Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з зазначеною позовною заявою мотивуючи її тим, що вона є клієнтом АТ КБ «Приватбанк» і користується послугами банку відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, розпоряджається коштами по платіжним карткам «Універсальна» № [NUMBER] . Позивач вказує, що 04.03.2019 року між нею та відповідачем укладені договірні відносини та вона отримала платіжну кредитну карту «Універсальна». На цій карті банком був розрахований кредитний ліміт у розмірі 5000 грн. та в подальшому збільшено на 48 000,00 грн., що наданий банком для потреб клієнта. У позові [PERSON] зазначає про те, що 11 листопада 2021 року позивачу зателефонували з мобільного номеру [NUMBER] на її номер [NUMBER] мобільного телефону представившись працівником з Приватбанку та запитав чи надійшли їй кошти. Не вагаючись та знаючи, що позивачем було надано номер картки її племінниці для зарахування коштів від продажу товару, позивачем через «Приват 24» перевірено щодо зарахування коштів, та сказано, що не надійшли та після чого працівник банку попросив перезавантажити телефон. Після перезавантаження телефону позивач побачила через Приват 24 про здійсненні покупки в м. Києві на суму 700грн, 1500 гри., 3000 гри., 5000 грн., 7000 гри., 15000грн., 10 000 грн., 5000 грн., 200 грн., що в сукупності складає 47400 грн. Вказані покупки зафіксовані скриншотом на мобільному телефоні. Також зазначає, що пізніше по виписці карткового рахунку, який здійснено на друк стала відсутня інформація де здійсненні покупки і станом на сьогодні їх не має. З чого, на думку позивача слідує, що банк є причетний до незаконного списання коштів з рахунку та самостійно видалив відмітки де здійснювалась покупка. Місця проживання та перебування в місті Ужгороді 11.11.2021 року позивач не змінювала та не їздила до м. Києва. Зрозумівши, що невідома особа шахрайським шляхом здійснює операції на її банківському рахунку для заволодіння її грошовими коштами, вона зателефонувала на гарячу лінію ПриватБанку для блокування її банківських карток та повідомила співробітників банку про шахрайські дії стосовно її банківських рахунків. 11.11.2021 року позивач звернулася до відділу поліції з заявою про вчинення невідомою особою шахрайських дій стосовно її банківських рахунків на що внесено відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12021078030001386 та слідчим визнано потерпілою у вказаному кримінальному провадженні. Також позивач зазначає, що відповідно до банківської виписки по руху коштів за її картковими рахунками - невідомими особами було всього проведено 9 транзакцій. На її звернення до відділення АТ КБ «Приватбанк» з вимогою вирішення цього порушення та повернення їй викрадених грошових коштів, банком не надано жодної відповіді щодо цього інциденту. Не зважаючи на повідомлення нею банк про незаконне списання коштів з кредитної картки, що призвело до втрати кредитних коштів відповідач продовжує нараховувати обов`язкові платежі та відсотки. Станом на день подання позовної заяви банк нарахував відсотків 2668, 65 грн., які на думку позивача, самостійно і списав з картки. Також банком не було заблоковано її картку, та вона сама заблокувала. Зазначає, що умови договору про обслуговування карткового рахунку вона не порушувала, карту «Універсальна», договір № SAMDMWFC00049581928, та їхні реквізити третім особам не передавала та не повідомляла свій ПІН-код та CVV2 код. Також не надавала розпорядження щодо списання грошових коштів з її рахунків (не отримувала смс-повідомлень з кодом підтвердження), не передавала свою SIM-карту третім особам, одразу при виявленні правопорушення нею було здійснено неодноразове звернення про незаконне списання невідомими особами грошових коштів до АТ КБ «Приватбанк» як в письмовій так і в усній формі. Позивачем невідкладно було написано заяву до правоохоронних органів про факт вчинення невідомою особою протиправних дій стосовно її карткового рахунку. З урахуванням наведеного у позові , позивач просить суд зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» відновити залишок коштів на картковому рахунку картки Універсальна № [NUMBER] ( [NUMBER] ) [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в АТ КБ «Приватбанк» та додатковим рахункам договору № SAMDMWFC00049581928 від 04.03.2019 до стану 48000 грн., а саме у якому він перебував перед виконанням несанкціонованих операцій від 11.11.2021 року щодо зняття суми коштів у сумі 47400 грн., з урахуванням нарахованих по відсотках, пені, щомісячних платежах, та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення операцій (транзакцій) 11.11.2021 року, після яких карту [PERSON] було заблоковано. Стягнути з відповідача судовий збір та витрати за надання послуг адвоката згідно договору. Не погоджуючись із доводами позивача, 11.05.2022 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що з метою перевірки доводів позовної заяви, було сформовано службову записку № Э.16.0.0.0/7-6780613 18.03.2022 року, якою ініційовано проведення службової перевірки. Висновком, сформованим Службою безпеки банку 02.05.2022 за № ZAKL-2022/1-6904132, встановлено, що Згідно виписки з карткового рахунку [NUMBER] клієнтки в 11.11.2021 року в період часу з 15:39 по 15:48 були здійсненні 8 (вісім) інтернет платежів (термінал І3000768, мерчант АТ "АЙБОКС БАНК) на загальну суму 47200 грн., а також один інтернет платіж (термінал ЕSНР0037, мерчант АБ «УКРГАЗБАНК») на суму 200 грн. Дані платежі здійснюються при введенні повного номеру картки, її терміну дії та правильного введення СVV2 коду, що свідчить про компрометацію даних картки клієнтом або здійснення даних операцій самим клієнтом. Після здійснення даних операцій, 11.11.2021року о 16:18:33 був зафіксований телефонний контакт працівника банку з [PERSON] .. В ході розмови [PERSON] повідомила, що її родичі продавали товар і попросили щоб кошти від продажу зарахували їй на картковий рахунок. В подальшому шахраї зателефонували з номеру телефону [NUMBER] та представились працівниками банку. Також, [PERSON] повідомила оператора банку, що в ході телефонного контакту виконала прохання співрозмовника, за його вказівкою натиснула відповідні операції «для підтвердження платежу». Номер телефону [NUMBER] не закріплений за жодним клієнтом банку. Згідно даних вибірки (МОВКЕR) в акаунт Приват-24 [PERSON] ( [NUMBER] ) проводивсь вхід 11.11.2021року з мобільного телефону SМ-М515F samsung з території м. Ужгород, яке притаманне аналогічними входами клієнтки [PERSON] . Таким чином, відповідач вважає, що помилки при здійсненні операцій зі сторони банку не було, а відтак, підстав для відновлення залишку коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням операцій немає, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову. Не погоджуючись із доводами відзиву, позивач 20.05.2022 року подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначає, що відповідачем пропущено строк на подання відзиву. Крім того вказує, що службова перевірка банком була проведена тільки через чотири місяці після вчинення шахрайських дій - 11.11.2021 року. Згідно прослуховування запису розмови позивача з працівником банку не має інформації від позивача, а саме конкретного озвучування щодо надання повідомлення СVV2 коду та пін коду. З даної розмови вбачається, що працівник здійснив опитування хто саме телефонував, з якого номеру та які були дії позивача. Крім того, відповідач не спростував та не надав жодне пояснення яким чином згідно первинної виписки зникли дані де саме здійснені покупки, не надає жодних пояснень та обґрунтувань причини не надання відповіді на неодноразові запити адвоката щодо порушеного спірного питання. На виконання вимог ухвали суду від 30.03.2022 року про витребування доказів відповідачем було надано суду довідку про зміну умов кредитування та належним чином завірену копію Паспорту споживчого кредитування від 04.03.2019 року [PERSON] . Також позивачем 04.10.2022 року подано заяву про долучення доказів, зокрема фото скриншот з телефону позивача номери телефонів з яких здійснені дзвінки 11.05.2022 року та 02.06.2022 року. Ухвалою суду від 14.01.2022 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.01.2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 01.07.2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав та мотивів наведених у позовній заяві. При цьому зазначила, що порушень умов договору з її боку вчинено не було, інформації щодо реквізитів банківської картки, її пін коду, тощо, вона третім особам не розголошувала, тільки було надано номер картки її племінниці для зарахування коштів від продажу товару. Також підтвердила, що коли їй зателефонували з невідомого номера і представились працівником АТ «Приватбанк», вона на прохання цієї особи щось натискала на телефоні, перевірила надходження коштів, однак, переконавшись, що такі не надійшли на її рахунок вона за вказівкою невідомої особи, що їй телефонувала , перезавантажила свій мобільний телефон. Після ввімкнення свого телефону, вона побачила списання коштів з своєї банківської картки та після чого терміново зателефонувала на гарячу лінію Приват Банку з метою блокування картки, яка в подальшому була заблокована банком. Представник позивача адвокат Калинич О.І. у судовому засіданні також підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав та мотивів наведених у позовній заяві. Представник відповідача Дурдинець Р.Ю. у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог, вважає позовну заяву безпідставною та не обґрунтованою, оскільки жодних порушень зі сторони банку, із списання коштів з рахунку позивача, не було, а тому просила відмовити у задоволенні позовної заяви з підстав наведених у відзиві. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, виходячи з їх належності та допустимості, суд виходить з наступного. У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що позивач є клієнтом відповідача АТ КБ «Приватбанк», користується послугами та розпоряджається коштами по платіжній картці «Універсальна». Позивачеві відкритий банківський рахунок № [NUMBER] , надано картку із встановленням кредитного ліміту в сумі 50 000 грн., ознайомлено з умовами та правилами користування такими, а також тарифами банку, що також підтверджується долученим до матеріалів справи Паспортом споживчого кредитування від 04 березня 2019 року. За зверненням позивача Банком видано картку «Універсальна» зі встановленим на ній кредитним лімітом 1000,00 грн. Згідно долученої довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки слідує, що кредитний ліміт неодноразово змінювався - збільшувався, востаннє 22.02.2022 року до 48000,00 грн. Позивач [PERSON] не заявляла жодних вимог про визнання неправомірними дій банку по збільшенню кредитного ліміту. Також судом встановлено, що з рахунку «Універсальна», що належить позивачеві, 11.11.2021 року, у період часу з 15:39 по 15:48 були здійснені вісім інтернет платежів (термінал І3000768, мерчант АТ «АЙБОКС БАНК») на загальну суму 47200,00 грн. та один інтернет платіж (термінал ESHP0037, мерчант АБ «УКРГАЗБАНК») на суму 200,00 грн. У судовому засіданні було відтворено аудіофайл дзвінка (розмови) працівника служби підтримки АТ КБ «Приватбанк» з [PERSON] з якої слідує, що остання розповідає про те, як їй з номера мобільного зв`язку [NUMBER] зателефонувала невідома особа, яка представилася працівником Приватбанку і запитала про надходження коштів, а [PERSON] за вказівкою цієї особи щось натискала на своєму телефоні і після перезавантаження свого телефону, про що їй було сказано невідомою особою, вона помітила списання коштів з її рахунку. Працівник служби підтримки банку прийняла дзвінок та вислухала [PERSON] , перевірила номер мобільного зв`язку про який повідомила позивач і вказала, що такий номер мобільного зв`язку не належитьпрацівникам АТ КБ «Приватбанк». Також працівник банку порадила [PERSON] звернутися до відділення банку про перевипуск карткового рахунку, а також до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину. Після цього, розмова була припинена. При цьому, із даної розмови не вбачається, що [PERSON] просила заблокувати її картковий рахунок, що спростовує доводи позовної заяви в цій частині. Також у судовому засіданні встановлено, що органом досудового розслідування Сектором дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості про яке 12.11.2021 року внесені до ЄРДР за № 12021078030001386, за ч. 1 ст. 190 КК України, за заявою [PERSON] від 11.11.2021 про вчинення злочину за даним фактом. Разом з цим, як встановлено службовою перевіркою в АТ «Приватбанк» вказані у позовній заяві платежі були здійснені при введенні повного номеру картки, її терміну дії та правильного введення CVV2 коду, що свідчить про компрометацію даних картки клієнтом або здійснення даних операцій самим клієнтом. Згідно даних вибірки (MOBKER) в акаунт Прват-24 [PERSON] ( [NUMBER] ) проводить вхід 11.11.2021 року з мобільного телефону SM-M515F Samsung з території м. Ужгород, яке притаманне аналогічним входам клієнтки [PERSON] .. Згідно з частиною першою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з ч.3 ст.1068 ЦК України, банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.обов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст.509 ЦК України). Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст.1 Закону України від 05.04.2001 №2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення № 705 про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705 (далі - Положення № 705), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення №705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705). Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення №705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Суд зауважує, що відповідальність позичальника є важливим чинником. Так, позичальник не буде відповідати за шахрайські дії з його карткою та матеріальну відповідальність за неналежні платіжні операції в разі дотримання таких умов: своїми діями або бездіяльністю позичальник не сприяв утраті або незаконному використанню інформації, що дає змогу ініціювати платіжні операції; виявивши безпідставне списання коштів, позичальник невідкладно повідомив про це в банк і правоохоронні органи. Аналізуючи надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] своїми діями (вчинення дій у своєму телефоні за вказівною невідомої особи, перезавантаження телефону, тощо, що сама підтверджує позивач) сприяла незаконному використанню інформації, що дало змогу Банку ініціювати платіжні операції від імені позивача, в даному випадку, хоча і без фізичної участі позивача, але за допомогою електронної ідентифікації її як власника рахунку. Долучені до матеріалів справи фото скрішоти з телефону позивача [PERSON] щодо номерів мобільного зв`язку, в тому числі з якого було здійснено дзвінок позивачеві [NUMBER] не є належними доказами причетності цього номера до АТ КБ «Приватбанк» з посиланням на програму «Getcontact». Така не є офіційним джерелом інформації щодо власника номера мобільного оператора. Суд бере до уваги і те, що технічно банк не несе відповідальність за операції, що виконуються з ПІН-кодом, в додатку «Приват-24», оскільки, в такому випадку , немає технічної можливості встановити, ким саме була проведена операція, оскільки вважається, що код відомий тільки власнику картки, з його номера телефону, а значить, операцію виконував саме володілець картки . Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні не знайшло свого підтвердження те, що банк без згоди та розпорядження позивача розпорядився її коштами. Доводи позивача [PERSON] про ненадання відповідачемАТ КБ "ПриватБанк" доказів порушення з її боку умов договору, а також того, що операції (покупки) були здійснені в містах Києві та Дніпрі, не можуть бути підставою для задоволення даного позову. Також судом з`ясовано, що позивач [PERSON] звернулась як до відповідача про здійснення платіжних операцій третьою особою, так і до правоохоронних органів про факт шахрайства з її коштами, у межах кримінального провадження та на даний час правоохоронними органами в межах досудового розслідування встановлюються особи, які протиправно заволоділи грошовими коштами [PERSON] . За відсутності належних доказів, суд приходить до переконання про те, що між банком і позичальником згідно договірних відносин відбувся переказ коштів (оплата), збільшення ліміту і черговий переказ коштів (оплата), тим самим банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Доказів про злам акаунта суду не надано, кримінальне провадження за заявою позивача [PERSON] до Ужгородського РУП в Закарпатській області триває та на даний час не завершено. Таким чином, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висноку про безпідставність та необґрунтованість заявленого позову [PERSON] до відповідача АТ КБ "ПриватБанк" , у зв`язку з чим, в його задоволенні слід відмовити повністю. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Outcome: dismissed