Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-25 00:00:00

У серпні 2021 року позивач звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 2 серпня 2014 року вони з відповідачем уклали шлюб від якого у них [INFO] народилося двоє дітей, дочка [PERSON] та дочка [PERSON] . Відповідно до повторного свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 27.08.2015 року у сторін по справі також є син [PERSON] , [INFO] , якого відповідач усиновив. Обґрунтовуючи свій позов, позивач посилається на те, що неповнолітні діти проживають разом з нею, а відповідач не надає їй належної матеріальної допомоги на їх утримання. Самостійно вона не працює так як на момент пред`явлення позову до суду доглядала дітей, які на той час ще не досягли трирічного віку. Стверджує, що відповідач є заможною людиною, інших утриманців він немає. Зазначає, що відповідач має власний бізнес, який приносить йому щомісяця дохід від 100000 до 200000 грн., стверджує, що частину доходу відповідач приховує, має у власності автомобіль Ауді А8, вартістю 24000 доларів США, та автомобіль Мерседес-бенц Е200, ціною 20000 доларів США. Вказує, що він є засновником ТОВ «Житло-Лайф», у якому розмір внеску відповідача до статутного фонду складає 1350000 грн.. Також у 2019 році на ім`я відповідача оформлено у власність офісне приміщення у [ADDRESS] , вартістю 50000 доларів США, вказує про належність відповідачу рахунків у банках по яким здійснюється чималий рух коштів. Звертає увагу суду, що під час спільного проживання з відповідачем вони за спільні кошти збільшили площу будинку, у якому на той час проживали, з 60,2 кв.м. до 295,2 кв.м.. У зв`язку з цим просить стягнути на користь дітей аліменти в розмірі по 20000 грн. на кожну дитину, а також на своє утримання, до досягнення дітьми трирічного віку, у розмірі 20000 грн. щомісяця. Відповідач за первісним позовом звернувся до суду із зустрічним позовом про визначення участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з доньками [PERSON] та [PERSON] , які народилися [INFO] . Зустрічний позов обґрунтовує тим, що після розірвання шлюбу у них з [PERSON] почали виникати непорозуміння щодо участі кожного з них у вихованні та спілкуванні з дітьми. [PERSON] стверджує, що хоч діти й зареєстровані за його місцем проживання, проте останнім часом вони проживають у м. Київ, за місцем мешкання матері, а станом на 2023 рік діти взагалі проживають з матір`ю у Житомирській області. Невизначеність місця проживання дітей породжує між ними конфлікти. У зв`язку з цим він вимушений звернутись до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18.08.2021 року відкрито провадження по справі та ухвалено здійснювати розгляд в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12.08.2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Відповідач у судовому засіданні та його представник первісний позов визнали частково. Не заперечували проти стягнення з відповідача на утримання дітей аліментів в розмірі по 3000 грн. на кожного до досягнення дітьми повноліття. В решті позовних вимог за первісним позовом просили відмовити. На задоволенні зустрічного позову наполягали. Представник третьої особи в с удове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час , дату та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи‚ вважає, що первісний позов та зустрічний позов підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Судом встановлено, що сторони від зареєстрованого шлюбу мають трьох дітей: неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітніх [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 3.11.2021 року (справа № 753/18611/21) шлюб між сторонами розірвано. На час розгляду справи судом діти постійно проживають разом з матір`ю [PERSON] . За таких обставин [PERSON] зобов`язаний утримувати своїх дітей до досягнення кожним з них повноліття. Враховуючи, що фактично піклуванням дітей займається позивачка, то вона має право на отримання від відповідача аліментів на їх утримання. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 3 вказаної норми визначено, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України на кожну сторону покладено обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В той же час позивачкою не доведено належними та допустимими доказами існування обставин, визначених у ч. 3 ст. 182 СК України, для стягнення із відповідача аліментів у розмірі по 20000 грн. на кожну дитину, а також 20000 грн на її власне утримання, до досягнення дітьми трирічного віку. Зокрема, судом встановлено, що відповідач є директором ТОВ «ТВК-Ніка». Розмір його середнього заробітку становить 6475 грн. за квітень 2021-вересень 2021. Вказана обставина підтверджується довідкою про розмір середньомісячної заробітної плати від 6.10.2021 року ТОВ «ТВК-Ніка».. Згідно витягу з ДР фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів [PERSON] сума нарахованого доходу становить 7899,86 за період з І кварталу 2020 по ІІ квартал 2022 року. Також судом встановлено, що відповідач проживає у житловому [ADDRESS] , площа якого складає 295,2 кв.м.. Вказаний житловий будинок саме такою площею було збудовано ще у 2007 році, коли сторони навіть не перебували у шлюбі. Тому доводи позивачки про те, що вони з відповідачем здійснили реконструкцію даного будинку у результаті якої його площа значно збільшилася є недоведеними. Не знайшли свого підтвердження й доводи позивачки про придбання відповідачем дорогих автомобілів, оскільки із довідки ТСЦ МВС № 8047 від 20.10.2021 року вбачається факт придбання відповідачем автомобіля Мерседес-бенц Е200, 2012 року випуску, вартістю 50000 грн., а автомобіль Ауді А8 придбано за рахунок коштів, отриманих відповідачем в борг від [PERSON] , який у подальшому ним було передано у оренду ТОВ «ТД ТВК Армастек». Також судом критично оцінюється доводи позивачки про те, що відповідач має власний бізнес, який приносить йому щомісяця прихований дохід від 100000 до 200000 грн., оскільки ці обставини жодним доказом не підтверджені, а рух коштів по рахункам відповідача, відкритим в банківських установах , не свідчить про отримання ним доходу, а вказує лише про здійснені транзакції. Також відповідно до свідоцтва про шлюб від 01.06.2022 року та згідно висновку Центральної ЛКК від 12 серпня 2014 року № 1012 відповідач вдруге одружений та має на утриманні дружину [PERSON] , яка страждає на захворювання «Кістозна гліома», є інвалідом ІІ групи та потребує надання допомоги у побуті та догляду. Із наданих відповідачем доказів вбачається, що останній періодично перераховує позивачеві різні суми коштів на утримання дітей, оплачував вартість їхнього навчання у дошкільних закладах. Позивач, будучи допитаною у судовому засідання в якості свідка, повідомила, що визначений нею розмір аліментів на утримання трьох дітей у сумі 60000 грн. буде достатнім для забезпечення усіх їх життєвих потреб. При цьому, вона вважає, що незважаючи на досягнення дітьми трирічного віку, утримувати дітей повинен лише батько, оскільки вона не може ніде працевлаштуватись, а заробітна плата у місці її проживання є мінімальною. Проти задоволення зустрічного позову категорично заперечує у зв`язку з порушенням відповідачем процедури вирішення питання прийняття ним участі у вихованні дітей. Зазначає, що оскільки відповідач у досудовому порядку не звертався до органу опіки та піклування за вирішенням цього питання, у задоволені його позову слід відмовити. Аналізуючи матеріали справи щодо порядку утримання та способу життя, який склався відносно утримання неповнолітніх дітей сторін, з врахуванням: віку дітей, стану здоров`я, витрат на забезпечення життєдіяльності, підтримання нормального здоров`я та відпочинок суд прийшов до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню. Суд, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. За змістом ч. 8 ст. 7, ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, позивач не позбавлена в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь витрат на лікування або навчання дитини в порядку ст. 185 СК України або збільшення розміру аліментів згідно ст. 192 СК України. Так, частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. За встановлених судом обставин, а також враховуючи баланс інтересів батьків та дітей буде достатнім для забезпечення належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати допомогу на утримання дітей у розмірі по 5000 грн. щомісяця кожному та 3000 грн. на утримання позивачки до досягнення дітьми трирічного віку. Саме такий розмір аліментів відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести обоє батьків на утримання дітей. В частині визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми слід зазначити наступне. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучаться з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції). Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини ( рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачиться на шкоду інтересам дитини. Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновком органу опіки та піклування від 02.11.2022 року було запропоновано [PERSON] наступний графік зустрічей із доньками: до досягнення дітьми семирічного віку : перша , третя субота та неділя щомісяця за присутності матері на її території , за попередньою домовленістю сторін та інші дні за домовленістю сторін, після досягнення дітьми семирічного віку: кожні другі,четверті вихідні місяця з 10.00 години щосуботи по 17.00 годину неділі за місцем проживання батька або нейтральній території та інші дні за попередньою домовленістю між батьками, дні народження , святкові та канікулярні дні за взаємною домовленістю між батьками, відпочинок та оздоровлення дітей під час відпустки батька за попередньою взаємною домовленістю між батьками. Проте, запропонований органом опіки та піклування графік зустрічей батька із доньками не в повній мірі зможе забезпечити права дітей, з урахуванням їх віку та стану здоров`я, на належне спілкування з батьком. Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку,

Outcome: partial