Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.06.2016 Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] уклали кредитний договір б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг (далі за текстом Договір). Також відповідач був повністю поінформований про умови кредитування, які були викладені у письмовій формі, що підтверджується Паспортом споживчого кредиту. Укладений Договір містить у собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Відповідно до умов Договору банком було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, а відповідачу надано у користування кредитну картку. Згідно з умовами Договору відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлено в Договорі. Позивач вказує, що виконав свої зобов`язання за Договором у повному обсязі, оскільки надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами, однак відповідач належним чином покладені на нього зобов`язання не виконав, порушив умови Договору і має прострочену заборгованість, яка станом на 31.05.2022 складає 153453,04 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 153453,04 грн (в тому числі заборгованість за поточним тілом кредиту - 132224,88 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту - 8860,78 грн); заборгованість за нарахованими відсотками - 8880,35 грн; заборгованість за простроченими відсотками - 487,03 грн. Згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 тип банку було змінено з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». За таких підстав позивач просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 01.06.2016\~станом на 31.05.2022 у сумі 153453,04 грн, а також вирішити питання щодо судових витрат. 12.07.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 08.08.2022 та надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 01.08.2022 засобами поштового зв`язку до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшов відзив відповідача [PERSON] , в якому відповідач позов не визнав, заперечував проти задоволення позову та просив у позові відмовити. Відзив мотивований тим, що Договір не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки сторонами в належній формі не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, передбачених законом. При цьому правовий наслідок неузгодження сторонами істотних умов договору полягає у відсутності такого договору. Відтак відповідач вважає, що Договір не є укладеним, а тому відповідач не може бути зобов`язаним відповідно до умов такого Договору. Крім цього, відповідач зазначає, що в обґрунтування позовних вимог позивач посилається як на невід`ємні частини Договору на Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку, які розміщені на веб-сайті: www.privatbank.ua. Проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг погодив відповідач та розумів його зміст. Відповідач зазначає, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів банку, які долучені позивачем, не визнаються відповідачем та ним не підписані, а тому їх не можна розцінювати як частину Договору. Відтак відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді суму кредиту, строк кредитування, ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також інші умови, що визначені чинним законодавством, зокрема ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». 01.08.2022 засобами поштового зв`язку до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшов зустрічний позов [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що умови Договору суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та ЦК України. Так, в порушення п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній станом на 01.06.2016) АТ КБ «ПриватБанк» не надано [PERSON] як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору. Крім цього,\~в порушення\~вимог ч.\~1\~ст.\~11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»\~(в\~редакції чинній\~станом на\~01.06.2016)\~у Договорі\~не зазначено\~суму кредиту,\~детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача, дату видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту, право дострокового повернення кредиту, річна відсоткова ставка за кредитом. Підставою визнання недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. За таких підстав [PERSON] просить визнати недійсним кредитний договір б/н від 01.06.2016, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 08.08.2022 \~відкрито провадження у цивільній справі за зустрічним позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору, вимоги за зустрічним позовом об`єднані в одне провадження з первісним позовом та здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 13.09.2022. 05.09.2022 клопотання представника АТ КБ «ПриватБанк» Меркулової В.В. про продовження процесуального строку для подання відповіді на відзив та відповідь на відзив повернуті [PERSON] без розгляду у зв`язку з недотриманням вимог закону щодо порядку подання письмового клопотання та відповіді на відзив, визначених у ч. 3 ст. 58, ч. 4 ст. 62, ч. 2 ст. 179, ч. 1, 2 ст. 183 ЦПК України. 13.09.2022 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 12.10.2022. 12.10.2022 судове засідання відкладено на 14.11.2022 у зв`язку з неявкою представника позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом. 14.11.2022 визнано обв`язкою явку відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON] . За клопотанням представника відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом адвоката Осіва П.В. оголошено перерву у судовому засіданні до 07.12.2022. 07.12.2022 судове засідання відкладено на 17.01.2023 у зв`язку з неявкою представника позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом. Повторно визнано обв`язкою явку відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON] 17.01.2023 оголошено перерву у судовому засіданні до 13.02.2023 за клопотанням представника позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом адвокат Гнатишак О.В. первісний позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю. Зустрічний позов не визнав та просив відмовити у задоволенні зустрічного позову. Вказав, що у зустрічній позовній заяві не зазначено про обставини, якими [PERSON] обґрунтовує зустрічний позов, а лише викладено нормативно-правове обґрунтування вимог [PERSON] . Зокрема, не конкретизовано, які саме пункти Договору суперечать вимогам закону. Пояснив, що датою укладення Договору є 01.06.2016, тобто дата підписання [PERSON] анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Зауважив, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт також містить підпис [PERSON] , де власне і зазначені усі істотні умови Договору. Не заперечував, що розмір процентної ставки періодично змінювався, зокрема, спочатку він становив 3,1 %, з 01.08.2020 3 % та з 01.04.2022 1,7 %. У судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом адвокат Осів П.В. первісний позов не визнав з підстав, викладених у відзиві, та просив відмовити у задоволенні позову. Зустрічний позов підтримав з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві, та просив зустрічний позов задовольнити повністю. Пояснив, що підписана [PERSON] анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не містить істотних умов кредитного договору. При цьому Паспорт споживчого кредиту, який містить усі істотні умови, був підписаний [PERSON] за два роки після підписання анкети-заяви, а тому не може бути складовою частиною Договору. Указав, що підтримує позицію про те, що Договір є неукладеним, однак просить визнати такий договір недійсним. Зазначив, що обізнаний про те, що відсутні підстави для визнання договору недійсним у випадку, якщо суд дійде до переконання, що Договір між сторонами не укладений. Зауважив, що [PERSON] не підписував витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, однак клопотання про призначення почеркознавчої експертизи не заявляє. У судове засідання 14.02.2023 відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] не з`явився, однак приймає участь у судовому процесі через свого представника. На виконання вимог усної ухвали суду про визнання явки обов`язковою [PERSON] 16.01.2023 подав письмову заяву, у якій вказав, що у його користуванні наявні картки різних банківських установ, а тому він не пам`ятає, чи користувався кредитною карткою АТ КБ «ПриватБанк». За наявності такої письмової заяви учасники справи не наполягали на подальшому визнанні обов`язковою явки [PERSON] у судове засідання. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов такого висновку. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу. Підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов`язків,\~зокрема,\~є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частина 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Щодо обґрунтованості позовних вимог за первісним позовом суд зазначає таке. Так, суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з укладенням та виконанням кредитного договору та договору банківського рахунка, та регулюються главами 71, 72 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1, 2 ст. 1069 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Згідно з\~ч.\~1,\~2\~ст.\~633\~ЦК України\~публічним є\~договір,\~в якому\~одна сторона\~-\~підприємець взяла\~на себе\~обов`язок\~здійснювати продаж\~товарів,\~виконання робіт\~або надання\~послуг кожному,\~хто до\~неї звернеться\~(роздрібна\~торгівля,\~перевезення транспортом\~загального користування,\~послуги зв`язку,\~медичне,\~готельне,\~банківське обслуговування\~тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, тобто у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк». Враховуючи те, що умови договорів приєднання розробляються банком та повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, саме на банк покладається обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відтак з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд встановив, що 01.06.2016 [PERSON] з метою отримання банківських послуг від ПАТ КБ «ПриватБанк» підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. У заяві зазначено, що [PERSON] приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою: http://privatbank.ua/terms в редакції, чинній на дату підписання цього документу, а також що [PERSON] згоден з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг (а.с. 30). Згідно з положеннями ст. 512, 514 ЦК України у разі правонаступництва кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою і до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 тип банку було змінено з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Такі обставини підтверджуються змістом п. 1 Статуту АТ КБ «ПриватБанк». З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ КБ «ПриватБанк». Так, з довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що відповідно до підписаного кредитного договору б/н [PERSON] надано декілька кредитних карток, зокрема, кредитна картка «MasretCard World Black Edition» № [NUMBER] (а.с. 29). Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір б/н), 24.01.2020 [PERSON] був встановлений кредитний ліміт в розмірі 173500 грн, який надалі періодично зменшувався банком та станом на 19.05.2022 становив 0 грн (а.с. 28). При цьому з виписки за договором б/н за період з 31.07.2018 до 02.06.2022 вбачається, що [PERSON] користувався наданою йому кредитною карткою № [NUMBER] та регулярно використовував кредитну карту для зняття готівки, оплати товарів і послуг, а також користувався кредитними коштами у межах суми кредитного ліміту (а.с. 12-27). З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором та договором банківського рахунку, оскільки надав [PERSON] можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту у сумі 173500 грн. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). При цьому\~відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~611\~ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.\~ Так, в обґрунтування позовних вимог за первісним позовом АТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що унаслідок порушення [PERSON] узятих на себе зобов`язань виникла прострочена заборгованість, яка станом на 31.05.2022 складає 153453,04 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 153453,04 грн (в тому числі заборгованість за поточним тілом кредиту - 132224,88 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту - 8860,78 грн); заборгованість за нарахованими відсотками - 8880,35 грн; заборгованість за простроченими відсотками - 3487,03 грн. Як встановив суд вище, 01.06.2016 [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» та отримав у користування кредитну картку. Також на картковому рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] , був встановлений кредитний ліміт. Разом з тим у вказаній анкеті-заяві зазначено лише анкетні дані [PERSON] , його контактна інформація, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Однак відсутні відомості про розмір кредитного ліміту, тип банківської картки, розмір процентів за користування кредитом та порядок сплати кредиту. При цьому долучений Паспорт споживчого кредиту (а.с. 31-32), який підписаний [PERSON] , не може бути належним доказом узгодження умов кредитного договору, оскільки містить інформацію про усі наявні в АТ КБ «ПриватБанк» типи кредитних карток та умови їх використання. Поряд з цим відсутні відомості про узгодження з [PERSON] конкретного типу кредитної картки, яка була йому надана, а також процентів, які підлягають стягненню у випадку прострочення виконання зобов`язання. Більше того такий Паспорт споживчого кредиту підписаний [PERSON] 31.07.2018, в той час як анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» підписана 01.06.2016, тобто до підписання паспорту споживчого кредиту. Разом з тим відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 23.05.2022 у справі № 393/126/20, способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Тобто договір має бути укладено після, а не до підписання паспорту споживчого кредиту. При цьому ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Також суд звертає увагу, що з виписки за договором б/н за період з 31.07.2018 до 02.06.2022 (а.с. 12-27) вбачається, що [PERSON] нараховувались відсотки за використання кредитного ліміту у розмірі 3,1 %, 3 % та 1,7%. Разом з тим з Паспорту споживчого кредиту (а.с. 31-32) вбачається, що жодний тип кредитних карток, які надає у користування АТ КБ «ПриватБанк», не містить відомостей про зазначений вище розмір процентної ставки. Крім цього, наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature Бойком Д.Я. не підписаний, а тому відсутні підстави вважати, що саме цей Витяг з Тарифів розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказаний документ на момент отримання [PERSON] кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, у тому числі, саме у зазначеному в цьому документі, що доданий банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані [PERSON] . Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Паспорт споживчого кредиту не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками у сумі 8880,35 грн та заборгованості за простроченими відсотками у сумі 3487,03 грн є безпідставними та не підлягають задоволенню. Щодо стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитом у сумі 141085,66 грн, з яких: заборгованість за поточним тілом кредиту 132224,88 грн; заборгованість за простроченим тілом кредиту 8860,78 грн, суд зазначає таке. З\~урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки ці Умови та правила є значним за обсягом документом, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Однак, приймаючи до уваги, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Так, з виписки за договором б/н за період з 31.07.2018 до 02.06.2022 (а.с. 12-27) та довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я [PERSON] (договір б/н) (а.с. 28), вбачається, що 24.01.2020 банк встановив [PERSON] кредитний ліміт у розмірі 173500 грн. Також з вказаної вище виписки вбачається, що [PERSON] використовував надані йому кредитні кошти та не в повному обсязі повертав отримані кошти, унаслідок чого баланс на кредитній картці на кінець періоду становив 153453,04 грн. При цьому\~з розрахунку\~заборгованості вбачається,\~що станом на 31.05.2022 у [PERSON] наявна заборгованість за\~тілом кредиту,\~яка становить\~141085,66\~грн,\~з яких:\~заборгованість за\~поточним тілом\~кредиту \~132224,88\~грн;\~заборгованість за\~простроченим тілом\~кредиту \~8860,78\~грн (а.с. 12-27). За таких обставин суд доходить висновку, що заборгованість [PERSON] за тілом кредиту становить 141085,66 грн, оскільки саме така сума коштів була фактично використана [PERSON] за період з 31.07.2018 до 02.06.2022. Разом з тим з виписки за договором б/н за період з 31.07.2018 до 02.06.2022 (а.с. 12-27) судом також встановлено, що впродовж вказаного періоду банком нараховані та стягнуті відсотки за використання кредитного ліміту та комісія за обслуговування кредитної картки на загальну суму 176576,35 грн, нарахування яких, як встановлено судом вище, не обумовлено сторонами. З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що [PERSON] фактично виконане зобов`язання за договором про надання банківських послуг б/н від 01.06.2016 перед АТ КБ «ПриватБанк», оскільки сума нарахованих та сплачених відсотків за використання кредитного ліміту (176576,35 грн ) перевищує суму заборгованості [PERSON] за тілом кредиту, а також загальний баланс на кредитній картці на кінець періоду (141085,66 грн та 153453,04 грн відповідно). Відтак позивач за первісним позовом не довів належними та достатніми доказами, що сторонами Договору були погоджені умови щодо порядку та розміру сплати відсотків за користування кредитними коштами та що [PERSON] такі умови Договору порушив і не виконав. Отже, кошти, сплачені [PERSON] як відсотки за користування кредитом, не підлягали стягненню з відповідача, а тому фактично є коштами, які [PERSON] сплатив на погашення заборгованості за тілом кредиту, тобто повернув фактично отримані ним від банку кредитні кошти. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що первісний позов не є обґрунтованим та задоволенню не підлягає. Щодо обґрунтованості позовних вимог за зустрічним позовом суд зазначає таке. Стаття 203\~ЦК України\~визначає загальні\~вимоги,\~додержання яких\~є необхідним\~для чинності\~правочину.\~Зміст правочину\~не може\~суперечити цьому\~Кодексу,\~іншим актам\~цивільного законодавства,\~а також\~інтересам держави\~і суспільства,\~його моральним\~засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України). Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином законодавством встановлено презумпцію правомірності правочину, тобто укладений правочин є дійсним, якщо він не визнаний недійсним судом, або його недійсність не встановлена законом. У постанові Верховного Суду від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17 зроблено висновок про те, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Так, в обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] зазначав про те, що умови Договору суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та ЦК України, зокрема, ч. 1, 4 ст. 11 вказаного закону. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній станом на 01.06.2016, тобто на момент укладення спірного договору) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Не вважається пропонуванням споживчого кредиту застереження про можливість надання його під час придбання продукції. Згідно з\~ч.\~4\~ст.\~11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»\~(в\~редакції,\~чинній станом\~на 01.06.2016) договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Системний аналіз зазначених вище норм Закону України «Про захист прав споживачів» свідчить про те, що положення такого Закону поширюються на правовідносини не щодо укладення будь-якого кредитного договору, а саме щодо укладення договору про надання споживчого кредиту з метою придбання споживачем продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором. Разом з тим докази, які б підтверджували, що під час укладення між сторонами спірного кредитного договору [PERSON] мав намір отримати кошти з метою придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, суду не надані. Так само зі змісту анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 30) не вбачається, що така анкета-заява була підписана сторонами з метою укладення саме договору споживчого кредиту, відповідно до якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надало [PERSON] кошти для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором. При цьому, як встановив суд вище, Паспорт споживчого кредиту був підписаний [PERSON] лише 31.07.2018 та не може вважатися частиною кредитного договору, укладеного 01.06.2016. З урахуванням викладених обставин суду не доведено, що на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак суд доходить висновку, що доводи [PERSON] в цій частині є необґрунтованими. Відтак [PERSON] не довів суду, що спірний правочин суперечить іншим актам цивільного законодавства, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів». Про невідповідність Договору від 01.06.2016 інтересам держави і суспільства, його моральним засадам [PERSON] у зустрічному позові не зазначав. Крім цього, суд доходить висновку, що укладений між сторонами договір відповідав дійсній волі [PERSON] , оскільки останній висловив свою волю на укладення цього договору шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк». Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 674/461/16-ц, у якій зазначено, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує намір та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або уповноваженими особами. Також [PERSON] не довів суду належними, допустимими та достатніми доказами, що при укладенні кредитного договору банк надав [PERSON] неповну чи недостовірну інформацію щодо умов укладеного договору в частині надання банком у користування кредитних коштів та обов`язку відповідача такі кошти повернути у повному обсязі. При цьому, приймаючи до уваги правові позиції Верховного Суду України, викладені у постановах від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14 та від 30.11.2016 у справі № 910/31110/15, під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення ст. 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного права. За результатами розгляду такого спору вирішуються питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав для недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Разом з тим [PERSON] не надав докази на підтвердження порушення його прав та не обґрунтував, в чому саме полягало порушення його прав унаслідок укладення спірного договору. Натомість з наданих АТ КБ «ПриватБанк» доказів, зокрема з виписки за договором б/н за період з 31.07.2018 до 02.06.2022 (а.с. 12-27) вбачається, що [PERSON] активно користувався кредитними коштами, що свідчить про те, що даний правочин був укладений в інтересах [PERSON] . При цьому захист прав [PERSON] в частині спростування обов`язку сплачувати відсотки за користування кредитними коштами відбувся шляхом встановлення судом цих обставин та відмови у задоволенні первісного позову. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що зустрічний позов не є обґрунтованим та задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач за первісним позовом АТ КБ «ПриватБанк» сплатив судовий збір у 2481 грн, що підтверджується платіжним дорученням № BOJ63B3NJU від 03.06.2022 (а.с. 84). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір слід покласти на АТ КБ «ПриватБанк». Також при зверненні до суду з зустрічним позовом позивач за зустрічним позовом [PERSON] сплатив судовий збір у сумі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією № 4188-1929-9648-0412 від 12.09.2022 (а.с. 166). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір слід покласти на [PERSON] . Крім цього, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що адвокат Осів П.В. до закінчення судових дебатів зробив усну заяву про подання доказів на підтвердження розміру судових витрат, понесених [PERSON] у зв`язку з розглядом цієї справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, суд вважає за необхідне згідно зі ст. 246 ЦПК України призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл цих судових витрат.

Outcome: approved