Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, просить ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики у сумі 24000,00 доларів США, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 1645,15 доларів США, процент від суми позики в сумі 7280,55 доларів США, та звільнити позивача від сплати судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01 січня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів у сумі 24000,00 доларів США на строк до 31 грудня 2018 року. На підтвердження укладеного договору позики відповідач в присутності двох свідків видав позивачу розписку, в якій зобов`язався повернути позику у вищевказаний строк. Прострочка виконання зобов`язання з боку відповідача станом на 14 квітня 2021 року складає 835 днів. Сума заборгованості перевищує п?ятдесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а тому позивач вважає, що має право на отримання процентів від суми позики в розмірі облікової ставки НБУ (ст.1048 ЦКУ), розмір яких за час користування коштами позивачем розраховано у сумі 7280,55 дол.США. Крім того посилаючись на ст.625 ЦКУ, позивач просить стягнути 3 відсотки річних від простроченої суми, яка становить 1645,15 дол.США. Оскільки у встановлений договором строк відповідач борг не повернув, процентів не сплачував, уникає зустрічей з позивачем, тому [PERSON] змушений звернутись до суду з даним позовом про стягнення заборгованості. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, відзив від відповідача не отримував, заборгованість не сплачена, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судові засідання, призначені на 30.11.2022, 20.02.2023 не з`явився повторно, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення йому поштових відправлень, причин неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 3\~ст. 131 ЦПК України\~учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до п.1 ч.3\~ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зі згоди представника позивача та на підставі наявних у справі даних і доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні докази у справі, з`ясувавши обставини, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог,\~відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Договір позики є одним з його видів. За змістом ст. 1046 ЦК України\~за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду або такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, і одночасно він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Під час розгляду цивільної справи № 761/11028/14-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 21.03.2018 зазначив, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для його виконання сторонами. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України регламентовано, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Крім того, згідно частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Також частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові № 127/15672/16-ц від 08 листопада 2019 року Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. За змістом частини першої статті 1048 ЦК України, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Облікова ставка Національного банку України (далі\~НБУ) є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України\~гривні. Висновок, що чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти міститься у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-2667цс16. Під час розгляду справи № 337/4737/17-ц (постанова від 28.07.2021) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ в національну валюту України - гривню буде суперечити частинам першій, третій статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника. Відтак, під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України\~гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики\~є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Вказаний висновок висловлений, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16 (провадження 14-465цс18). Судом встановлено, що на підтвердження факту отримання коштів відповідач надав позивачу власноручно написану розписку від 01.01.2017, копія якої долучена до матеріалів справи, згідно якої [PERSON] , [INFO] , паспорт серія [NUMBER] виданий Олевським РВ УМВС України в Житомирській області 28.11.2008 року, зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , 01 січня 2017 року одержав у борг від [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] виданий Богунським РВ УМВС України в Житомирській області 01.09.1998 року, проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , грошові кошти в сумі 24000,00 (двадцять чотири тисячі) доларів США. Зобов`язується повернути гроші в повному обсязі своєчасно 31 грудня 2018 року. Розписка написана в присутності: [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] (а.с.4). У справі, яка розглядається, надана відповідачем розписка містить у собі всі складові, які дають підстави вважати про укладення між сторонами саме договору позики. Розписка містять дані щодо умови отримання позичальником у борг із зобов`язанням його повернення та дати отримання коштів, а також дати їх повернення. Оскільки в судовому засіданні не здобуто доказів виконання відповідачем грошового зобов`язання, слід вважати встановленим, що борг позивачу не повернуто, і тому, позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 24000,00 доларів США суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Згідно розрахунку позивача від 14.04.2021, який міститься у матеріалах справи (а.с.5), сума відсотків за ч.2 ст.625 ЦК України (3 % річних) за користування грошовими коштами за період з 01.01.2019 по 14.04.2021 становить 1645,15 доларів США. Враховуючи вищенаведене, такі вимоги також слід визнати обґрунтованими і задоволити. Згідно розрахунку позивача від 14.04.2021, який міститься у матеріалах справи (а.с.6), сума процентів за користування коштами згідно ст.1048 ЦК України за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 становить 7280,55 доларів США. Як вбачається з матеріалів справи, предметом договору позики виступали кошти в іноземній валюті - долари США, а розмір процентів сторонами не визначений. Таким чином, враховуючи вищевикладене, що стосується вимоги про стягнення процентів за користування позикою, в її задоволенні належить відмовити, оскільки у справі, яка розглядається, сума позики виражена в іноземній валюті, а умовами договору не передбачено можливість нарахування процентів, приписи частини першої статті 1048 ЦК України на спірні правовідносини не поширюються, що виключає можливість стягнення процентів, обрахованих позивачем на підставі цієї норми. Відтак, позов слід задоволити частково та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованість за договором позики в загальному розмірі 25645,15 доларів США, яка складається з: 24000,00 доларів США - сума позики; 1645,15 доларів США - три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення за період з 01.01.2019 по 14.04.2021. Під час розгляду справи № 464/3790/16-ц (постанова від 16.01.2019) Велика Палата Верховного Суду вказала, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. З метою правильного розуміння суті цього рішення суд не буде зазначати гривневого еквіваленту заборгованості за договорами позики, яка виражена в доларах США. Згідно довідки до акта огляду МСЕК серія 10 ААБ №239989, пенсійного посвідчення № [NUMBER] [PERSON] має другу групу інвалідності. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 7184,64 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial