Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

Позивач звернувся\~до Орджонікідзевського\~міського суду\~до відповідача\~про виселення.\~В обґрунтування\~заявленого позову\~посилається на\~те,\~що вона\~є власником\~двокімнатної квартири\~ [ADDRESS] .\~Вказана квартира\~мала статус\~спільного майна\~подружжя.\~Так,\~відповідно до\~договору купівлі-продажу\~від 10\~листопада 2004\~року квартира\~була придбана\~на ім`я\~відповідача -\~ [PERSON] . Рішенням Орджонікідзевського міського суду від 11 вересня 2013 по справі 18/2861/13-ц квартира визнана спільною сумісною власністю подружжя, здійснено поділ майна, визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири, про що зроблено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Рішенням Орджонікідзевського міського суду від 27 січня 201 року по справі 1984/2246/13-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У зв`язку з невиконанням виконавчого листа № 2/184/515/13, виданого 08.08.2013р. Орджонікідзевським міським судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , Покровським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вжито заходів щодо примусової реалізації майна, належного [PERSON] 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Оскільки майно з прилюдних торгів продане не було, стягувачу було запропоновано залишити майно за собою в рахунок погашення боргу. Відповідно до Свідоцтва про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу від 01.11.2018 року, позивач набула права власності на частку квартири. Таким чином, позивач є власником квартири [ADDRESS] в цілому, квартира втратила статус спільного майна подружжя і є особистою власністю позивача. Проте, на час звернення до суду з цим позовом, колишній співвласник, [PERSON] , продовжує проживати у цій квартирі, створює власнику перешкоди у користуванні своїм майном. Позивач декілька разів зверталася до відділення поліції, про що свідчить заява про скоєння кримінального правопорушення та повідомлення Покровського відділення поліції Нікопольського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області від 25.09.2020. Проте, відповідач приміщення не звільнив, продовжує без правових підстав користуватися квартирою, комунальні послуги не сплачує, добровільно виселитися не бажає. Внаслідок цього позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив не надав. Крім того, на адресу суду органом зв`язку повернуте рекомендоване повідомлення з відміткою «немає вдома», з огляду на що відповідач, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається таким, що отримав судову повістку. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 14.02.2023р. судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до договору купівлі-продажу від 10 листопада 2004 року [PERSON] купив, а [PERSON] продала двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Наведене підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, відповідно до якого [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу належить квартира [ADDRESS] . Рішенням Орджонікідзевського міського суду від 11.09.2013р. справа №№184/2861/13-ц, 2/184/610/13 визнано квартиру [ADDRESS] , власником якої на підставі договору купівлі продажу від 10 листопада 2004 року значиться [PERSON] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та поділено квартиру [ADDRESS] шляхом залишення 1/2 її частини [PERSON] та виділення 1/2 її частини [PERSON] з встановленням за нею права власності. До Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 4408186 про право власності на 1/2 частку квартири за [PERSON] . Рішенням Орджонікідзевського міського суду від 27 січня 201 року по справі 1984/2246/13-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, прізвище позивача змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». 14.02.2017р. між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу Серії [NUMBER] . У зв`язку з невиконанням виконавчого листа № 2/184/515/13, виданого 08.08.2013р. Орджонікідзевським міським судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , Покровським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вжито заходів щодо примусової реалізації майна, належного [PERSON] 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Оскільки майно з прилюдних торгів продане не було, стягувачу було запропоновано залишити майно за собою в рахунок погашення боргу. Так, відповідно до Свідоцтва про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу від 01.11.2018 року, позивач [PERSON] набула права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Таким чином, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] в цілому, тобто квартира втратила статус спільного майна подружжя і є особистою власністю позивача. Проте, як вказує позивач на час звернення до суду з цим позовом колишній співвласник, [PERSON] , продовжує проживати у квартирі [ADDRESS] та створює власнику перешкоди у користуванні своїм майном. Позивач зверталася до Покровського відділення поліції Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про скоєння кримінального правопорушення. Разом з\~тим,\~як вбачається\~із повідомлення\~Покровського відділення\~поліції Нікопольського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області від 25.09.2020, в даному випадку відсутні ознаки кримінального правопорушення, але вбачаються цивільно-правові відносини. На даний час, відповідач приміщення не звільнив, продовжує без правових підстав користуватися квартирою, комунальні послуги не сплачує, добровільно виселитися не бажає. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Ст.1\~Першого протоколу\~до Конвенції\~про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод закріплено\~принцип непорушності\~права приватної\~власності,\~який означає\~право особи\~на безперешкодне\~користування своїм\~майном та\~закріплює право\~власника володіти,\~користуватися і\~розпоряджатися належним\~йому майном,\~на власний\~розсуд вчиняти\~щодо свого\~майна будь-які\~угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і у своїх інтересах, усуненням усіх третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказана норма передбачає усунення порушень права власності будь-яким способом, у тому числі й шляхом виселення. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Як вже було зазначено вище, способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6- 2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц (провадження № 6- І3113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц, (провадження № 61- 29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц (провадження № 61- 17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Верховний Суд України у своїй постанові від 16.11.2016 року у справі № 6709цс16 зробив висновок, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Вказаний висновок розглядався ВП ВС на предмет необхідності відступу від нього у справі №447/455/17 і ВП ВС не знайшла підстав для відступу від нього. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Способи захисту цивільних прав і інтересів визначені у статті 16 ЦК України, і такий перелік не є вичерпним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Також перераховані конкретні способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не є власником квартири, не є членом сім`ї позивача, жодних договорів на користування житловим приміщенням між сторонами не укладено. З огляду на вищезазначене, у відповідача [PERSON] відсутні будь-які правові підстави для зайняття та використання ним квартирою. На підставі викладеного, оскільки право власності позивача є беззаперечним, що набуто з правових підстав, зважаючи на те, що відповідач не має права перешкоджати позивачу у користуванні квартирою, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі. Крім того, на підставі ч.1 ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved