Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

Представник Харківської міської ради звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок літ «А-1» загальною площею 172 кв.м, житловою площею 117 кв.м з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] , зареєстрований за [PERSON] (1/2) та [PERSON] (1/2) з одночасним припиненням речових прав (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 603949563101, запис про право власності №33597131, індексний номер рішення 49085230), а також стягнути з відповідачів судовий збір. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Інспекцією з контролю за використанням та охороною земель комунальної власності Департаменту територіального контролю Харківської міської ради за заявою [PERSON] від 04.08.2020 року №б/н щодо проведення обстеження за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з наданням у власність земельної ділянки № [NUMBER] та наданням в оренду земельної ділянки № [NUMBER] , 11.08.2020 року здійснено виїзд на місцевість. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.08.2020 року право власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 172 кв.м, житловою площею 117 кв.м з надвірними будівлями та спорудами по вказаній вище адресі на підставі довідки від 08.10.2019 року №2019/Н-21 (в якій зазначено, що площа житлового будинку літ. «А-1» змінилась з 136,9 кв.м на 172,0 кв.м, житлова з 90,4 кв.м. на 117,0 кв.м за рахунок влаштування в чердачному приміщенні житлової мансарди літ. «Ам»), виданої ТОВ «Юридична компанія «Калина» та свідоцтв про право на спадщину від 20.05.1972 №7-797 та 24.03.2015 №1-1312, державним реєстратором Дунаєвою О.В. КП «РегістрСервіс» Первомайської міської ради Харківської області 03.10.2019 року зареєстровано за [PERSON] (1/2) та [PERSON] (1/2). Інформація щодо отримання дозвільних документів на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 172 кв.м, житловою площею 117 кв.м з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] на проведення будівельних робіт (реконструкцію) або відомості щодо вводу в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у Департаменті відсутня. При цьому реєстрація права власності на об`єкт містобудування є одним з етапів будівництва об`єктів містобудування, контроль за дотриманням якого у такому випадку діючим законодавством покладено на Державну архітектурно-будівельну інспекцію України та її територіальні органи, органи місцевого самоврядування, які здійснюють делеговані повноваження. Вважає, що належним способом захисту прав та законних інтересів позивача є саме скасування державної реєстрації прав та припинення прав відповідача на спірне майно. Відповідачі (їх представники) не скористались своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою судді від 16.08.2021 року вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення \~заборони відчуження нерухомого майна житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 172 кв.м., житловою площею 117 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 603949563101, запис про право власності №33597131, індексний номер рішення 49085230), заборонивши будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії (відчуження, дарування, продажу, застави та ін.) з приводу зазначеного об`єкта нерухомості. Ухвалою судді від 02.09.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 15.08.2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у заяві. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про розгляд повідомлялись, причини неявки суду не повідомили. Представник відповідача [PERSON] адвокат Залеська А.С. неодноразово просила відкласти розгляд справи з різних підстав. Треті особи (їх представники) в судове засідання не з`явились, про розгляд повідомлялись, причини неявки суду не повідомили. У відповідності до ч.1, 3, 4 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. З цього приводу Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, сторони та інші учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність нез`явившихся осіб за наявними матеріалами справи. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний\~окремо та\~у сукупності\~й взаємозв`язку, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтями 12, 81 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Відповідно до ст.76 ЦПК України\~доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновків експертів, показань свідків. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч.1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Судовим розглядом встановлено, що на підставі рішень 31 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 27.11.2019 №1838/19 та 35 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.04.2020 року №2097/20 [PERSON] та [PERSON] надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеутрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) площею 0,1000га (ділянка № [NUMBER] ) по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; площею 0,0428 га (ділянка № [NUMBER] ) по [ADDRESS] з подальшою орендою для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Також встановлено, що Інспекцією з контролю за використанням та охороною земель комунальної власності Департаменту територіального контролю Харківської міської ради на підставі заяви [PERSON] від 04.08.2020 року №б/н щодо проведення обстеження за адресою [ADDRESS] у зв`язку з наданням у власність земельної ділянки [ADDRESS] та надання в оренду земельної ділянки №2 11.08.2020 року здійснено виїзд на місцевість, про що складено відповідний Акт «1453-1/20 від 18.09.2020 року. Під час обстеження земельної ділянки встановлено, що площа земельної ділянки становить 0,1000га (ділянка № [NUMBER] ) відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.06.2020 року №НВ-6313217232020, площа земельної ділянки становить 0,0428 га (ділянка № [NUMBER] ) відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.06.2020 року №НВ-6313217302020; земельні ділянки № [NUMBER] та №2 огороджені; на земельній ділянці № [NUMBER] знаходиться житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами; на земельній ділянці [ADDRESS] знаходиться надвірна споруда. Згідно змісту Акту Департаментом територіального контролю Харківської міської ради вивчається питання правомірності реєстрації державним реєстратором Дунаєвою О.В. права власності на житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі довідки від 08.10.2019 №2019/Н-21, виданої ТОВ «Юридична компанія «Калина» та свідоцтв про право на спадщину. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №219847469 від 11.08.2020 року житловий будинок літ. «А-1, загальною площею 172 кв.м, житловою площею 117 кв.м з надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності: -\~ [PERSON] (1/2\~частина) на підставі довідки від 08.10.2019 року №2019/Н-21, виданої ТОВ «Юридична компанія «Калина» та свідоцтва про право на спадщину від 20.05.1972 №7-797, державний реєстратор Дунаєва О.В. КП «РегістрСервіс» Первомайської міської ради Харківської області, рішення від 03.10.2019 року; - [PERSON] (1/2 частина) на підставі свідоцтва про право на спадщину №1-1312 від 24.03.2015 року, державний реєстратор Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори Верещака Г.Л., рішення від 24.03.2015 року. Так, зі змісту свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.03.2015 року №1-1312 вбачається, що станом на 24.03.2015 року загальна площа житлового будинку за адресою [ADDRESS] складала 136,9 кв.м, житлова площа 90,4 кв.м.. У довідці від 08.10.2019 року №2019/Н-21, виданої ТОВ «Юридична компанія «Калина» зазначено, що площа житлового будинку літ. «А-1» за адресою: [ADDRESS] змінилась з 136,9 кв.м на 172,0 кв.м, житлова з 90,4 кв.м. на 117,0 кв.м за рахунок влаштування в чердачному приміщенні житлової мансарди літ. «Ам». Предметом оскарження у цій справі є рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на житловий будинок. Оскаржувану реєстраційну дію проведено державним реєстратором КП «РегістрСервіс» Первомайської міської ради Харківської області від 03.10.2019 (індексний номер рішення №49085230 від 09.10.2019). Звертаючись до суду позивач зазначав, що вказане рішення державного реєстратора прийнято з порушенням вимог законодавства, оскільки об`єкт нерухомого майна побудовано (реконструйовано) без дозвільних документів, а тому такий об`єкт нерухомого майна є об`єктом самочинного будівництва, реєстрація майна проведена без будь-яких правових підстав та така державна реєстрація порушує встановлений порядок проведення будівельних робіт. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 ЦК України. Як способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування. Такий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц. Позовну заяву з вимогами про скасування рішення державного реєстратора обґрунтовано тим, що відповідачами було вчинено самочинну прибудову (мансарду) без отримання дозвільних документів. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 вказала, що реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного. У разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням (частина перша статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»). В таких спорах органи державного архітектурно-будівельного контролю діють лише як адміністративний орган, а метою звернення з позовом є не перехід речового права на об`єкт нерухомості, а приведення будівлі у відповідність до імперативних вимог публічно-правових норм, спрямованих на захист суспільних інтересів. Тобто, зазначені правовідносини не завершуються фіксацією факту адміністративного правопорушення та притягненням винної особи до юридичної відповідальності, а продовжують існувати до моменту припинення правопорушення, усунення його негативних наслідків, виконання владного припису або визнання його незаконним і скасування. Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 579/968/17. Таким чином державна реєстрація речового права не змінює правової природи самочинного будівництва та не позбавляє органи державного архітектурно-будівельного контролю владних повноважень щодо усунення встановлених порушень у сфері містобудівної діяльності, а скасування зазначеної державної реєстрації саме по собі не забезпечить усунення цих порушень. Ефективним способом усунення виявлених порушень для органу державного архітектурно-будівельного контролю є винесення припису щодо власника об`єкту нерухомості про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису та у разі невиконання такого припису в установлений строк, - звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням. При цьому органи державного архітектурно-будівельного контролю мають довести, що здійснене будівництво є самочинним. Отже у розглядуваній справі спосіб захисту обраний позивачем, з огляду на повноваження Харківської міської ради, в особі якої подано позов, зі здійснення державного архітектурного-будівельного контролю та права, які позивач вважав порушеними, є неналежним, що тягне за собою відмову у позові. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (пункт 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц). Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч.1, 9, 10 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи. У випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. На підставі наведеного, з огляду на відмову у задоволенні позову слід скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Дзержинського районного суду від 16.08.2021 року. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до статті 141 ЦПК України. Оскільки в задоволенні позовних відмовлено, судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed