Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

22 листопада 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила припинити чинність обтяження шляхом скасування арешту нерухомого майна квартири за адресою: [ADDRESS] , накладений на підставі постанови державного виконавця Покровського ВДВС ГТУЮ м. Кривий Ріг (номер запису про обтяження 26618463). В обґрунтування позову посилається на те, що позивач є власником частини квартири [ADDRESS] . 20.06.2008 між позивачем, [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено Договір іпотеки № 014/08/11-24/031/08, за змістом якого належна позивачу квартира була передана у якості забезпечення кредитних зобов`язань позичальника [PERSON] . У зв`язку з невиконанням позичальником [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, Банк звернувся до суду. 11 лютого 2014 року Жовнетвим районним судом м. Кривого Рогу було ухвалено рішення про стягнення заборгованості з [PERSON] , [PERSON] [PERSON] та звернення стягнення на майно. На виконання рішення суду до Покровського ВДВС м. Кривого Рогу був поданий виконавчий лист, відкрито виконавче провадження та виконавцем було внесено запис про арешт майна позивача. У подальшому позичальник врегулював наявну у нього за кредитним договором заборгованість з Банком шляхом переуступки борги іншому кредитору, який сплатив визначену та узгоджену з банком суму боргу, внаслідок на підставі повідомлення Банку від 26.09.2019 приватним нотаріусом було припинено обтяження у вигляді іпотеки та вилучено з реєстру всі наявні записи про обтяження. Під час звернення до нотаріусу з питання оформлення договору дарування на належну їй квартиру, позивач дізналася про наявний арешт нерухомого майна. На її звернення Покровський ВДВС м. Кривий Ріг надав інформацію про відсутність будь-яких виконавчих проваджень, у яких боржником є позивач. У зв`язку з наявністю арешту майна, позивач не має можливості вільно розпоряджатися належною їй квартирою, при цьому будь-які невиконані зобов`язання у неї відсутні, а тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 23 листопада 2022 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи з викликом сторін, роз`яснено учасникам справи їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті, витребувані докази за клопотанням позивача. Ухвалою суду від 19 грудня 2022 року судовий розгляд відкладений через неявку відповідача, третьої особи, неотримання витребуваних судом доказів. 23 грудня 2022 року від АТ «Райффайзен Банк» надійшла заява про залучення до участі у справі правонаступника кредитора, а саме АТ «Оксі Банк», у зв`язку з відступленням останньому права вимоги за кредитним договором, укладеним із [PERSON] . Ухвалою суду від 13 січня 2023 року судовий розгляд відкладений за заявою представника позивача у зв`язку з наданням часу для ознайомлення з клопотанням Банку про залучення правонаступника кредитора. 18 січня 2023 року представник позивача подала до суду заяву про заміну відповідача по справі з АТ «Райффайзен Банк» на нового кредитора за Договором відступлення права вимоги [PERSON] . Ухвалою суду від 06 лютого 2023 року замінено неналежного відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» належним відповідачем [PERSON] , судовий розгляд відкладений на 15 лютого 2023 року. Представник позивача в судове засіданні не з`явилася, надала суду заяву про проведення судового засідання без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. 09 лютого 2023 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову, у якій він заявив про те, що заявлені до нього позовні вимоги визнає у повному обсязі, обставини, викладені у позовній заяві підтверджує, майнових та немайнових претензій до [PERSON] не має, відзив на позов подавати не бажає, судове засіданні просить проводити без його участі, не заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи до суду не з`явився, був належним чином повідомлений про судовий розгляд, пояснення щодо позову, заяви про розгляду справи або відкладення розгляду не надав. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в\~судове засідання\~учасника справи\~(його\~представника)\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Згідно з ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] у зв`язку із реєстрацією шлюбу 13 вересня 2008 року змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 13.09.2008 Центрально-Міським відділом РАЦС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області (а.с. 8). Відповідно до копії Свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 21.01.1998, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] (а.с. 9). Право власності на зазначену квартиру зареєстровано за реєстраційним номером № 10294020 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності, що підтверджується Витягом із зазначеного реєстру за № 24977552 від 04.01.2010 (а.с. 10). 20 червня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений Договір іпотеки № 014/08/11-24/031/08, яким забезпечувалися вимоги Банку, що витікають з кредитного договору № 014/3665/150125/82 від 20.06.2008, укладеного між Банком та [PERSON] , за умовами якого позичальник [PERSON] зобов`язався до 20.06.2018 повернути Банку кредит у розмірі 26500,00 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом тощо (а.с. 13-15). Відповідно до Договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно квартира за адресою: [ADDRESS] , яка належить Іпотекодавцям. У зв`язку з невиконанням належним чином своїх зобов`язань [PERSON] за кредитним договором, Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу 11 лютого 2014 року ухвалено рішення, яким задоволено вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та стягнуто з [PERSON] на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 014/3665/150125/82 від 20.06.2008 в сумі 247868,84 грн. шляхом звернення стягнення на нерухоме майно за Договором іпотеки № 014/08/11-24/031/08 від 20.06.2008 на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Рішення набрало законної сили 22 грудня 2014 року (а.с. 16-18). 26 вересня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» укладено договір відступлення прав вимоги, предметом якого є відступлення АТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь АТ «Оксі Банк» прав вимоги за кредитним договором № 014/3665/150125/82 від 20.06.2008, який був укладений із [PERSON] . При цьому, пунктом 2.6 цього Договору первісний кредитор не відступає новому кредитору права вимоги за договором іпотеки № 014/08/11-24/031/08 від 20.06.2008 (а.с. 46-49). У подальшому, АТ «Оксі Банк» відступив права вимоги за кредитним договором № 014/3665/150125/82 від 20.06.2008 ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» (Договір відступлення прав вимоги від 26.09.2019), яке, в свою чергу, відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ФО [PERSON] (Договір відступлення права вимоги № 26-09/19/1 від 26.09.2019 (а.с. 76-81). Згідно з Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження за № 182623343 від 26.09.2019, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, обтяження у виді заборони на нерухоме майно квартира по [ADDRESS] , зареєстроване на підставі договору іпотеки від 26.06.2008, припинено на підставі листа-повідомлення № 114-0-3-00/861 від 26.09.2019 АТ «Райффайзен Банк Аваль», Іпотека припинена (а.с. 19-20). Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 314391898 від 07.11.2022 в Реєстрі наявний запис про обтяження № 26618463 від 14.06.2018, внесений на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер 47748379, виданий 14.06.2018 державним виконавцем Покровського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області, щодо арешту нерухомого майна квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 74-75). Як вбачається з довідок № 156 від 11.07.2019, № 1318-34/33106 від 15.06.2021, виданих Покровським ВДВС м. Кривий Ріг, на виконанні відділу перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/212/135/14 від 05.03.2015, про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] . В ході виконавчого провадження державним виконавцем було накладено арешт на квартиру. На теперішній час на виконанні у відділі відсутні виконавчі провадження, за якими боржником є [PERSON] (а.с. 22, 23). У своїй відповіді на виконання ухвали суду від 23.11.2022, Покровський ВДВС у м. Кривому Розі повідомляє, що 04.06.2015 на виконання відділу надійшов виконавчий лист по справі 2/212/135/14 про звернення стягнення на нерухоме майно: квартиру за адресою [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . 04.06.2015 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 47748379. 14.06.2018 державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на вказану квартиру. 11.12.2018 зазначене виконавче провадження завершено на підставі п. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з надходженням на адресу відділу заяви стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про повернення виконавчого документу без подальшого виконання. Оскільки боржником не було сплачено виконавчий збір та витрати виконавчого провадження у повному обсязі, це унеможливило скасування заходів примусового виконання. На теперішній час надати більш детальну інформацію не є можливим, оскільки термін зберігання завершених виконавчих проваджень становить 3 роки. Між сторонами в справі склалися правовідносини, які врегульовані Цивільним кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» (далі Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені\~Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Статтею 3 Закону визначається, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Частиною 1 ст. 56 Закону передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. У частині 4 статті 59 Закону міститься вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна, а саме: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у\~частині шостій\~статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені\~пунктом 1-2\~розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного\~частиною першою\~статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому\~статтею 11\~Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. У разі\~закінчення виконавчого\~провадження (крім\~закінчення виконавчого\~провадження за\~судовим рішенням,\~винесеним у\~порядку забезпечення\~позову чи\~вжиття запобіжних\~заходів,\~а також,\~крім випадків\~нестягнення виконавчого\~збору або\~витрат виконавчого\~провадження,\~нестягнення основної\~винагороди приватним\~виконавцем),\~повернення виконавчого\~документа до\~суду,\~який його\~видав,\~арешт,\~накладений на\~майно (кошти)\~боржника,\~знімається,\~відомості про\~боржника виключаються\~з Єдиного\~реєстру боржників,\~скасовуються інші\~вжиті виконавцем\~заходи щодо\~виконання рішення,\~а також\~проводяться інші\~необхідні дії\~у зв`язку\~із закінченням\~виконавчого провадження\~(стаття\~40\~Закону). Таким чином, Закон не передбачає обов`язку державного виконавця зняти арешт у разі повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону. Як вбачається з відповіді Покровського ВДВС у м. Кривому Розі, виконавче провадження стосовно [PERSON] завершене на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого документу без подальшого виконання, питання про скасування арешту не вирішувалося через несплату виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, що унеможливило вирішення цього питання державним виконавцем на теперішній час через відсутність в провадженні виконавчого провадження у зв`язку із закінченням термінів зберігання завершених виконавчих проваджень. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Нормою ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Аналіз правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону. Нормами ч.1, 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Положеннями\~ст. 16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15.03.2013 у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Відтак, перебування за вказаних обставин під арештом належного позивачу майна за відсутності на виконанні у виконавчій службі будь-якого виконавчого документу, тобто на теперішній час позивач не є стороною будь-якого виконавчого провадження, порушує право позивача на користування належним їй майном. Оскільки, у даному виконавчому провадженні державним виконавцем прийнято постанову про завершення виконавчого провадження, що унеможливлює прийняття державним виконавцем поза межами виконавчого провадження будь-яких рішень, у тому числі і рішення про скасування арешту майна, позивачем надано відповідні докази виконання зобов`язання у повному обсязі, що підтверджено відповідачем у своїй заяві про визнання позову, суд вважає, що прийняті державним виконавцем заходи у вигляді арешту майна позивача втратили свою актуальність, правові підстави для арешту майна позивача відсутні, а його наявність порушує права позивача, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Разом з тим, суд зауважує, що законні права та інтереси [PERSON] , за захистом яких вона звернулася насамперед порушуються наявністю у відповідному реєстрі інформації про державну реєстрацію обтяжень, а саме арешту нерухомого майна - номер запису про обтяження 26618463. У зв`язку з цим суд зазначає, що відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України від 1 липня 2004 року № 1952-VI «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За визначеннями, наведеними у пунктах 1, 5 частини першої статті 2 цього Закону: 1) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; 5) обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину. Статтею 27 Закону № 1952-Х/І визначено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі, зокрема судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили. Отже, припиняються обтяження на підставі відповідних документів, які свідчать про припинення причини/обставини/підстави існування обтяження. Відповідно, документом, що є підставою для державної реєстрації припинення обтяження нерухомого майна може бути рішення суду, що набрало законної сили, про припинення такого обтяження. Таким чином, встановлені судом обставини справи дають суду підстави дійти висновку, що належним та найбільш ефективним способом захисту порушених прав та інтересів є прийняття судом рішення про скасування арешту на майно, з наступним поданням рішення суду відповідному суб`єкту державної реєстрації для здійснення державної реєстрації припинення обтяження нерухомого майна у порядку, встановленому чинним законодавством у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. На підставі викладеного,

Outcome: approved