Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить зобов`язати Акціонерне товариство «Універсал банк» (надалі - АТ «Універсал Банк») встановити особу неналежного отримувача коштів при здійсненні переказу 26 вересня 2022 року та стягнути з неналежного отримувача помилково перераховані кошти у розмірі 30000,00 грн; стягнути судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 26 вересня 2022 року о 21.22 год. помилково здійснив переказ особистих коштів у розмірі 30000,00 грн на картку номер [NUMBER] , через помилку при заповненні банківських реквізитів одержувача грошових коштів. Факт здійснення помилкового переказу коштів підтверджується квитанцією № 4890369 від 26 вересня 2022 року. При виявленні помилки звертався до АТ «Універсал Банк» з вимогою повернути помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача кошти. Крім того, звертався до співробітників технічної підтримки АТ «Універсал Банк», однак не отримав повної відповіді на поставленні запитання та пояснення стосовно подальших способів вирішення ситуації, а саме повернення помилково перерахованих коштів. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 15 грудня 2022 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С. Ухвалою суду від 20 грудня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду на 07 лютого 2023 року. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами представник відповідача в порядку ст. 178 ЦПК України подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує в повному обсязі проти заявлених позовних вимог, а позовні вимоги вважає необґрунтованими з наступних підстав. В позовній заяві, як на підставу задоволення позовних вимог, позивач посилається на ту обставину, що 26 вересня 2022 року о 21:22 особисто при здійсненні платежу помилково перерахував кошти на банківську картку № [NUMBER] , нібито неналежного отримувача на суму 30 000,00 грн. Враховуючи дані твердження позивач визнає, що він особисто, під час перерахування грошових коштів зробив помилку (помилковий переказ) та не пересвідчився в правильному введенні реквізитів одержувача/отримувача грошових коштів. Банк, після звернення позивача, намагався зв`язатись з «помилковим» отримувачем, але нажаль отримувач коштів не вийшов на зв`язок і відповідно не надав своєї згоди на списання коштів, про що було повідомлено Позивача шляхом направлення відповідного повідомлення від служби підтримки «Monobank». Отже, АТ «Універсал Банк» не є набувачем зазначених коштів та не є їх власником, а отже є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки в даному випадку набувачем та власником коштів є особа, на рахунок якої був виконаний грошовий переказ. Окрім того, у поданому відзиві представник відповідача зазначає, що надано до позовної заяви копія квитанції про здійснення платежу № 4890369 від 26 вересня 2022 року не є належним та допустимим доказом, оскільки в ній відсутні відомості про платника (код платника та номер його рахунку), найменування надавача платіжних послуг, суму платежу словами, підпис платника, відомості про отримувача та про надавача платіжних послуг отримувача. Представник відповідача зазначає, що позивачем не доведено, що даний переказ був помилковим чи неналежним. Представник відповідача вказує на те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Позивач в судове засідання не з?явився, про розгляд справи повідомлений судом належним чином шляхом направлення судової повісти засобами поштового зв`язку та смс повідомлення про виклик до суду. 17 січня 2023 року надіслав на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з?явився, про розгляд справи повідомлений судом належним чином. 08 лютого 2023 року через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без його участі, зазначивши, що заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Враховуючи, що в судове засідання не з?явилися всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 26 вересня 2022 року [PERSON] здійснив перерахунок коштів на суму 30000,00 грн. на рахунок [NUMBER] , що підтверджується квитанцією 4890369 від 26 вересня 2022 року. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно п. 8 ч.1 ст.1 Закону України «Про платіжні послуги» дистанційна платіжна операція - платіжна операція, що здійснюється із застосуванням засобів дистанційної комунікації. Відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» ініціатор - особа, яка на законних підставах ініціює платіжну операцію шляхом формування та/або подання відповідної платіжної інструкції, у тому числі із застосуванням платіжного інструменту. До ініціаторів належать платник, отримувач, стягувач, обтяжував. Відповідно до п. 52 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» отримувач - особа, на рахунок якої зараховується сума платіжної операції або яка отримує суму платіжної операції в готівковій формі. Відповідно до п. 54 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції. Відповідно до п. 57 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього. Відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги» платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у платіжній інструкції, суті платіжної операції. У разі виявлення невідповідності інформації платник має відшкодувати надавачу платіжних послуг шкоду, заподіяну внаслідок такої невідповідності інформації. Відповідно до п. 42 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі. Відповідно до п. 43 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» неналежний отримувач - особа, на рахунок якої без законних підстав зарахована сума платіжної операції або яка отримала суму платіжної операції в готівковій формі. Таким чином, АТ «Універсал Банк» не є належним відповідачем по справі, оскільки належним відповідачем має бути особа, якій були перераховані кошти та яка їх отримала. Позивач до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, тому суд не зміг отримати згоду на залучення до участі у справі належного відповідача. Згідно вимог ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Відповідно до ст. 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банки зобов`язані забезпечити збереження банківської таємниці. Статтею 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено порядок розкриття банківської таємниці. Розглядаючи позовні вимоги суду необхідно вирішити питання щодо належності та ефективності обраного позивачем способу захисту за цими вимогами. Як випливає зі змісту статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19). Відповідно до частин першої, другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19). Суд звертає увагу, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тобто спосіб захисту має бути дієвим (ефективним), а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи. Завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом або захисту порушеного права в інший спосіб. Тобто вирішення справи в суді має на меті, зокрема, вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору у іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки заявлені вимоги не є ефективним способом захисту. Суд роз`яснює, що позивач має можливість звернутися до суду зі заявою про розкриття банківської таємниці, щодо особи на рахунок якої позивач помилково перерахував грошові кошти, в порядку, передбаченому главою 12 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до АТ «Універсал банк» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує положення ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що при відмові в задоволенні позовних вимог судові витрати понесені позивачем по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. Враховуючи вищенаведене, ст. 2,10, 13,18, 43, 44, 76-81, 89, 141, ЦПК України, суд

Outcome: dismissed