Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

ТОВ "ФК "Ріальто" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог вказано, що відповідно до укладеного договору № 210226-35457-1 від 26.02.2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» (торгова марка «МОNЕТКА») та [PERSON] , останній отримав кредит у розмірі 4000,00 гривень, строком на 24 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://[INFO].ua або https://monеtka.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою Відповідача з умовами Кредитного договору. Сума кредиту по укладеному Кредитному договору, перераховується на платіжну карту відповідача, яка була верифікована шляхом блокування певної суми коштів. Сума блокування грошових коштів на платіжній карті [NUMBER] відома тільки відповідачу, оскільки на номер телефону який він вказав, а саме [NUMBER] , направляється смс-повідомлення з сумою блокування, та розмір суму блокування відповідач має вказати у відповідному полі особистого кабінету. Зазначення суми блокування на платіжній карті підтверджує, що саме відповідач підтверджує верифікацію платіжної карти. Вказаний номер телефону відповідача, в тому числі співпадає з даними Українського бюро кредитних історій. Таким чином, виключно особа відповідача може отримати кредит після укладення Кредитного договору. Одноразовий ідентифікатор 655875 направлявся відповідачу 26.02.2021 року о 16:00:32 год. шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер [NUMBER] . Кредитний договір був підписаний 26.02.2021 року о 16:00:43 год шляхом введення одноразового ідентифікатора 655875 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі інтернет. Кредитні кошти були відправлені відповідачу 26.02.2021 року на платіжну картку [NUMBER] емітовану АТ «КБ «Приватбанк», що підтверджується чеком. 17.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» укладено Договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-З від 17.06.2021, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №210226-35457-1 від 26.02.2021 перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто». Станом на 08.11.2022 року заборгованість відповідача становить 22 710,40 гривень, що складається з: 4000 гривень - заборгованість за кредитом; 1910,40 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 26.02.2021 по 22.03.2021 (включно); 16800,00 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 23.03.2021 по 20.07.2021 року (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Посилаючись на вказані обставини, просять суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором №210226-35457-1 від 26.02.2021 станом на 08.11.2022 року у розмірі 22710,40 грн, а також судові витрати у розмірі 2481 грн сплаченого судового збору за подання позову та 9000 грн витрат на правову допомогу. Ухвалою суду від 27.12.2022р. провадження у вказаній справі відкрито та ухвалено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, витребувано з АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію щодо [PERSON] як клієнта АТ «КБ «ПРИВАТБАНК». Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, надав відповідь на відзив. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце прозгляду справи, надав відзив на позов, в якому просить в задоволенні позову відмовити та зменшити розмір витрат на правову допомогу. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На підставі наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися та повідомлялися завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідачки, суд установив наступне. 26.02.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] було укладено договір № 210226-35457-1, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 4000 гривень строком на 24 днів, шляхом переказу на його платіжну картку, емітовану АТ «КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування Кредитом понад строк, зазначений у п. 1.3 цього договору (а.с.10-11). Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://[INFO].com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» було перераховано на картковий рахунок відповідача [NUMBER] позику в розмірі 4000 гривень, що підтверджується чеком № 379670331 від 26.02.2021 року (а.с.10). Згідно із витягом з інформаційно-телекомунікаційної системи [INFO], встановлено, що анкета-заява на кредит №766920 від 26.02.2021 [PERSON] одобрена 26.02.2021, погоджені умови кредитування: кредит на суму 4000,00 грн., на строк 24 днів, ставка процентів 1,99% за кожен день користування, річна ставка 726,35 %, платіжна картка позичальника, на яку має бути перерахована сума кредиту: [NUMBER], банк, що випустив картку: АТ «КБ «Приватбанк» (а.с. 13). На ухвалу суду від 27.12.2022 року АТ КБ "ПриватБанк" 19.01.2023 року надав інформацію відповідно до якої вбачається, що на [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] (ІВАN [NUMBER] ). Номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] в період з 26.02.2021р. по 03.03.2021р. Банк не має можливості перевірити інформацію за 2021 р. оскільки період більше року. Номер телефону за даний період знаходиться в анкетних даних [PERSON] : [NUMBER] . Виписка по рахунку [PERSON] № [NUMBER] за період з 26.02.2021р. по 03.03.2021р. надається у додатку. Відповідно до витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи [INFO], хронологія дій щодо укладання кредитного договору № 210226-35457-1 від 26.02.2021 встановлено, що 26.02.2021 року сторони вчинили дії для укладення електронного кредитного договору, та 26.02.2021 року позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено Товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт) та кредитні кошти перераховано на картку Позичальника. (а.с.14) З довідки ТОВ «Девелопмент Інновейшинс» від 08.11.2022 вих. № 66972 встановлено, що смс-повідомлення від альфа-імені «[INFO]» з текстом «Для подтверждения согласия с условиями Договора введите 655875» було доставлено на номер [NUMBER] за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 26.02.2021 о 16:00:32 год (а.с.15). 17.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» укладено Договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №210226-35457-1 від 26.02.2021 перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто» (а.с.33-35). Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] по договору №210226-35457-1 від 26.02.2021 здійсненого позивачем, станом на 08.11.2022 року заборгованість становить 22 710,40 гривень, що складається з: 4000 гривень - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 1910,40 гривень - прострочена заборгованість по несплаченим процентам, 16800,00 гривень - заборгованість по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами відповідно до п. 3.3. договору (а.с.14). У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини 1 статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. Враховуючи викладене, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Дослідивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто, належними та допустимими доказами підтверджено укладання спірного правочину, а тому вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими. Разом із тим, відповідно до розрахунку заборгованості розрахунку заборгованості [PERSON] по договору №210226-35457-1 від 26.02.2021 здійснений позивачем станом на 08.11.2022 року заборгованість становить 22 710,40 гривень, що складається з: 4000 гривень - заборгованість за кредитом; 1910,40 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 26.02.2021 по 22.03.2021 (включно); 16800,00 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 23.03.2021 по 20.07.2021 року (включно) (а.с.14) Згідно з пунктами 1.1. - 1.4. умов договору, товариство надає позичальникові грошові кошти (кредит) в розмірі 4000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в пункті 1.3 цього договору. Процентна ставка за користування кредитом - 1,99% від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в пункті 1.3 цього договору. Строк надання кредиту та строк дії договору становить 24 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит не може становити менше 3 (трьох) календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно пункту 2.4.1. договору позичальник зобов`язаний у встановлений Договором строк повернути Кредит та сплатити проценти за його користування. Пунктом 3.3. договору передбачено, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує Товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою - 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору. У п.п. 5.2-5.2.2, позичальник, підписуючи даний договір, засвідчив, що ознайомлений, повністю розуміє та погоджується з усіма умовами та змістом договору, додатків до нього та Правил і зобов`язується їх дотримуватись; інформація, надана товариством, забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги за цим договором без нав`язування її придбання. Встановлено, що строк дії договору від 26.02.2021 року сторонами визначений 24 днів, якщо позичальник не виявить наміру пролонгувати даний договір (п. 1.3 договору). Договір кредиту від 26.02.2021 року не був пролонгований позичальником та закінчив свою дію 22.03.2021 року, так як в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про вчинення відповідачем таких дій. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що розрахунок заборгованості [PERSON] станом на 08.11.2022 в частині стягнення боргу в розмірі 4000 грн. та нарахованим процентам відповідно до п. 1.2 Кредитного договору в розмірі 1910,40 грн. відповідає вимогам закону і підлягає задоволенню. Проте, вимоги позивача про стягнення із [PERSON] процентів за кредитом у розмірі 16800,00 грн, нарахованих унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, після спливу строку кредитування, є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Вимог про стягнення відсотків згідно із ст. 625 ЦК України позивачем в даному позові заявлено не було. Слід відмітити, що пункт 3.3. договору чітко передбачає нарахування відсотків за підвищеною ставкою - 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом, а не за кожен день прострочення, та у разі пролонгації договору. З огляду на викладене, доводи позивача проте, що п. 3.3 кредитного договору встановлено розмір процентної ставки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як відповідальність за порушення грошового зобов`язання, є неприйнятними. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» задоволено частково на 26,02 % (5910,40 грн х 100 % / 22710,40 (ціна позову). Враховуючи розмір задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 645,55 грн (2481 грн сплачений судовий збір за подання позовної заяви х 26,02 %). Щодо вимог позивача про стягнення з [PERSON] витрат на правничу допомогу в розмірі 9000 грн суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Із положень ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Як вбачається з матеріалів справи, позивача представляє адвокат Руденко К.В., який діє на підставі та довіреності від 17.06.2022 року (а.с. 37). У позовній заяві позивач просив стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу надано: договір №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022, укладений між ТОВ «ФК «Ріальто» та ФОП Руденко К.В. (а.с.39-41); копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2412, видане Радою адвокатів Полтавської області 23.10.2018 року (а.с.37); копію довіреності, видану ТОВ «ФК» Ріальто» адвокату Руденку К.В. на представництво інтересів у судах (а.с.37), копію платіжного доручення № 205 від 05 жовтня 2022 року на суму 80390,00 грн (а.с.36), копію акту приймання передачі наданих послуг № 6 до договору № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02 червня 2022 року, відповідно до якого оплата за підготовку позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] за Договором №210226-35457-1 від 26.02.2021 року та клопотання про витребування доказів, що подається разом з позовною заявою становить 8000 грн, складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику [PERSON] за Договором №210226-35457-1 від 26.02.2021 року складає 1000 грн, тобто розмір гонорару становить 9000 грн (а.с.39). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, суд при визначенні суми відшкодування, виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. За обставинами даної справи предметом судового розгляду є позовні вимоги ТОВ «ФК «Ріальто», які за результатами розгляду справи були задоволені частково, а тому і витрати на професійну правничу допомогу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Враховуючи обсяг наданих представником позивача адвокатом Руденком К.В. співмірність наданих адвокатом послуг та суми виплаченого гонорару, та те, що справу було розглянуто у спрощеному позовному провадженні, де документами по справі є позовна заява, без участі представника позивача у судовому засіданні, а також те, що позов задоволено частково та, що відповідач просив зменшити розмір витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на надання професійної правової допомоги у розмірі 3000 грн.

Outcome: partial