Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] . У 2016 році шлюб був розірваний рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. У шлюбі народилась дитина син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею. Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надавав, у зв`язку з чим, рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.06.2015 з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача, на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 грн на місяць, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Натомість, з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання дитини значно зросли, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, позивач вважає, що розмір аліментів має бути достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи те, що відповідач проходить військову службу та отримує грошове забезпечення, позивач просить суд: збільшити розмір аліментів на дитину, які стягуються з відповідача на користь позивача, на утримання неповнолітньої дитини, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2600,00 грн щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач, відповідно до ч. 1 ст. 276 ЦПК України, подала до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідач, про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлявся належним чином, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк не подав суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також не подав до суду відзив на позовну заяву. У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.\~ Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 3) від спільного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , батьками яких вказані позивач та відповідач. Дитина проживає разом із позивачем. Як вбачається з виконавчого листа, виданого 08.10.2015 Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с. 4) з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 грн на місяць, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви з 12.03.2015 й до моменту досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що коштів, які присуджено рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.06.2015 не достатньо для належного розвитку дитини. Крім того, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що не відповідає сумі стягнутих аліментів. Суд вважає таку позицію позивача необґрунтованою з таких підстав. Так, вирішуючи питання стягнення аліментів, суд виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо своєї дитини, передбаченого ст. 141 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, у відповідності до ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВРУ від 27 лютого 1991 року. Статтею 51\~Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована\~Постановою ВР України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Статтею 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ст. 180 СК України, обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Згідно з ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Також аналогічні рекомендації з цих підстав викладені у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно з ч. 1 ст.\~192\~СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Згідно з п. 23 Пленум Верховного Суду України у постанові №3\~від 15.05.2006\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до\~СК України,\~ЦПК України, який, зокрема, передбачає підвищення мінімального розміру аліментів, спрощення процедури стягнення аліментів та оголошення аліментів власністю дитини. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Стаття 192\~СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом з цим, доказів, які б відповідали вимогам ст. ст.\~78,\~79,\~80 ЦПК України\~щодо розміру доходу відповідача позивачем не надано. Частиною 1\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розпорядившись своїми цивільними та процесуальними правами на власний розсуд, позивач не виконав вимог закону щодо належного обґрунтування та доказування позову. Разом із цим, стягувач аліментів за наявності для того підстав не позбавлений права і в подальшому ставити питання про зміну розміру стягуваних аліментів зі зміною способу їх стягнення чи без такої зміни, чи діяти в інший передбачений законом спосіб на захист прав дітей. Разом з цим, суд звертає увагу позивача, що згідно з ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Частиною 2 ст.\~182\~СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, державний виконавець, при стягненні аліментів визначає мінімальний розмір аліментів з урахуванням внесених змін у ст. 182 СК України. Отже, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення рішення про зміну розміру аліментів на утримання дитини, оскільки цей розмір встановлено законом. При цьому, питання визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватись з боржника, віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів. Крім того, необхідно зазначити позивачу, що 02.04.2021 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення» від 31 березня 2021 року № 278. Змінами до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, зазначений Порядок поширено на державних та приватних виконавців. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що зазначені позивачем обставини не відносяться до істотних у розумінні статті 192 СК України\~та не є підставою для збільшення розміру аліментів, а належних та допустимих доказів, які б свідчили, що у сторін значно змінилось матеріальне становище, позивачем не надано, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки вимоги позивача є необґрунтованими та належними доказами не підтверджені.

Outcome: dismissed