Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

Моторно (транспортне) страхове бюро України звернулось з вищезазначеним позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 24.08.2019 року близько 23 год. 30 хв. у Харківській області, Первомайському районі, поблизу с.Шульське сталася дорожньо-транспортна пригода, у якій мотоцикл «МТ-10», номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок ДТП [PERSON] помер на місці події. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Представник потерпілої [PERSON] своєчасно звернувся до позивача із Повідомленням про ДТП 08.07.2020 року, та заявою на виплату страхового відшкодування від 08.07.2020 року. Позивач відшкодував завдані відповідачем збитки внаслідок ДТП у розмірі 29700 грн. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання в якому просив розглянути справу за відсутності представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляд справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, враховуючи, що сторони по справі належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надали, відповідач також не подав відзив на позовну заяву тому у відповідності з вимогами ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін по справі, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності були встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 24.08.2019 року близько 23 год. 30 хв. у Харківській області, Первомайському районі, поблизу с.Шульське сталася дорожньо-транспортна пригода, у якій мотоцикл «МТ-10», номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок ДТП [PERSON] помер на місці події. Відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25.07.2022 року встановлено, що постановою старшого слідчого відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області від 15.02.2021 року, кримінальне провадження № 12019220000001241, відомості про яке внесенні до ЄРДР 24.08.2019 року, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (а.с.4-9). На дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована. Представник потерпілої [PERSON] своєчасно звернувся до позивача із Повідомленням про ДТП 08.07.2020 року, та з заявою на виплату страхового відшкодування від 08.07.2020 року. (а.с.14,15). Розмір відшкодування шкоди, внаслідок ДТП склав 29700,00 грн. (а.с. 16-21). Позивач відшкодував завдані відповідачем збитки потерпілій особі відповідно до довідки №1 від 12.10.2022 року в розмірі 29700,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2543105 від 15.10.2022 року (а.с.20,21). Відповідно до вимог частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Водночас відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До таких належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Шкода, спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права, власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише внаслідок спричинення шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Відповідно до ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, згідно зі спеціальним Законом України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» . Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Згідно з ст.6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, в порядку визначеному законом. Згідно з п.40.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, передбачених у статті 41 Закону. Відповідно до ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п. 38.2.1 ст.38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, зокрема: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. З огляду на викладене, враховуючи, що [PERSON] не довів, що ДТП сталося за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі смерті, тому у даному випадку Моторне (транспортне) страхове бюро України має право зворотної вимоги до відповідача, як винної особи у розмірі виплаченого страхового відшкодування в сумі 29700,00 грн. На підставі викладеного, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2481,00 грн.

Outcome: approved