановлення особи за формою, встановленою МВС. Строк проведення процедури встановлення особи не повинен перевищувати двох місяців. Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» у разі неможливості встановити особу розпорядником реєстру особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи державною міграційною службою України та (або) прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються. Враховуючи вищевикладені норми законодавства, заявник має право на встановлення відповідного факту, що має юридичне значення у порядку, визначеному частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.09.2020 у справі № 366/474/19 та постанові Верховного Суду від 22.11.2022 у справі № 755/16248/18. У розумінні частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом. Водночас, особі, яка звернулася до суду за захистом свого права, повинна бути забезпечена можливість реалізувати вказані вище права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист визначає зміст права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії»). Отже необхідною умовою забезпечення доступу заявника в цій справі до правосуддя є надання судом оцінки доводам його заяви. Згідно до вимог вищевказаного законодавства України, вбачається, що у разі, якщо Державна міграційна служба України не змогла встановити особу заявника після проведення процедури ідентифікації, то встановлення такого факту проводиться у судовому порядку. Як встановлено судом, єдиною підставою для відмови у поновленні паспорту заявниці стало не підтвердження її особи. При цьому, [PERSON] були надані пояснення з причин неможливості такого підтвердження, за наслідком розгляду яких було рекомендовано встановити її особу у судовому порядку та звернутися то міграційної служби повторно, надавши відповідне рішення суду. Таким чином суд вважає, що в матеріалах справи наявні докази, що підтверджують юридичний факт, а саме - в судовому засіданні з досліджуваних письмових документів, показів свідків встановлено, що заявник дійсно - [PERSON] , громадянка України, [INFO] . Враховуючи, що інший спосіб захисту у заявника відсутній, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. Згідно ст.ст. 1,2 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; в тому числі заяви у справах окремого провадження. Заявником [PERSON] до заяви про встановлення юридичного факту додано клопотання про звільнення від сплати судового збору. В обґрунтування клопотання вказано, що у зв`язку з втратою паспорта та ідентифікаційного коду скаржник не має можливості працевлаштуватися або отримувати передбачувані законом види соціальної допомоги. На даний час проживає за рахунок гуманітарної допомоги речами та продуктами. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Дослідивши доводи клопотання, суд, враховуючи те, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до правосуддя, беручи до уваги майновий стан заявника, приходить до висновку, що клопотання слід задовольнити та звільнити заявника від сплати судового збору за подання заяви про встановлення юридичного факту.

Outcome: approved