Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 30.12.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Департаменту Патрульної поліції, Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми), який в подальшому змінив назву на Автозаводський відділ державної виконавчої служби у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції України (далі - Автозаводський ВДВС у м. Кременчуці), просив зобов`язати Державну казначейську службу України відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 25000 грн., спричинену незаконними діями та бездіяльністю працівників Полку патрульної поліції у м. Кривий Ріг УПП Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції (далі - ППП у м. Кривий Ріг) та працівниками Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми). В обґрунтування позову зазначено, що 04.09.2018 року поліцейський капрал поліції 2-ї роти 2-го батальйону ППП в м. Кривий Ріг УПП Дніпропетровської області Будніков О.С. виніс постанову Серії ЕАВ №576514 про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення за ч.6 ст.121 КУпАП у виді штрафу в розмірі 170 грн. 12.09.2018 року [PERSON] оскаржив названу постанову капрала поліції ППП в м. Кривий Ріг Буднікова О.С. вищестоящій посадовій особі. 21.09.2018 року вищестояща посадова особа скасувала названу постанову капрала поліції Буднікова О.С . Незважаючи на наведене, 26.10.2018 року працівники ППП в м. Кривий Ріг УПП Дніпропетровської області протиправно направили для примусового виконання до Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми) скасовану постанову капрала поліції Буднікова О.С., яка не мала обов`язкових реквізитів, із зазначенням про необхідність стягнення з [PERSON] адміністративного стягнення в розмірі 680 грн. В свою чергу в порушення положень ЗУ "Про виконавче провадження", державний виконавець постановою від 13.11.2018 року відкрив виконавче провадження №57659553 за скасованою постановою про накладення адміністративного стягнення з [PERSON] , зазначивши розмір стягнення 680 грн. Про факт відкриття названого виконавчого провадження [PERSON] довідався 30.11.2018 року. Тому коли 03.12.2018 року [PERSON] йшов пішки по слизькій дорозі, він замислився над необхідністю оскаржити незаконні дії працівників поліції та державних виконавців, з цих підстав втратив концентрацію, послизнувся, впав та травмував наколінник лівої ноги, від чого змушений був лікувати протягом трьох місяців з 04.12.2018 року по 21.02.2019 року, втратив працездатність, мав змінити свій звичний спосіб життя, витрачати значні кошти на відновлення здоров`я. [PERSON] вважав, що отримав зазначену травму ноги саме внаслідок незаконних дій працівників поліції та державного виконавця, якими принижено його честь та гідність. Незважаючи на тяжкий стан здоров`я та відсутність коштів, [PERSON] мав звернутися за захистом до Крюківського районного суду м. Кременчука з позовом про оскарження дій працівників поліції при винесенні постанови у справі про накладення на нього адміністративного стягнення, а також до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом про оскарження дій державного виконавця при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження. Необхідність захищати свої права у суді також викликало для [PERSON] необхідність змінити звичний спосіб життя внаслідок витрачання часу на ознайомлення із законодавством України, підготовку процесуальних документів, а також понесення ним матеріальних витрат на поштові відправлення цих документів, витрат на судовий збір, тощо. Понесення витрат на звернення до суду за захистом зменшило його фінансові можливості на отримання лікування від отриманої травми. Поновлення в суді прав [PERSON] тривало протягом майже двох років, викликало необхідність для [PERSON] складати численні процесуальні документи, стало підставою для винесення судами першої та апеляційної інстанції численних процесуальних рішень, що він також сприймає як особисту образу, якою йому спричинено моральну шкоду. За таких обставин [PERSON] знов звернувся до суду за захистом, просив на підставі ст.23, ст.1167, ст.1173, ст.1174, ст.1176 ЦК України зобов`язати Державну казначейську службу відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 25000 грн., заподіяну внаслідок незаконних дій та бездіяльності працівників поліції ППП в м. Кривий Ріг УПП Дніпропетровської області та державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми). Також [PERSON] просив стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Відзив на позов Департаменту Патрульної поліції. Відповідач Департамент Патрульної поліції подав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування відзиву зазначено, що 04.09.2018 року поліцейський капрал поліції 2-ї роти 2-го батальйону ППП в м. Кривий Ріг УПП Дніпропетровської області Будніков О.С. виніс постанову серії ЕАВ №576514 про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення за ч.6 ст.121 КУпАП у виді штрафу в розмірі 170 грн. за керування транспортним засобом в темну пору добу, на причипі до якого не освітлювався номерний знак. 12.09.2018 року [PERSON] подав скаргу на названу постанову капрала поліції Буднікова О.С. , яка 18.09.2018 року надійшла вищестоящій посадовій особі ППП в м. Кривий Ріг УПП Дніпропетровської області. За результатом розгляду скарги т.в.о. командира ППП в м. Кривий Ріг УПП Дніпропетровської області Шпаковський Д.С. скасував названу постанову капрала поліції Буднікова О.С. та закрив провадження у справі, про що було повідомлено [PERSON] шляхом направлення на його адресу поштового відправлення 21.09.2018 року за вих.Ш-737/41/19/1/01-2018. Постанова серії ЕАВ №576514, винесена 04.09.2018 року капралом поліції Будніковим О.С., якою накладено на [PERSON] адміністративне стягнення за ч.6 ст.121 КУпАП, - була скасована з підстав неправильного зазначення прізвища правопорушника, а саме [PERSON] замість [PERSON] , що є технічною опискою, а не з підстав відсутності події вчинення адміністративного правопорушення чи складу правопорушення. Тобто постанова серії ЕАВ №576514 від 04.09.2018 року про накладення адміністративного стягнення була скасована з нереабілітуючих підстав. Таким чином ППП в м. Кривий Ріг УПП Дніпропетровської області одразу усунув технічну описку, допущену при винесенні 04.09.2018 року капралом поліції Будніковим О.С. постанови про накладення адміністративного стягнення Серії ЕАВ №576514. 26.10.2018 року інспектором відділення адміністративної практики ППП в м. Кривий Ріг Буданцевою О.Д. помилково було направлено на адресу Автозаводського ВДВС м. Кременчука ГТУЮ у Полтавській області заяву про прийняття до примусового виконання постанови серії №576514 від 04.09.2018 року із зазначенням до стягнення з [PERSON] суми штрафу в розмірі 680 грн., з посиланням на положення ст.308 КУпАП. За результатами проведеного службового розслідування встановлено факт порушення службової дисципліни працівниками відділення адміністративної практики ППП в м. Кривий Ріг, й 24.06.2019 року було направлено лист до Автозаводського ВДВС м. Кременчука ГТУЮ у Полтавській області з проханням повернути без виконання постанову Серії ЕАВ №576514 про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення за ч.6 ст.121 КУпАП. Постановою державного виконавця Автозаводського ВДВС м. Кременчука ГТУЮ у Полтавській області від 25.06.2019 року повернуто вказаний виконавчий документ стягувачу, тобто ППП в м. Кривий Ріг, про що було повідомлено [PERSON] 29.08.2019 року та 10.09.2019 року до УПП в Дніпропетровській області надійшла скарга [PERSON] на дії працівників поліції при направленні на примусове виконання постанови про накладення адміністративного стягнення серії №576514 від 04.09.2018 року. ППП у м. Кривий Ріг надав відповідь [PERSON] №Ш-1426/ш/19/1/01-2019, в якій повідомив, що його скарги від 29.08.2019 року та 10.09.2019 року розглянуті, в діях працівників ППП у м. Кривий Ріг були виявлені ознаки можливого дисциплінарного проступку, порушено питання щодо призначення службового розслідування. І дана відповідь була направлена [PERSON] поштовим зв`язком 24.09.2019 року. Таким чином відповідач Департамент Патрульної поліції вважав, що допущені працівниками ППП в м. Кривий Ріг помилки при винесенні постанови Серії ЕАВ №576514 про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення за ч.6 ст.121 КУпАП та при направленні її до примусового виконання - були технічними помилками, які усунуті ППП в м. Кривий Ріг в ході розгляду скарг [PERSON] за результатами проведених службових розслідувань, чим дотримано його права. Технічна описка у постанові про накладення адміністративного стягнення, допущена у прізвищі правопорушника, а також помилкове направлення постанови на виконання, які були своєчасно усунуті працівниками поліції, - не є безумовною підставою для стягнення з Держави на користь цього правопорушника моральної шкоди в грошовому еквіваленті. Рішення про відшкодування моральної шкоди може здійснюватися не лише у формі грошової компенсації, а і в іншій формі. Встановлення порушення само по собі становить достатню сатисфакцію в частині шкоди (справа «Єрошкіна проти України» 2009 року, справа «Джабарі проти Туреччини» 2000 року, справа «Недбала проти Польщі» 2000 року). Позивачем [PERSON] не доведено належними, достатніми та допустимими доказами наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями працівників поліції, пов`язаними з винесенням постанови про накладення адміністративного стягнення Серії ЕАВ №576514 від 04.09.2018 року та направленням її у жовтні 2018 року державному виконавцю для примусового виконання, й тим, що він у грудні 2018 року послизнувся на дорозі, впав та отримав у побуті травму ноги, що потягло за собою тривале лікування, вартість якого він просив суд відшкодувати за рахунок держави шляхом стягнення моральної шкоди від дій працівників поліції. За таких обставин, відповідач Департамент Патрульної поліції просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] , в якому він просив зобов`язати Державну казначейську службу України відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 25000 грн., спричинену незаконними діями та бездіяльністю працівників полку патрульної поліції у м. Кривий Ріг УПП Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції та працівниками Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми). Відзив на позов Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми), який в подальшому змінив назву на Автозаводський відділ державної виконавчої служби у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції України. Відповідач Автозаводський відділ державної виконавчої служби у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми), який в подальшому змінив назву на Автозаводський відділ державної виконавчої служби у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції, подав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправними діями державного виконавця. (а.с.59-64). Відповідач Автозаводський ВДВС у м. Кременчуці вважав такі позовні вимоги безпідставними, оскільки [PERSON] не подав суду жодних доказів на підтвердження факту, що від винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження на іншу особу [PERSON] позивачу [PERSON] було заподіяно моральну шкоду. Так у листопаді 2018 року до Автозаводського ВДВС у м. Кременчуці надійшов на виконання виконавчий документ із заявою про відкриття виконавчого провадження від ППП у м. Кривий Ріг. Державний виконавець не наділений повноваженнями перевіряти правомірність винесення працівником поліції постанови про накладення адміністративного стягнення. У виконавчому документі була відмітка про набрання ним законної сили. Тому державний виконавець відкрив виконавче провадження для примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення щодо іншої особи [PERSON] , під час примусового виконання якої не вчинив жодних виконавчих дій ані щодо позивача [PERSON] , ані щодо боржника [PERSON] 25.06.2019 року державний виконавець виніс постанову про закриття виконавчого провадження, тобто до ухвалення Полтавським окружним адміністративним судом рішення від 09.08.2019 року у справі №524/148/19, яким визнано протиправною та скасовано постанову Автозаводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчука Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про відкриття виконавчого провадження ВП № 57659553 від 13.11.2018 року. Відповідач вказував, що не має причинно-наслідкого зв`язку між винесенням 13.11.2018 року державним виконавцем постанови про відриття виконавчого провадження щодо іншої особи [PERSON] й тим, що 03.12.2018 року позивач [PERSON] послизнувся на дорозі, впав, й таким чином у побуті зламав ногу. Позиції учасників справи в судовому засіданні. Позивач [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги, зобов`язати Державну казначейську службу України відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 25000 грн., спричинену незаконними діями та бездіяльністю працівників ППП у м. Кривий Ріг та працівниками Автозаводського ВДВС у м. Кременчуці з підстав, наведених у позові. Представник відповідача Автозаводського ВДВС у м. Кременчуці Шамало Ю.В. просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] про відшкодування моральної шкоди з підстав, наведених у відзиві на позов. Відповідачі Державна казначейська служба України та Департамент патрульної поліції не направили своїх представників в судове засідання, хоча були належним чином повідомлені про місце і час розгляду справи. Обставини встановлені судом першої інстанції, норми права та мотиви судового рішення. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини. Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАВ №576514, винесеною 04.09.2018 року капралом полії ППП в м. Кривий Ріг УПП Дніпропетровської області Будніковим О.С., [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП, із накладенням стягнення в виді штрафу в розмірі 170 грн., а саме за керування транспортним засобом в темну пору доби з неосвітленим державним номерним знаком на причепі (а.с.9-10, 65). 12 вересня 2018 року засобами поштового зв`язку [PERSON] направив т.в.о. командира ППП м. Кривий Ріг УПП Дніпропетровської області скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення від 04 вересня 2018 року серії ЕАВ № 576514, яка надійшла адресату 18 вересня 2018 року. Згідно з висновком за результатами розгляду скарги [PERSON] від вересня 2018 року, перевіркою встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕАВ №576514 від 04.09.2018 року винесена з порушенням та підлягає скасуванню з підстав неправильного зазначення прізвища особи, яка притягається до відповідальності, помилково зазначено прізвище правопорушника як « [PERSON] » замість « [PERSON] ». (а.с.86-87). 21.09.2018 року ППП у м. Кривий Ріг повідомив [PERSON] про результати розгляду його скарги від 12.09.2018 року та про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 04 вересня 2018 року серії ЕАВ № 576514, закриття провадження у справі, шляхом направлення поштового відправлення на адресу його проживання, що підтверджено списком №70 поштових відправлень ППП в м. Кривий Ріг за 21.09.2018 року (а.с.91-92). Проте 26 жовтня 2018 року за підписом заступника командира Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Шпаковського Д.С. на адресу Автозаводського відділу державної виконавчої служби м.Кременчука Головного територіального управління юстиції у Полтавській області направлено заяву про прийняття до примусового виконання у порядку ст.308 КУпАП постанови у справі про адміністративне правопорушення від 04 вересня 2018 року серії ЕАВ № 576514 із зазначенням у заяві про стягнення з боржника суми штрафу в розмірі 680,00 грн. (а.с. 66). Вищевказана заява разом із відповідною постановою про накладення адміністративного стягнення від 04 вересня 2018 року серії ЕАВ № 576514 надійшли на адресу Автозаводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчука Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 12 листопада 2018 року. Постановою державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби м.Кременчука Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 13 листопада 2018 року відкрито виконавче провадження № 57659553 про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу у розмірі 680,00 грн. (а.с. 21-22, 67). ППП у м. Кривий Ріг листом №4188ам/41/19/1/02-2019 від 24.06.2019 року звернулося до Автозаводського ВДВС м. Кременчука з проханням повернути їм як стягувачу виконанчий документ - постанову про накладення адміністративного стягнення від 04 вересня 2018 року серії ЕАВ № 576514 щодо [PERSON] (а.с.95). Постановою державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби м.Кременчука Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 25.06.2019 року у виконавчому провадженні №57659553 повернуто виконавчий документ стягувачу, а саме повернуто ППП в м. Кривий Ріг постанову №ЕАВ576614 від 04.09.2018 року про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу у розмірі 680,00 грн./а.с. 68/. В подальшому ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 31.07.2019 року закрито провадження в адміністративній справі № 537/54/19 за позовом [PERSON] до поліцейського капрала поліції 2 роти 2 батальйону ППП м. Кривий ріг Управління патрульної поліції Дніпропетровської області Буднікова О.С. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАВ № 576514 від 04.09.2018 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 238 КАС України, оскільки позивач відмовився від позову і підстав для відмови у задоволенні заяви про закриття провадження у справі судом не встановлено. В ухвалі суду зазначено, що ППП у м. Кривий Ріг направив до суду клопотання, в якому повідомив, що Будніков О.С. звільнений з поліції наказом №321-о/с від 08.05.2019 року, просив суд закрити провадження у справі, оскільки оскаржувана до суду постанова серії ЕАВ № 576514 від 04.09.2018 року відносно [PERSON] була скасована 21.09.2018 року т.в.о. командиром ППП у м. Кривий Ріг Шпаковським Д. С., а справу закрито, за результатами розгляду справи за скаргою позивача про скасування постанови, про що позивач повідомлявся шляхом направлення поштового відправлення на адресу його проживання 21.09.2018 року. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.08.2019 року у справі №524/148/19 адміністративний позов [PERSON] ([ADDRESS] , рнокпп [NUMBER] ) до Автозаводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчука Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (вул. Академіка Маслова, 15/4, м. Кременчук, Полтавська область, 39605, код ЄДРОПУ 34987562) про скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження - задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Автозаводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчука Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про відкриття виконавчого провадження ВП № 57659553 від 13 листопада 2018 року. Стягнуто на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань Автозаводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчука Головного територіального управління юстиції у Полтавській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн. В обґрунтування рішення судом зазначено, що постанова Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції у справі про адміністративне правопорушення від 04.09.2018 року серії ЕАВ № 576514 не відповідає вимогам статті 3 Закону України "Про виконавче провадження". Автозаводський відділ державної виконавчої служби м. Кременчука Головного територіального управління юстиції у Полтавській області безпідставно відкрив виконавче провадження № 57659553 на підставі постанови Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції у справі про адміністративне правопорушення від 04.09.2018 року серії ЕАВ №576514, чим порушив правила п.6 ч.4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження", якими встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону. За викладених обставин, Полтавський окружний адміністративний суд визнав протиправною та скасував постанову Автозаводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчука Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про відкриття виконавчого провадження №57659553 від 13 листопада 2018 року. (а.с.16-20). 24.09.2019 року ППП у м. Кривий Ріг листом №Ш-1426/ш/19/1/01-2019 повідомив [PERSON] про розгляд його скарг від 29.08.2019 року та від 10.09.2019 року на направлення на примусове виконання постанови про накладення адміністративного стягнення від 04 вересня 2018 року серії ЕАВ № 576514, в ході якого в діях працівників полку виявлено можливі ознаки дисциплінарного проступку, у зв`язку з чим порушено питання про призначення службового розслідування. Вказану відповідь на скарги ППП у м. Кременчуці шляхом направив [PERSON] поштовим відправленням на адресу його проживання, що підтверджено списком №187 поштових відправлень ППП в м. Кривий Ріг за 21.09.2018 року (а.с. 49, 88-90, 94). Службовим розслідуванням було встановлено, що відомості викладені у скарзі [PERSON] знайшли своє об`єктивне підтвердження. Так поліцейський Будніков О.С. в порушення вимог ст.283 КУпАП при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення від 04 вересня 2018 року серії ЕАВ № 576514 допустив помилку в написанні прізвища правопорушника, якого зазначив як [PERSON] замість [PERSON] . З цих підстав зазначена постанова була скасована 21.09.2018 року ППП у м. Кременчуці. Проте інспектор ВАП ППП в м. Кривий Ріг Буданцева О. в порушення вимог ст.299 КУпАП направила для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби постанову про накладення адміністративного стягнення від 04 вересня 2018 року серії ЕАВ № 576514, хоча вона була скасована. Також в діях начальника відділення адміністративної практики ППП в м. Кривий Ріг майора поліції Проліза А. вбачаються ознаки дисциплінарного проступку, що виразилися у неналежному виконанні обов`язків начальника відділення, а саме у відсутності контролю за інспектором відділення адміністративної практики щодо належного оформлення та порядку направлення матеріалів у справах про адміністративне правопорушення на примусове виконання. (а.с.81). Наказом Департаменту патрульної поліції НП України №321-о/с від 08.05.2019 року, сержант поліції Будников О.С. , поліцейський взводу №3 роти №2 батальйону №2 ППП в м. Кривий ріг, звільнений зі зслужби в поліції з 08.05.2019 року на підставі п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про національну поліцію", тобто у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. (а.с.40). З поданих медичних документів вбачається, що 03.12.2018 року [PERSON] отримав у побуті травму ноги, від якої лікувався (а.с.23-33). Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). У зв`язку з тим, що підставою для відшкодування шкоди є складення постанови про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу та направлення постанови до відділу державної виконавчої служби для примусового виконання незважаючи на її скасування, даних про застосування до позивача адміністративного арешту чи виправних робіт, установлено не було, тому до даних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 1174 ЦК України. Згідно зі статтею 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Указане узгоджується з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України 25.05.2016 року у справі №6-440цс16, Верховним Судом 10.01.2019 року у справі №532/1243/16-ц, провадження № 61-34251св18. Суд першої інстанції враховує правові позиції Верховного Суду, висловлені у постанові від 28.11.2018 року у справі №537/1214/17, провадження №К/9901/17897/18, у постанові від 24.12.2019 року у справі №459/1801/17, провадження №К/9901/21710/18, а тому вважає, що поліцейський ППП у м. Кривий Ріг Будніков О.С. при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення від 04.09.2018 року серії ЕАВ № 576514 допустив описку, зазначивши в постанові неправильні дані у прізвищі особи, яка притягається за адміністративної відповідальності. З цих підстав, за скаргою [PERSON] , т.в.о. командира полку Шпаковський Д.С. скасував названу постанову про накладення адміністративного стягнення від 04.09.2018 року серії ЕАВ № 576514, що не спростовує порушення [PERSON] вимог ч.6 ст.121 КУпАП, а саме керування транспортним засобом в темну пору доби з неосвітленим державним номерним знаком на причепі. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 31.07.2019 року закрито провадження в адміністративній справі №537/54/19 за позовом [PERSON] до поліцейського капрала поліції 2 роти 2 батальйону ППП м.Кривий ріг Управління патрульної поліції Дніпропетровської області Буднікова О.С. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАВ № 576514 від 04.09.2018 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 238 КАС України, оскільки позивач відмовився від позову і підстав для відмови у задоволенні заяви про закриття провадження у справі судом не встановлено. Відповідно до положень ч.2 ст.239 КАСУ , у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. З огляду на наведене, суд не вбачає підстав вважати неправомірними дії поліцейського капралу поліції 2-ї роти 2-го батальйону ППП в м. Кривий Ріг УПП Дніпропетровської області Буднікова О.С. при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАВ №576514 від 04.09.2018 року. Більш того недоліки вказаної постанови були усунуті шляхом її скасування 21.09.2018 року т.в.о. командира полку Шпаковський Д.С. за скаргою [PERSON] , про що в той же день було повідомлено скаржника поштовим відправленням (а.с.91-93). Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що сторони у розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм провадження. (Рішення Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України" №3236/03 від 03.04.2008 року). Тому суд вважає безпідставними посилання [PERSON] на порушення його прав працівниками ППП в м. Кривий Ріг в частині неповідомлення результатів розгляду його скарги на постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАВ №576514 від 04.09.2018 року. А тому суд не вбачає підстав вважати, що працівники ППП в м. Кривий Ріг порушили права [PERSON] при повідомленні його про результати розгляду його скарги від 12.09.2018 року на постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАВ №576514 від 04.09.2018 року. Разом з тим суд врахував, що 26.10.2018 року ППП в м. Кривий Ріг помилково направив Автозаводському ВДВС у м. Кременчуці для примусового виконання постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАВ №576514 від 04.09.2018 року, а державний виконавець Автозаводського ВДВС у м. Кременчуці постановою від 13.11.2018 року відкрив виконавче провадження ВП№57659553 з порушенням вимог ст.3, ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження», незважаючи на те, що названий виконавчий документ не відповідав положенням закону, що свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали примусове виконання постанови про накладення адміністративного стягнення. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд визнає, що такими діями позивачу [PERSON] завдано моральної шкоди, оскільки відкриття виконавчого провадження на виконання постанови про накладення адміністративного стягнення, яка не відповідала вимогам закону для виконавчого документа та була вже скасована, є незаконним, а, крім того шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи. Суд дійшов висновків, вважаючи доведеним позивачем факт наявності моральної шкоди, що завдана йому відкриттям виконавчого провадження у справі про адміністративне правопорушення та полягає у моральних переживаннях, порушенні звичного способу життя внаслідок необхідності оскарження таких дій, витрачання часу на відновлення своїх прав. У свою чергу, суд зазначає про відсутність зв`язку між діями працівників поліції та державних виконавців при винесенні 04.09.2018 року постанови про адміністративне правопорушення, яка 21.09.2018 року була скасовано з нереабілітуючих підстав, але 26.10.2018 року помилкого направлена для примусового виконання, відкриттям виконавчого провадження державним виконавцем 13.11.2018 року з падінням [PERSON] на слизькій дорозі, що сталося 03.12.2018 року, внаслідок якого він отримав побутову травму ноги, від якої лікувався. У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, наявність протиправного діяння особи, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому протиправні діяння, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди). Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2020 року у справі № 686/25718/19 (провадження № 61-7697св20), від 30 грудня 2020 року у справі № 482/48/19 (провадження № 61-11020св20). За відсутності безпосереднього зв`язку між діями працівників поліції та державного виконавця з отриманням [PERSON] побутової травми, коли 03.12.2018 року він послизнувся та впав на дорозі, суд вважає безпідставними твердження [PERSON] про спричинення йому саме працівниками поліції та державними виконавцями моральної шкоди, яка настала внаслідок отримання ним побутової травми. При визначенні розміру компенсації моральної шкоди суд першої інстанції виходив із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та врахував, що 24.06.2019 року при виявленні відповідного порушення при направленні для примусововго виконання постанови про накладення адміністративного стягнення, яка була скасована, ППП у м. Кривий Ріг самостійно звернувся до Автозаводського ВДВС у м. Кременчуці із заявою про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання, а в свою чергу Автозаводський ВДВС у м. Кременчуці у виконавчому провадженні не провів жодних виконавчих дій щодо [PERSON] та постановою від 26.06.2019 року повернув виконавчий документ стягувачу. Тобто до звернення [PERSON] до ППП у м. Кривий Ріг з відповідними скаргами від 29.08.2019 року та від 10.09.2019 року, а також до ухвалення Полтавським окружним адміністративним судом рішення від 09.08.2019 року у справі №524/148/19 про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття вказаного виконавчого провадження, працівниками ППП у м. Кривий Ріг та державними виконавцями Автозаводського ВДВС у м.Кременчуці були самостійно усунуті допущені ними порушення. Розмір відшкодування моральної шкоди входить до предмета доказування. Розглядаючи визначення розміру моральної шкоди, слід зазначити, що це питання вирішується лише судом, проте сторони можуть пропонувати суду свої варіанти. Оскільки випадки та обставини, за яких може бути заподіяна моральна шкода, можуть бути різними, законодавець допускає відшкодування такої шкоди грішми, майном або в інший спосіб (ст. 23 ЦК України). ЄСПЛ часто використовує інші способи залагодження моральної шкоди, нематеріальні. У справі «Аміхалай проти Молдови» (20.04.2004) зазначено, що сам факт визнання порушення є достатньою компенсацією моральної шкоди. Те саме зазначено у рішення «Білуха проти України» (09.11.2006) Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України, визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Оцінюючи розмір заподіяної [PERSON] моральної шкоди від наведених вище дій службових осіб суб`єктів владних повноважень, суд врахував зміст ч.3 ст.23 ЦК України та п.4 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, керувався принципами рівності, поміркованості, розумності та справедливості. Врахував, що розмір моральної шкоди має бути не більшим ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Врахував висновки ЄСПЛ у справі «Єрошкіна проти України» 2009 року, справі «Джабарі проти Туреччини» 2000 року, справі «Недбала проти Польщі» 2000 року, справі «Аміхалай проти Молдови» 20.04.2004 року, справі «Білуха проти України» 09.11.2006 року, та вважав, що рішення про відшкодування моральної шкоди [PERSON] повинно здійснюватися не у формі грошової компенсації, а в іншій формі. Встановлення порушення само по собі, виправлення посадовими особами ППП у м. Кривий Ріг самостійно допущеного порушення навіть до звернення до них зі скаргою, притягнення посадових осіб до дисциплінарної відповідальності за допущенні у роботі помилки, закриття державним виконавцем виконавчого провадження про стягнення адміністративного штрафу в розмірі 680 грн. та повернення виконавчого документа стягувачу навіть до ухвалення судом рішення про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, без проведення жодних виконавчих дій, - становить достатню сатисфакцію в частині відшкодування шкоди [PERSON] за допущені службовими особам помилки при виконанні своїх обов`язків. Саме така форма та розмір моральної шкоди [PERSON] є необхідним та достатнім для відшкодування шкоди, заподіяної йому помилковими діями працівників поліції та державного виконавця. Й на час звернення [PERSON] до суду з позовом заподіяна моральна шкода була йому відшкодована службовими особами державних органів у достатній формі та розмірі, а саме шляхом встановлення, визнання допущених порушень та їх усунення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.12.2020 року у справі №752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення з Держави України в особі Державної казначейської служби на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 25000 грн. А тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , тому відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Outcome: dismissed