Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

Позивач зазначив, що 26.03.2016р. обраний головою правління Гаражного кооперативу «Ветеран». 01.04.2016р. відомості про нього як про особу, обрану до органу управління, уповноважену представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами тощо, внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 01.12.2022р. позивач подав заяву про звільнення за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Позаяк цю заяву підприємство реєструвати відмовилося, 02.12.2022р. направив її засобами поштового зв`язку, та на 17.12.2022р. скликав загальні збори членів кооперативу поштою та шляхом розміщення оголошень на дошці оголошень та на всіх гаражах членів кооперативу. Але 17.12.2022р. загальні збори не відбулися через їх неявку. Просить визнати трудові відносини між ним та Гаражним кооперативом «Ветеран» припиненими з 17.12.2022р. у зв`язку зі звільненням із займаної посади голови правління Гаражного кооперативу «Ветеран» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, зобов`язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради внести зміни до відомостей про юридичну особу - Гаражний кооператив «Ветеран», що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, виключивши [PERSON] із зазначеного реєстру як керівника - голови правління та особи, яка може вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, представляти інтереси у правовідносинах із третіми особами, у тому числі підписувати договори, та наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи тощо - Гаражного кооперативу «Ветеран», додавши - «трудові відносини припинено за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська». Надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник Гаражного кооперативу «Ветеран» належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив. Представник Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради поданий відзив, позов не визнав через неналежність цього відповідача, а також зазначив, що внесення відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про виключення відомостей про керівника не можливе у відповідності до ст.ст. 17, 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань». Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Встановлені факі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач 26.03.2016р. обраний головою правління Гаражного кооперативу «Ветеран», членами правління [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.44). 01.04.2016р. відомості про нього як про особу, обрану до органу управління, уповноважену представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами тощо, внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.38-41). 01.12.2022р. позивач подав заяву про звільнення за власним бажанням (а.с.50). Направив її поштою, позаяк на підприємстві відмовилися її реєструвати (а.с.51-52). Згідно з ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Також на 17.12.2022р. позивач скликав загальні збори членів кооперативу поштою та шляхом розміщення оголошень на дошці оголошень та на всіх гаражах членів кооперативу (а.с.59-60). У визначену дату збори не відбулися, через що позивач не може звільнитися із займаної посади. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позивач використав всі можливі засоби для захисту свого права щодо звільнення з займаної посади за власним бажанням в позасудовому порядку. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даної норми, Конституційний суд України у рішеннях від 07.07.2004 р. N 14-рп/2004, від 16.10.2007 р. N 8-рп/2007, та від 29.01.2008 р. N 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю Конституційний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Так, відповідно до ст. ст. 2, 5-1 КЗпП України, право громадян України на працю, серед іншого, включає право на вільний вибір професії, роду занять і роботи. Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України вільний вибір виду діяльності. Згідно зі ст. ст. 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Згідно з ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Відповідно до трудового законодавства України керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням (…). Законодавством України визначено право особи вільно обирати собі місце роботи та припиняти трудові відносини за власним бажанням, будь-яких обмежень не допускається, оскільки це порушує невід`ємне право особи на вільний вибір праці. Особливість звільнення директора товариства полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства. За положеннями ст. 37 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», у товаристві, що має одного учасника, рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників, приймаються таким учасником товариства одноособово та оформлюються письмовим рішенням такого учасника. У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, керівнику з метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання припиненими трудових відносин. Аналогічні правові позиції викладені Верховним Судом у постановах від 3 липня 2019 року у справі N 520/11437/16-ц (провадження N 61-11763св18), від 24 грудня 2019 року у справі N 758/1861/18 (провадження N 61-49113св18), від 17.02.2021 у справі N 390/1449/19. Відповідно до КЗпП України встановлено загальні вимоги до порядку розірвання трудових відносин, не враховуючи специфіку становища керівника господарського товариства. По суті, директор об`єднує в собі і статус найманого працівника (який визначається на підставі норм трудового права) і статус виконавчого органу господарського товариства (який визначається на підставі норм корпоративного права). Ні норми трудового договору, ні положення Статуту не повинні погіршувати становище директора порівняно з тим обсягом гарантій, наданих йому трудовим законодавством. Тобто, директор завжди може скористатися ст. 38 КЗпП України та ініціювати розірвання трудового договору за власним бажанням. Верховний Суд у своїх постанові від 03.07.2019р. року по справі N 520/11437/16-ц (провадження N 61-11763св18), розглядаючи спір про звільнення з посади директора товариства та зобов`язання вчинити певні дії, зазначив про таке. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. В ході судового розгляду встановлено, що позивач вчинив, передбачені ст. 38 КЗпП України, статутом товариства, Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», дії, необхідні для припинення трудових відносин, однак трудові відносини розірвано не було. Тобто існує порушення права позивача на припинення трудових відносин. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. За встановлених у справі обставин положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає. Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить суд визнати свої трудові відносини директора з відповідачем припиненими. Тобто, пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між позивачем та Товариством, оскільки в позасудовому порядку позивач позбавлений можливості скористатися своїм правом на звільнення за власним бажанням, виходячи з неможливості проведення загальних зборів товариства. Судом встановлено, що заява позивача про звільнення з посади директора ТОВ «Космічна» за власним бажанням у встановлений строк та спосіб відповідачем розглянута не була. Зазначена бездіяльність відповідача порушує трудові права позивача, зокрема, право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням та право на вільне обрання місця роботи. За таких обставин суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту є ефективним і таким, що не суперечить закону, а трудові відносини між сторонами слід визнати припиненими з 17.12.2022р. Крім того, позивачем пред`явлено вимогу про зобов`язання Департамента адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради внести зміни про юридичну особу про те, що трудові відносини з рішенням суду припинені. Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі, зокрема, містяться відомості про керівника юридичної особи, а за бажанням юридичної особи - також про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо. У частині 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» визначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації та судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі. В указаній нормі закону визначено, що таким судовим рішенням може бути рішення про зобов`язання вчинення реєстраційних дій. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved