Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що 16.08.2012 року вона з відповідачем розірвали шлюб. Після розірвання шлюбу у сторін народилася спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . По теперішній час син проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] вважає, що в інтересах дитини необхідно визначити місце його проживання разом з нею, оскільки це якнайкраще буде відповідати інтересам дитини. Вважає, що саме вона зможе забезпечити необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовільнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. У судовому засіданні [PERSON] надала аналогічні пояснення, позовні вимоги просить задовольнити, додавши, що дитина з батьком та його батьками, тобто бабусею та дідусем проживає три роки, а вона з сином спілкується та підтримує відносини. Відповідач заявлені первісні вимоги не визнав та звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому зазначив, що після розірвання шлюбу у сторін народилася спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . З вересня 2019 року та по теперішній час син проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору міни від 22.02.2010 року вказаний будинок належить [PERSON] на праві власності. За даною адресою проживають також мати та батько [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вважає, що оскільки син фактично проживає з ним, в інтересах дитини необхідно визначити місце його проживання разом з батьком, оскільки [PERSON] з 2019 року постійно проживає разом з батьком, який його матеріально забезпечує, приймає активну участь у вихованні дитини, заінтересований в його всебічному розвитку, виявляє турботу до сина. [PERSON] створив у повному обсязі всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини. За місцем роботи та проживання характеризується позитивно. Спиртними напоями не зловживає. На обліку у психіатра та нарколога не перебуває. На даний час [PERSON] перебуває на службі у військовій частині [NUMBER] за наказом військового комісара [INFO] . На час перебування на службі сином здебільшого опікується його бабуся та дід, з якими він проживає, але він особисто всіляко приділяє увагу сину та його утримує. [PERSON] та його представник -адвокат Кордюк В.П. у судовому засіданні надали суду пояснення, аналогічним поясненням у зустрічній позовній заяві, додавши, що для сина давно вже створені належні та комфорті умови для проживання, він має свою кімнату, речі, іграшки тощо, проведений інтернет для навчання та розвитку дитини, тому все робить виключно в інтересах дитини. (а.с.22-23) Відповідачка за зустрічним позовом- [PERSON] просила, щоб дитина проживала все ж таки з нею, хоча у ході спілкування з сином, він їй повідомив, що звик проживати з татом та його батьками і не хоче змінювати місце проживання. Представник третьої особи Управління «Служба у справах дітей Сумської міської ради» Сема М.О. підтримала висновок від 27.01.2023 року, зазначивши, що особисто спілкувалася з малолітнім [PERSON] , який бажав в надалі проживати із татом за адресою: [ADDRESS] , також провела обстеження обох помешкань сторін і у батька створені всі належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення третьої особи, дослідивши матеріали справи та надані докази сторонами, суд вважає, що первісні позовні вимоги задоволенню не підлягають, а зустрічні позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який було розірвано 16.08.2012 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис №222. (а.с. 7) Після розірвання шлюбу у сторін народилася спільна дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.08.2014 року. (а.с. 8) З вересня 2019 року та по теперішній час [PERSON] проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що не заперечується сторонами та підтверджується висновком Управління «Служба у справах дітей Сумської міської ради» від 27.01.2023 року. Відповідно до договору міни від 22.02.2010 року вказаний будинок належить [PERSON] на праві власності. (а.с. 24-26) Довідкою про склад сім`ї №14.03-08/96067 від 11.07.2022 року підтверджується, що [PERSON] зареєстрований разом із матір`ю за адресою [ADDRESS] , де проживає позивачка [PERSON] та з її слів, квартира належить їй., але суду доказів цього надано не було .(а.с. 10) Тобто, [PERSON] з 2019 року постійно проживає разом з батьком, який його матеріально забезпечує, приймає активну участь у вихованні дитини, заінтересований в його всебічному розвитку, виявляє турботу до сина. Створив у повному обсязі всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини. Такі обставини матір`ю дитини не оспорюються. За місцем роботи та проживання [PERSON] характеризується позитивно. Спиртними напоями не зловживає. На обліку у психіатра та нарколога не перебуває. З 08.03.2022 року [PERSON] перебуває на службі у військовій частині [NUMBER] за наказом військового комісара [INFO] №51. (а.с. 29) Згідно Довідки від 02.12.2022 року № 3372 [PERSON] за період служби отримує відповідні грошові виплати. (а.с. 31) Натомість [PERSON] офіційно не працевлаштована, має мінливі заробітки. Відповідно до Висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про визначення місця проживання, від 27.01.2023 року № 161/27.1-26, враховуючи вищезазначене фактично спір між батьками відсутній, однак беручи до уваги те, що дитина останні три роки проживає разом з батьком та висловила бажання проживати разом з ним, яким створено належні умови для його виховання та проживання, а мати в свою чергу не заперечує, щодо визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки на даний момент вона не має доходу та належних умов проживання, Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради вважає за можливе визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, при цьому також надавши Акти обстеження умов проживання обох батьків. (а.с. 37-38, 51-52) Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (стаття 160 СК України). Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (частини перша та друга статті 161 СК України). Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (дата підписання - 25 січня 1996 року, дата набрання чинності для України - 01 квітня 2007 року) під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначенні інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Проаналізувавши доводи сторін та надані ними докази, беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи та взаємовідносини, які склалися між батьками та між дитиною з кожним із батьків, врахувавши думку дитини - [PERSON] , [INFO] , який вже тривалий час постійно проживає з батьком, починаючи з 2019 року і який, при спілкуванні зі спеціалістом Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, висловив свою позицію з приводу того, що бажає і в подальшому проживати з батьком, який добре до нього відноситься, вдома спокійно, він всім необхідним забезпечений, про що більш детальніше викладено у висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради під час обстеження умов проживання дитини, з яким суд погоджується, матеріальна забезпеченість батька, враховуючи, крім іншого, перш за все інтереси дитини, її прихильність саме до батька, з яким вона проживає, суд приходить до висновку, що первісні вимоги про визначення місця проживання дитини з матір`ю є не обґрунтованими та не доведеними, відповідно зустрічний позов батька дитини слід задовольнити. При цьому, мати дитини, у разі визначення місця проживання останньої з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно нього та участі у його вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду.

Outcome: approved