Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

07 вересня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи - Миргородська районна військова адміністрація, орган опіки та піклування Миргородської міської ради, орган опіки та піклування Сенчанської сільської ради Полтавської області про визначення місця проживання дитини. В обґрунтуванні своїх позовних вимог [PERSON] зазначив, що з 2011 року по 2018 рік він перебував у шлюбних відносинах з [PERSON] . У шлюбі, [INFO] народився син [PERSON] . З вересня 2018 року дитина проживала з матір`ю. Згідно рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 липня 2021 року з позивача на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % розміру прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 22.06.2021 року. Відповідачка чинила перешкоди у спілкуванні з сином, внаслідок чого позивач змушений був звертатися до правоохоронних органів з відповідною заявою. З 10 травня 2022 року і до цього часу син, за згодою відповідачки, постійно проживає з позивачем за місцем проживання в с.Вирішальне Миргородського району Полтавської області, де для нього створені всі умови для нормального проживання, навчання та розвитку. За цей період відповідачка участі у вихованні сина не приймала, не відвідувала його, матеріальної допомоги на утримання сина не надавала. В серпні 2022 року відповідачка почала вимагати повернути дитину, щоб він мав змогу ходити до школи в с. Зубівка Миргородського району Полтавської області. Позивач заперечує проти проживання дитини з відповідачкою через те, що вона не може забезпечити необхідні умови для нормального життя дитини, її розвитку та буде суперечити інтересам дитини. Відповідачка не має свого житла, проживає з матір`ю та новим співмешканцем, що створює психологічний тиск на сина. Проживання сина з позивачем відповідає бажанню самої дитини. Позивач просить визначити місце проживання дитини - малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком - [PERSON] та стягнути з відповідачки понесені судові витрати. 28 вересня 2022 року ухвалою суду відкрито провадження по вищезазначеній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 07 листопада 2022 року підготовче провадження по справі закрите та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав вимоги, викладені в позовній заяві. Також пояснив суду, що він проживає разом з сином в приватному будинку, де є пічне опалення. Сину у нього подобається - гуляє, їздить на техніці. До школи дитина не ходить, але навчається в школі он-лайн. Офіційно позивач працює - займається вирощуванням сільськогосподарських культур на земельній ділянці, яка у нього є, працює у ФОП [PERSON] . Відповідачка до дитини не телефонує і не приїздить. Представник позивача - адвокат Сидоренко Ю.В. в судовому засіданні підтримав повністю заявлені позовні вимоги. Пояснив, що дитині некомфортно жити з відповідачкою та її співмешканцем. В квартирі, де зараз проживає відповідачка немає навіть окремого ліжка для дитини. З батьком [PERSON] буде краще, ніж з матір`ю. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги позивача не визнала і просила відмовити в їх задоволенні повністю, зважаючи на наступне. Після розлучення дитина проживала разом з нею. З позивача за рішенням суду стягувалися аліменти на утримання дитини, однак позивач сплачував їх нерегулярно. Причиною розлучення стала негативна поведінка позивача- образи, фізичне насильство в сім`ї. Позивач негативно впливає на сина - дозволяє негативно ставитися до матері. Під час спільного проживання [PERSON] вів себе неадекватно, внаслідок чого викликала поліцію. [PERSON] хоче займатися танцями та боксом, але такої можливості зараз немає, бо син живе у батька в селі. Відповідачка ніколи не забороняла позивачу бачитися з сином, однак позивач зловживав своїми правами - забирав дитину посеред уроків, дитину повертав в брудному одязі. Позивач за дитиною не слідкує. Фактично дитина майже цілий день сама без нагляду дорослих, до школи не ходить, не лікується. По телефону відповідачка майже не спілкується з дитиною через заборону з боку позивача. Вона офіційно працює та отримує заробітну плату. Співмешканець гарно ставиться до [PERSON] , допомагає матеріально. [PERSON] подобається в [PERSON] . Представник відповідача - адвокат Долженко О. М. в судовому засіданні просила відмовити з задоволенні позову [PERSON] з наступних підстав. Сторони розлучилися через негативну поведінку позивача. Після розлучення в 2018 році позивач не в повному обсязі сплачував аліменти на утримання сина, мав заборгованість. Після повномасштабної агресії з боку росії позивач почав цікавитися долею сина та почав його відвідувати, забирав зі школи, не ставлячи матір дитини до відома. На думку представника відповідача така поведінка свідчить про намагання [PERSON] ухилитися від сплати аліментів або уникнути від військової служби під час війни. Відповідачка офіційно працює, має заробітну плату. В противагу позивачу [PERSON] має позитивну характеристику. Акт обстеження умов проживання [PERSON] цілком задовільний для проживання сина. Позивач забороняє сину спілкуватися з матір`ю та бабусею. [PERSON] - єдиний учень в класі, який не ходить до школи і не спілкується з однокласниками. Проживання дитини разом з матір`ю відповідає інтересам дитини. В судовому засіданні [PERSON] [INFO] пояснив, що йому подобається жити у батька, кататися на транспорті. До школи він не ходить але навчається онлайн. Їжу готує батько. Допитана в судовому засіданні в якості педагога-психолога [PERSON] пояснила, що малолітній [PERSON] давав пояснення без тиску, добровільно, але відчувається, що дитина перебуває під тиском батька (а.с.107-109). В судове засідання представники третьої особи - органу опіки та піклування Сенчанської сільської ради Полтавської області та відділу служби у справах дітей Миргородської міської ради Полтавської області не з`явилися. Надали суду заяви про розгляд справи без їх участі (а.с. 104, 106, 130, 148, 169, 171). В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона складала акт проживання умов малолітньої дитини в м. Миргород. Як пояснила [PERSON] дитина з весни 2022 року перебувала у батька. Умови в квартирі для проживання дитини цілком задовільні. Скарг на [PERSON] не було. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона складала акт проживання умов малолітньої дитини в с.Зубівка та м. Миргород. Умови в квартирі та будинку в селі для проживання дитини цілком прийнятні. Свідок [PERSON] пояснив, що він складав акт проживання умов малолітньої дитини в с.Зубівка. Умови в селі для проживання дитини цілком прийнятні. Є окрема кімната, ноутбук для навчання, меблі, туалет і ванна кімната. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він є сусідом позивача [PERSON] , який проживає сам з сином [PERSON] . У дитини є окрема кімната та всі умови для проживання. Відповідачку по справі не знає. Щодо достовірності відомостей в акті умов проживання дитини пояснив, що відомості вносилися зі слів [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила суду, що була присутня при складанні акту умов проживання [PERSON] у батька. Дитина до школи не ходить, хоча школа знаходиться поруч. У [PERSON] є земельна ділянка площею 2 га та тримає господарство - гуси, кури, свині. При складанні акту до оселі [PERSON] не заходила і дані вказано зі слів позивача. Свідок [PERSON] пояснив, що він співмешкає з відповідачкою з 2020 року. Зараз проживають в м. Миргород в його квартирі, до цього проживали в с.Зубівка. У 2020 та 2021 році разом з [PERSON] їздили до моря. [PERSON] не дозволяє відповідачці бачитися з сином, не дозволяє спілкуватися по телефону, не дозволяє сину відвідувати школу. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є класним керівником [PERSON] . До школи [PERSON] не ходить з початку навчального року. Він єдиний з класу, хто вчиться онлайн. Позивач обіцяв привезти [PERSON] на свято «1 вересня», але не зробив цього, хоча відповідачка прийшла на свято до сина. Телефон [PERSON] або не відповідає, або бере тато дитини. Домашні завдання [PERSON] не завжди виконує. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона була класним керівником в класі [PERSON] в с.Зубівка. Батько цікавився навчанням сина по телефону. Мама займалася навчанням сина і доглядала - [PERSON] був завжди охайно одягнутим. Дитина більш прив`язана до батька. На батьківські збори приходила відповідачка. Коли дитина була у батька - домашнє завдання не завжди виконувалося. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою відповідачки в с.Зубівка. [PERSON] працює перукарем. Два роки тому до будинку відповідачки викликали поліцію через неадекватну поведінку позивача. [PERSON] останнім часом зробився замкнутим, не телефонує бабусі. [PERSON] в с.Зубівка мав багато друзів. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що вона є тіткою відповідачки. За життя в с.Зубівка у зв`язку з неадекватною поведінкою позивача викликали поліцію. [PERSON] дозволяв ображати відповідачку при синові. [PERSON] став замкнутим. Позивач не дозволяє бабусі спілкуватися з онуком [PERSON] . Відповідачка працює, матеріально забезпечувала сина. Проживаючи в м.Миргород [PERSON] відвідував школу - їздив до школи на шкільному автобусі. Свідок [PERSON] пояснив, що він працював директором гімназії в с.Зубівка, де навчався [PERSON] . Відповідачка дозволяла позивачу забирати зі школи сина, однак той не завжди вчасно дитину повертав додому. Мати дитини займалася вихованням. Батька [PERSON] побачив тільки в 4-му класі, до цього з позивачем знайомим не був. Мати [PERSON] цікавилася навчанням сина. Класний керівник [PERSON] повідомила, що позивач забрав сина зі школи та написав заяву про переведення на дистанційну форму навчання. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є рідною сестрою відповідачки. Раніше сім`я [PERSON] проживала в с.Зубівка, але після розлучення відповідачка залишилася прожити в с. Зубівка, а потім переїхала до м. Миргород. Розлучення сталося через негативну поведінку позивача до [PERSON] . З травня 2022 року позивач раптово забрав до себе дитину і не дає бачитися з матір`ю та бабусею [PERSON] . [PERSON] привчала сина до порядку та дисципліни, що не подобалося [PERSON] , а батько [PERSON] навпаки, обіцяв сину різні подарунки. Позивач у присутності сина дозволяв ображати словами [PERSON] . Відповідачка повністю забезпечувала сина в потребах, доглядала. [PERSON] подобалося жити з мамою в м. Миргороді, подобалося їздити шкільним автобусом до школи. [PERSON] скучав за батьком. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона раніше навчала [PERSON] в 3 та 4 класі. Доглядала його відповідачка, цікавилася навчанням сина, була присутня на всіх батьківських зборах та шкільних святах. Батька дитини бачила тільки один раз у школі в директора. Відповідачка ніколи не сварила сина. Позивач дозволяв ображати [PERSON] в присутності дитини. [PERSON] подобалося грати у футбол, він мав друзів. Відповідачка дозволяла позивачу забирати сина до себе на вихідні. Зараз [PERSON] не ходить до школи, онлайн навчання відвідує не завжди, домашнє завдання виконує не в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено наступне. З 2011 року по 2018 рік позивач перебував у шлюбі з [PERSON] , від якого мають сина [PERSON] [INFO] (а.с.6). З вересня 2018 року дитина проживала з матір`ю. Згідно рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 липня 2021 року з позивача на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % розміру прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 22.06.2021 року (а.с.51). З 10 травня 2022 року син [PERSON] постійно проживає з позивачем за місцем проживання в с.Вирішальне Миргородського району Полтавської області. В серпні 2022 року відповідачка почала вимагати повернути дитину, щоб він мав змогу ходити до школи в с.Зубівка Миргородського району Полтавської області. На даний час учень 5 класу Зубівської гімназії [PERSON] не відвідує навчальні заняття з 01.09.2022 року, домашні завдання виконує несистематично і не в повному обсязі (а.с. 50, 79, 154). Позивач з 26 вересня 2022 року працює підсобним робітником у ФОП [PERSON] (а.с.82). З червня 2021 року позивач має заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] на загальну суму 25912 грн. 60 коп. (а.с. 131, 132). Відносно позивача [PERSON] 13.11.2022 року складався адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за заявою відповідачки (а.с. 152). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частиною 3 статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до висновку щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , який було надано виконавчим комітетом Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області від 31.10.2022 року, місцем проживання малолітнього [PERSON] було доцільно визначено разом з матір`ю [PERSON] (а.с.67-71), яка має позитивну характеристику (а.с.49). Згідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітньої. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Крім того, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральності та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Враховуючи те, що [PERSON] займається вихованням малолітньої дитини, піклується про неї, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням віку дитини, суд вважає, що на даний час проживання малолітнього сина з матір`ю, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному. За таких підстав у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи - Миргородська районна військова адміністрація, орган опіки та піклування Миргородської міської ради, орган опіки та піклування Сенчанської сільської ради Полтавської області про визначення місця проживання дитини - слід відмовити, як заявлений безпідставно.

Outcome: dismissed