Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

02.03.2017р. до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою про розірвання шлюбу та розподіл майна подружжя звернувся позивач [PERSON] , який проживає на території Одеського (колишнього Овідіопольського) району Одеської області. 11.04.2017р. [PERSON] до Овідіопольського районного суду Одеської області подала зустрічну позовну заяву до [PERSON] про встановлення юридичного факту, визнання права власності, поділ майна, усунення перешкод в користуванні, вселення та визначення порядку користування майном. Позиція сторін: В обґрунтування своїх вимог, які були уточнені 17.01.2023р., позивач [PERSON] наголосив, що він 24.11.2006р. уклав шлюб з відповідачкою. Наприкінці 2016р., стосунки між подружжям погіршилися і привели до того, що він був змушений подати заяву про розірвання шлюбу. У період шлюбу вони придбали: в січні 2017р.. за 203500,00 гривень автомобіль Renault Kangoo 2010р. випуску державний номер [NUMBER] , який оформлений на відповідачку; в грудні 2016р. за 22500,00 гривень, автомобіль ВАЗ 2105 1991р. випуску державний номер [NUMBER] , який оформлений на ім`я відповідачки; у 2010-2012 роках за 20000,00 гривень автомобіль ВАЗ 2105 1991р. випуску держномер [NUMBER] , який оформлений на його ім`я; 2 шафи-купе вартістю 3000,00 грн та 1200,00 грн; вішалку вартістю 800,00 грн, комплект меблів для ванної кімнати за 6000,00 грн.; холодильник «Самсунг» за 13000,00 грн; морозильну камеру «Ардо» за 4000,00 грн; мікрохвильову піч «Сатурн» за 800,00 грн; газова плиту за 2200,00 грн; газову духовку за 2000,00 грн; телевізор «Сатурн» за 3900,00 грн; телевізор «НРС» за 5000,00 грн; диван кутовий за 7000,00 грн; пилосос «Ровента» за 1300,00 грн; 2 морозильні камери об`ємом 430 літрів по 4000,00 гривен за кожну, а всього разом з автомобілями вони придбали майна на загальну суму 302200,00 гривень з якої кожен з них має отримати майна на 1/2 частину його вартості тобто на 151100,00 гривен. Крім того [PERSON] у своїх позовної, уточненої позовної заяві та інших процесуальних документах вказав, що автомобіль Volkswagen Caddy Kasten SDI державний номер [NUMBER] був придбаний, а садовий будинок був побудований ним самим у 2004 році особисто за свої власні кошти, які він отримав від продажу належного йому особисто майна (земельної ділянки та квартири) до реєстрації шлюбу. Оскільки більш-менш постійні відносини у нього з відповідачкою склалися лише у 2005 році вже після закінчення будівництва садового будинку і введення його до експлуатації, то відповідачка ніякої участі у його будівництві ані працею, ані грішми не приймала. З цих підстав, у визнанні права власності на садовий будинок та автомобіль Volkswagen Caddy Kasten SDI д/н [NUMBER] він просив відмовити. З огляду на вказане він просив постановити рішення, яким майно, яке було придбане під час шлюбу поділити виділивши йому у власність: автомобіль ВАЗ 2105 держномер [NUMBER] вартістю 22500,00 гривень, автомобіль ВАЗ 2105 держномер [NUMBER] вартістю 20000,00 гривень, а також: шафу-купе 3000,00 грн, шафу-купе 1200,00 грн, вішалку 800,00 грн, комплект меблів для ванної кімнати 6000,00 грн, холодильник «Самсунг» 13000,00 грн, морозильну камеру «Ардо» 4000,00 грн, мікрохвильову піч «Сатурн» 800,00 грн, газову плиту 2200,0 грн, газову духовку 2000,00 грн, телевізор «Сатурн» 3900,00 грн, телевізор «НРС»5000,00 грн, диван кутовий 7000,00 грн, пилосос «Ровента» 1300,00 грн, морозильну камеру 430л - 4000,00 грн; та морозильну камеру 430л 4000,00 гривень, які залишилися у його фактичному володінні. \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідачці пропонував\~виділити у\~власність автомобіль\~Renault\~Kangoo\~державний номер\~ [NUMBER] \~вартістю 203500,00\~грн.,\~газову духовку\~за 2000,00\~грн;\~телевізор «Сатурн»\~за 3900,00\~грн та\~морозильну камеру\~430л\~-\~4000,00\~грн.,\~які знаходяться\~у фактичному\~володінні відповідачки\~ [PERSON] .\~При цьому\~позивач запропонував\~автомобіль Renault\~Kangoo\~державний номер\~ [NUMBER] \~вартістю залишити\~у відповідачки,\~а з\~відповідачки на\~його користь\~стягнути різницю\~у вартості\~майна. Так як за побутову техніку та меблі [PERSON] повинний сплатити відповідачці 19200,00 гривень, а відповідачка йому за його 1/2 частку автомобіля Renault Kangoo в сумі 101750,00 гривен, то шляхом взаємо зарахування однорідних зустрічних вимог (зобов`язань), відповідно до приписів ст. 601 ЦК України, він просив суд своє зобов`язання в сумі 19200,00 гривень перед [PERSON] припинити, а її зобов`язання по сплаті йому компенсації в сумі 101750 гривень зменшити на 19200,00 гривень і зобов`язати її сплатити мені 82550,00 гривень. В квітні 2017р. відповідач за первісним позовом [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву у якої наголосила, що позивач у списку спільного майна придбаного подружжям не зазначив водяний насос, котел на дровах, столик журнальний, резиновий човен, косилку для трави, автомобіль «Фольцваген», оформлений на його ім`я, який був ними куплений у 2005році після продажу земельної ділянки та садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Оскільки позивач зазначив не все майно, які вони придбали, то вона була змушена звернутися до суду із зустрічним позовом. На обґрунтування свого права власності на садовий будинок вона наголосила, що до реєстрації 24.11.2006р. шлюбу вони з 20.05.2003р. проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та спільний бюджет і саме у цей проміжок часу ними був спільно побудований вказаний садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами. Зокрема в будинку у 2004 році були поставлені дерев`яні вікна, які у 2007 році були замінені на металево-пластикові. Після вселення у 2004 році до садового будинку, вони у ньому тривалий час виконували роботи по його оздобленню, встановили водяний насос вартістю 3000 грн., котел на дровах вартістю 7 000 грн., зробили утеплення стін будинку на загальну суму 20 000 грн., покрили стелі гіпсокартоном, застелили підлогу лінолеумом та ламінатом, на вікнах поставили ролети, разом купували карнизи та шпалери, а у 2016 році вони огородили ділянку металевим парканом з воротами, побудували гараж, витративши на це близько 50 тис. грн. В травні 2011р. у цьому садовому будинку було зареєстровано її місце мешкання. За таких обставин вона просила суд: визнати факт її проживання однією сім`єю з [PERSON] у період часу з 20.05.2003р. по 23.11.2006 року включно; визнати садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , - автомобіль Фольцваген державний номер [NUMBER] , автомобіль Renault Kangoo державний номер [NUMBER] , автомобіль ВАЗ 2105 державний номер [NUMBER] , автомобіль ВАЗ 2105 державний номер [NUMBER] , а також меблі та побутову техніку, що знаходяться в будинку за вказаною вище адресою, - майном, що належить їм обом на праві спільної сумісної власності; визнати право власності на вказаний садовий будинок за нею та [PERSON] по 1/2 частці за кожним; припинити між ними право власності на цей садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами; зобов`язати його не чинити їй перешкод у користуванні садовим будинком, вселити її у цей будинок; визначити порядок користування садовим будинком; поділити спільне майно подружжя, а саме: у її власності залишити автомобіль Renault Kangoo державний номер [NUMBER] та автомобіль ВАЗ 2105 державний номер [NUMBER] , а у приватній власності [PERSON] залишити автомобіль «Фольцваген» державний номер [NUMBER] , та автомобіль ВАЗ 2105, державний номер [NUMBER] , а також меблі і побутову техніку. Рух справи: 03.03.2017р. позовна заява [PERSON] була залишена без руху для сплати на протязі 5 днів 1151,00 гривень не доплаченого судового збору. 29.03.2017р. після усунення недоліків позовної заяви судом першої інстанції було відкрито провадження по цивільній справі. Ухвалою суду від 09.03.2017р. на автомобіль Renault Kangoo державний номер [NUMBER] був накладений арешт. В квітні 2017р. до суду поступила зустрічна позовна заява [PERSON] від 11.04.2017р., яка ухвалою суду від 11.04.2017р. була об`єднана з первісним позовом [PERSON] .. Ухвалою суду від 11.04.2017р. на автомобіль ВАЗ 2105 державний номер [NUMBER] та 1/2 частину спірного садового будинку був накладений арешт. 10.09.2017р. судом прийняте рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Ухвалою суду від 06.10.2017р. задоволено клопотання [PERSON] про витребування доказів. Ухвалою суду від 07.11.2017р. заявлено та задоволено самовідвід судді Кочко В.К.. За наслідками повторного автоматичного розподілу справ між суддями, який відбувся 17.11.2017р. суддею по справі було обрано суддю Кири ченко П.Л. В листопаді 2018 року до суду поступив відзив [PERSON] від 05.11.2018р. на первісний позов [PERSON] . Ухвалою суду від 26.02.2021р. за клопотанням [PERSON] по справі буда призначена судова будівельна-технічна експертиза на предмет встановлення ринкової вартості та визначення можливих варіантів поділу спірного садового будинку, а провадження по справі на час проведення експертизи було зупинене. В подальшому справа була відновлена провадженням. Від позивача за первісним позовом [PERSON] поступила заява про розгляд справи без його та його представника участі на підставі наявних у матеріалах справи доказів, які надані сторонами, а за наслідками справи його позов задовольнити, а у задоволенні вимог [PERSON] відмовити. Оскільки згідно п.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи може подати клопотання про розгляд справи без його участі, то суд, враховуючи подане [PERSON] клопотання вважає за можливе розглянути справу за його відсутністю. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник, які неодноразово повідомлялися про дати судових засідань, до суду не з`явилися про причини неявки суд не повідомили. З огляду на цю обставину суд зазначає, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989р.у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц роз`яснив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи та можливість дізнатися про дати призначення судових засідань на сайті Овідіопольського районного суду; баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази суд дійшов до висновку, що позовні вимоги обох сторін підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Обставини, які встановлені судом: 24.11.2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб після чого [PERSON] своє дівоче прізвище змінила на прізвище чоловіка - [PERSON] . \~ \~ \~ \~ Рішенням\~Овідіопольського районного\~суду від\~10.09.2017\~року шлюб\~між сторонами\~був розірваний.\~ Оскільки обома сторонами не заперечується, то суд вважає встановленим, що у період шлюбу подружжя [PERSON] придбали: в січні 2017р.. за 203500,00 гривень автомобіль RENAULT KANGOO 2010р. випуску державний номер [NUMBER] , який оформлений на відповідачку; в грудні 2016р. за 22500,00 гривень, автомобіль ВАЗ 2105 1991р. випуску державний номер [NUMBER] , який оформлений на ім`я відповідачки; у 2010-2012 роках за 20000,00 гривень автомобіль ВАЗ 2105 1991р. випуску держномер [NUMBER] , який оформлений на його ім`я; 2 шафи-купе вартістю 3000,00 грн та 1200,00 грн; вішалку вартістю 800,00 грн, комплект меблів для ванної кімнати за 6000,00 грн.; холодильник «Самсунг» за 13000,00 грн; морозильну камеру «Ардо» за 4000,00 грн.; мікрохвильову піч «Сатурн» за 800,00 грн; газова плиту за 2200,00 грн; газову духовку за 2000,00 грн; телевізор «Сатурн» за 3900,00 грн; телевізор «НРС» за 5000,00 грн; диван кутовий за 7000,00 грн; пилосос «Ровента» за 1300,00 грн; 2 морозильні камери об`ємом 430 літрів по 4000,00 гривен за кожну, а всього разом з автомобілями вони придбали майна на загальну суму 302200,00 гривень з якої кожен з них має отримати майна на 1/2 частину його вартості тобто на 151100,00 гривен. Сторонами не заперечувалося, що автомобілі RENAULT KANGOO д/н [NUMBER] та ВАЗ 2105 д/н [NUMBER] , які знаходяться у володінні відповідачки [PERSON] , а автомобіль ВАЗ 2105 д/н [NUMBER] у володіння та користуванні позивача [PERSON] , то суд вважає цей факт встановленим. Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, а сам поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. \~ \~ \~ \~ \~Так як,\~сторони по\~суті визнали,\~що вартість\~автомобілів ВАЗ\~2105\~ д/н\~ [NUMBER] \~та автомобіля\~ВАЗ 2105\~д/н\~ [NUMBER] \~є однаковою,\~то суд\~вважає,\~що [PERSON] \~слід залишити\~у власності\~автомобіль ВАЗ\~2105\~д/н\~ [NUMBER] ,\~а [PERSON] \~автомобіль ВАЗ\~2105\~д/н\~ [NUMBER] \~без будь\~яких компенсацій. Автомобіль RENAULT KANGOO 2010р. д/н [NUMBER] був придбаний подружжям [PERSON] у 2010 році за 203500,00 гривень, що не заперечується сторонами і підтверджено документально договором купівлі-продажу №4841/2017/312854 від 31.01.2017р.. Вартість часток кожної із сторін у цьому автомобілі складає 101750,00. З огляду на те, що [PERSON] вважає за можливе залишити цей автомобіль у відповідачки, а [PERSON] теж заявила таку вимогу, то суд приймає рішення виділити його у власність [PERSON] . Відповідно до п.25 вищевказаного Пленуму ВС України - вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. \~ \~ \~ За приписами ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Оскільки позивач за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні погодився на отримання вартості частки автомобіля без внесення відповідачкою його вартості на депозитний рахунок, то суд вважає за можливе припинити право спільної сумісної власності на RENAULT KANGOO 2010р. д/н [NUMBER] , виділити його у власність відповідачки [PERSON] та стягнення з неї вартості 1/2 частини автомобіля на користь [PERSON] . Крім того, сторони визнали, що ними в період шлюбу за власні кошти були придбані побутова техніка, меблі та інші побутові речі. Цивільним процесуальним кодексом передбачена можливість кожною стороною отримати висновки будь-якої експертизи проведеною за замовленням сторони в порядку ст.106 ЦПК України. Оскільки від відповідачки [PERSON] висновку експертизи з оцінки побутової техніки та меблів проведеного відповідно до ст.106 ЦПК України не поступало, хоча на протязі тривалого часу розгляду справи вона мала можливість отримати висновки експертів, а у суду не було підстав самостійно призначати таку експертизу, то суд, враховуючи давність придбання цих речей, то виходить з оцінки майна наданого позивачем за первісним позовом Судом встановлено, що у володінні [PERSON] знаходяться 2 шафи-купе вартістю 3000,00 та 1200,00 грн, вішалка 800,00 грн, комплект меблів для ванної кімнати вартістю 6000,00 грн., холодильник «Самсунг» вартістю 13000,00 грн, морозильна камера «Ардо» вартістю 4000,00 грн., мікроволнова піч «Сатурн» вартістю 800,00 гр, газова плита вартістю 2200,00 грн; телевізор «НРС» вартістю 5000,00 грн; диван кутовий вартістю 7000,00 грн., пилосос «Ровента» вартістю 1300,00 грн., морозильна камера 430 літрів вартістю 4000,00 грн.; водяний насос вартістю 3000 грн. та котел на дровах вартістю 7 000 грн., а всього у його володінні знаходиться меблів до обладнання на загальну суму 58300,00 гривень, а у володінні у відповідачки знаходиться газова духовка вартістю 2000,00 грн, телевізор «Сатурн» вартістю 3900,00 грн та морозильна камера 430 літрів вартістю 4000,00 грн, а всього побутового майна на суму 9900,00 гривень. Вказані речі не неподільними. Оскільки, позивач за первісним позовом [PERSON] погоджується компенсувати відповідачці за первісним позовом [PERSON] частку вартості майна, яке знаходиться у нього, то суд вважає за можливе стягнути з нього на користь відповідачки [PERSON] вартість її частки у меблях та іншого побутового майна в розмірі 19200,00 гривен. Згідно ч.12 ст. 265 ЦПК України у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму. Відповідно до статті 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Так як, вимоги між сторонами щодо компенсації вартості часток автомобіля, меблів та іншого побутового майна є зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (йдеться про грошове зарахування); вимоги є безспірними, а строк виконання визначений моментом пред`явлення вимоги, то суд вважає за можливе зарахувати гроші зобов`язання сторін одного перед іншим. Таким чином, суд вважає за можливе зменшити розмір компенсації, яку має сплатити відповідачка [PERSON] на користь позивача [PERSON] за RENAULT KANGOO 2010р. д/н [NUMBER] в розмірі 101750,00 гривен на 19200,00 гривен, які позивач [PERSON] повинний сплатити на користь відповідачки [PERSON] . Отже, відповідачка [PERSON] має сплатити [PERSON] 82550,00 гривен компенсації частки його вартості у автомобілі RENAULT KANGOO 2010р. д/н [NUMBER] . Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] наголосила, що крім іншого майна ними у період шлюбу був придбаний автомобіль «Фольцваген» державний номер [NUMBER] , який також має бути поділений між подружжям. \~ \~ \~ \~ \~Відповідач за\~зустрічним позовом\~проти цього\~заперечив та\~вказав,\~що вказаний\~автомобіль Volkswagen\~Caddy\~Kasten\~SDI\~державний номер\~ [NUMBER] був придбаний ним особисто за власні кошти, після продажу ним квартири. За приписами ст. 57 СК України не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до укладення шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування та інше. Як наголошено у п.23 Постанови вищевказаного Пленуму Верховного суду України, вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, а також у обов`язковому порядку з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Зі свідоцтва про шлюб та Рішення Овідіопольського районного суду від 10.08.2017р. вбачається, що шлюб між сторонами був укладений 24.11.2006р., а розірваний 10.08.2017р. 3 копій митної декларації про перетин 02.02.2006р. автомобілем марки Volkswagen Caddy Kasten SDI кузов [NUMBER] кордону України; висновку ОНДІСЕ №1586 від 16.02.2006р. щодо дослідження номерів кузову та двигуна автомобіля Volkswagen Caddy Kasten SDI кузов [NUMBER] та копії листа Територіального сервісного центру №5150 регіонального сервісного центру в Одеській області МВС України №31/15/5150-399 від 15.04.2017р. вбачається, що автомобіль Volkswagen Caddy Kasten SDI кузов [NUMBER] державний номер [NUMBER] був придбаний 23.02.2006р. та зареєстрований на ім`я позивача за первісним позовом [PERSON] в лютому 2006р. тобто за 9 місяців до укладення ним шлюбу з відповідачкою. Нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки свідчить про те, що позивач [PERSON] 18.02.2006р. продав належну йому на праві власності земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,0586 га, яка знаходиться на [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ \~Суд цей\~договір вважає\~належним та\~допустимим доказом\~того,\~що гроші\~отримані від\~продажу земельної\~ділянки були\~використані для\~придбання автомобіля Volkswagen Caddy Kasten SDI, оскільки продаж ділянки 18.02.2006р. збігається з часом придбання 23.02.2006р. цього автомобіля. У той же час жодного доказу того, що позивачка за зустрічним позовом [PERSON] приймала будь-яку участь у його придбанні суду надано не було. Більше того, у наданому суду відзиву від 05.11.2018р. на позовну заяву [PERSON] позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] було наголошено, що на протязі всього спільного її проживання з [PERSON] вона фактичного знаходилася на утриманні її чоловіка. Це свідчить про те, що за браком коштів вона не могла приймати участі у купівлі цього автомобіля. З огляду на вказані обставини, враховуючи, що автомобіль Volkswagen Caddy Kasten SDI д/н [NUMBER] був придбаний позивачем за первісним позовом задовго до укладення шлюбу за власні кошти, то суд доходить до висновку, що це є особиста річ [PERSON] , а тому він не підлягає поділу в зв`язку з чим, у задоволенні вимог [PERSON] щодо його поділу повинно бути відмовлено. Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За правилами статті 74 СК України (у редакції, чинній до 16 січня 2007 року) якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Згідно правової позиції Верховного Суду України від 3 червня 2015 року у справі № 6-38цс15 належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття) та 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 або 74 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою. З матеріалів справи вбачається, що садовий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] був придбаний, побудований та введений до експлуатації [PERSON] до реєстрації шлюбу з [PERSON] . Жодного доказу участі у його придбанні та будівництві своїми грішми або якимось іншим способом позивачка за зустрічним позовом [PERSON] суду не надала, а тому у суду відсутні підстави для визнання за нею права власності на 1/2 частину садового будинку. Висновком експерта №СЕ-2401-1-1220.21 від 28.28.12.2021р. за результатами проведеної комплексної судової будівельно-технічної експертизи визначена ринкова вартість спірного садового будинку та можливі варіанти його поділу. Однак за її результатами не можливо визначитися, яку участь приймала [PERSON] у його будівництві своїми грішми та працею, що унеможливлює прийняття рішення про поділ садового будинку, як того хоче позивачка за зустрічним позовом. [PERSON] наголосив, що він був сфотографований з дружиною у робочої формі коли вони допомагали у ремонті садового будинку його тещі та матері дружини [PERSON] .Так як за декількома фотографіями ідентифікувати у якому саме будинку та які саме роботи та у якому об`ємі проводилися [PERSON] не можливо, то суд також не має можливості визначитися з об`ємом та оцінкою вартості робіт виконаних [PERSON] у будинку належному [PERSON] .. З огляду на вказане у задоволенні вимог про визнання за [PERSON] права власності на садовий будинок та його поділ повинно бути відмовлено. За приписами ст.405 ЦК України член сім`ї, в тому числі і колишній, втрачає право на користування жилим приміщенням у разі його відсутності понад один рік. З наданих позивачем [PERSON] . Актів обстеження житлових умов вбачається, що [PERSON] у спірному садовому будинку не проживає більше ніж три роки, а тому у задоволенні її позовних вимог про вселення та встановлення порядку користування цим садовим будинком повинно бути відмовлено. Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду у Постанові від 15 липня 2020 року по справі № 524/10054/16 наголосила, що ст. 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~статті 51\~Конституції України та статті 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, де кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч.1 та ч. 2\~статті 21; ч. 1 ст. 36 СК України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану і тільки він є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. За приписами ч.2 ст.3\~СК України сім`ю\~складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Правило\~статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. \~ \~ \~ \~ \~ [PERSON] \~не надала\~суду належних\~та допустимих\~доказів проживання\~з [PERSON] \~у фактичних\~шлюбних відносинах\~та ведення\~з ним\~спільного домашнього\~господарства починаючи\~з травня\~2003р.\~і до\~дня укладення\~шлюбу,\~що унеможливлює\~задоволенні її\~вимоги про\~встановлення факту її проживання однією сім`єю з [PERSON] у період часу з 20.05.2003р. по 23.11.2006 року включно. З наданих [PERSON] фотографій вбачається, що під час реєстрації шлюбу та після нього між сторонами у справі були гарні відносини, однак за цими фотографіями не можливо достовірно встановити час з якого вони стали проживати у фактичних шлюбних відносинах, через що у задоволенні цієї вимоги повинно бути відмовлено. Судові витрати При подані позовної та зустрічної позовної заяви обидві сторони вимог про відшкодування судових витрат не заявляли,документів на підтвердження понесених судових витрат суду не надавали, а тому суд питання про розподіл судових витрат не розглядав.

Outcome: partial