Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

14.10.2022 року позивач звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «НПО СВАРОГ»,\~в якому\~просить стягнути\~з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 27968 грн. 44 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 71156 грн. 50 коп. та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. 00 коп. Обгрунтовано позов тим, що 09 серпня 2021 року, позивач, був прийнятий на посаду енергетика виробництва в Товариство з обмеженою відповідальністю «НПО СВАРОГ». 11.04.2022 року позивача було звільнено на підставі наказу № 11/04-ОС-К від 11.04.2022 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Згідно із довідкою відповідача, станом на 12 жовтня 2022 року підприємство має перед позивачем заборгованість по заробітній платі у сумі 27968 гривень 44 копійок. Крім того, позивач набув право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у період з 11.04.2022 року по 12.10.2022 року, а також внаслідок незаконних дій відповідача щодо невиплати заробітної плати, позивач зазнав душевні страждання, наслідком яких стало погіршення фізичного та духовного стану, тому просив стягнути моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.10.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. 01.12.2022 року представник відповідача подав письмовий відзив на позовну заяву, в якому просив в зв`язку з повною виплатою позивачу нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у сумі 27968 грн. 44 коп. (виплачена в розмірі 24494 грн. 50 коп. (утримано ПДФО та військовий збір)), враховуючи здійснення господарської діяльності відповідача в умовах дії форс-мажорних обставин та дією військового стану, що призвело та призводить до обмеженої діяльності через обставини непереборної сили закрити провадження у справі в частині стягнення невиплаченої заробітної плати, а в решті позовних вимог відмовити повністю через відсутність безпосередньої вини в затримці такої виплати. 09.12.2022 року представник позивача подав письмову відповідь на відзив в якому зазначив, що позивач був звільнений 11 квітня 2022 року з посади енергетика виробництва ТОВ «НПО СВАРОГ», на підставі Наказу №11/04-ОС-К від 11 квітня 2022 року, за угодою сторін. На день звільнення з роботи ТОВ «НПО СВАРОГ» нарахувало позивачу заборгованість з заробітної плати у сумі 27968,44 грн., але виплатити її відмовилося. Заборгованість з виплати заробітної плати виникла за період з 01.01.2022 року по 31.01.2022 року в розмірі 13589,40 грн.; за період з 01.02.2022 року по 24.02.2022 року в розмірі 9157,36 грн.; за період з 01.04.2022 року по 11.04.2022 року в розмірі 5221,68 грн. Заборгованість з виплати заробітної плати виникла до початку збройної агресії Російської Федерації проти України, а саме лютий 2022 року та після закінчення активних бойових дій на території міста Чернігова та Чернігівського району (квітень 2022). Згідно положень частини 3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітну плату. Враховуючи те, що відповідач на час звільнення позивача не здійснив з ним остаточний розрахунок по заробітній платі і розмір такої заборгованості позивачем не оспорюється, доказів відсутності вини відповідача в невиплаті даної заборгованості із заробітної плати суду не надано, а отже відповідач зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку заробітної плати при звільненні. Посилаючись на форс-мажор, як на підставу для звільнення від відповідальності, відповідач не довів належними та допустимими доказами, що у конкретному випадку між позивачем та відповідачем виникли обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути. У судовому засіданні представник позивач позов підтримав та пояснив, що дійсно суму заборгованості по заробітній платі відповідчем сплачено в повному обсязі 25.10.2022. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. 09.08.2021\~року позивач,\~був прийнятий\~на посаду\~енергетика виробництва\~в Товариство\~з обмеженою\~відповідальністю «НПО СВАРОГ» (а.с.6-8). 11.04.2022 року згідно наказу №11/04-ОС-К від 11.04.2022 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України позивача було звільнено із займаної посади (а.с.9). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із частиною 1 статті 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 1 статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно довідки ТОВ «НПО СВАРОГ» про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням заборгованість по заробітній платі [PERSON] становить 27968 грн. 44 коп. (а.с. 10). 25.10.2022 року позивачу було виплачено нараховану заробітну плату в розмірі 24494 грн. 50 коп. з відрахуванням ПДФО та військового збору, що підтверджується відомостями про виплату заробітної плати від 25.10.2022 року. Оскільки позивачу було здійснено виплату нарахованої разобітної плати в повному обсязі, тому дана вимога не підлягає задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із частиною 1 статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За розрахунком позивача, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.04.2022 по 12.10.2022 складає 71156 грн. 50 коп. (122 робочих днів * середньоденну заробітну плату 583 грн. 25 коп.). Відповідачем не надано доказів щодо спростування здійсненого позивачем розрахунку середньоденної заробітної плати. Відповідно до\~постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 08\~лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час (абзац 3 пункт 2). У пункті 8 постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» вказано, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З 24 лютого 2022 року, відповідно до\~Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в Україні введено\~режим воєнного стану. Згідно з частиною третьою статті 10\~Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" (далі - Закон)\~роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Однак, звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці,\~не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Згідно з частиною четвертою статті 10\~Закону, у разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. Згідно судової практики, що викладена в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 21 лютого 2019 року у справі № 225/4384/іб-ц, \~всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний\~розрахунок,\~виплатити всі\~суми,\~що йому\~належать;\~при невиконанні\~такого обов`язку\~з вини\~власника або\~уповноваженого ним\~органу настає\~передбачена статтею\~117\~КЗпП України\~відповідальність.\~Посилання заявника\~на те,\~що існує\~два варіанти\~стягнення на\~користь працівника\~середнього заробітку\~за час\~затримки розрахунку\~-\~по день\~проведення фактичного\~розрахунку або\~по день\~постановлення рішення\~суду,\~і законом\~не передбачено\~одночасне застосування\~обох вказаних\~варіантів (застосування\~одного варіанту\~виключає застосування\~іншого),\~є неспроможними,\~оскільки невиплата\~працівникові при\~звільненні всіх\~належних йому\~сум -\~це триваюче\~правопорушення,\~а тому\~працівник може\~визначити остаточний\~обсяг своїх\~вимог на\~момент припинення\~такого правопорушення,\~яким є\~день фактичного\~розрахунку). Як вбачається з копії трудової книжки 11.04.2022 року позивача було звільнено з ТОВ «НПО СВАРОГ», 28.04.2022 позивач став на облік в Чернігівський міський центр зайнятості та отримував допомогу по безробіттю. В подальшому 23.05.2022 року позивача прийнято на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Папернянський кар`єр склянних пісків» на посаду енергетика, де отримував заробітну плату (а.с. 6-8). При цьому позивач не надав суду доказів розміру виплаченої допомогм по безробіттю та розміру заробітної плати в ТОВ «Папернянський кар`єр склянних пісків», тому суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру середнього заробітку, з 71156 грн. 50 коп. до 20000 грн. 00 коп., що буде достатьою компенсацією відшкодування. Вказана позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2020 року у справі № 225/5266/18 (провадження № 61-7884св19). У зв`язку із викладеним вище, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 20000 грн. 00 коп. компенсації середнього заробітку, виплату вказаних сум провести після утримання податків та інших обов`язкових платежів на користь держави. Згідно зі ст.\~237-1\~КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрат нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до положень п.9\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995року\~№4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає\~також доведеним заподіяння позивачу моральної шкоди, що виразилась в душевних стражданнях. Вирішуючи питання розміру відшкодування суд враховує глибину та тривалість заподіяних душевних страждань і з урахуванням принципу розумності, об`єктивності та справедливості вважає достатньою компенсацією стягнення 500 грн. 00 коп. Оскільки розрахунок по невиплаченій заробітній платі було проведено з позивачем після подачі позову до суду, та з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення заробітної плати, тому з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимога про стягнення середнього заробітку була заявлена на загальну суму 71156 грн. 50 коп., а задоволена на 20000 грн. 00 коп., що складає 28 % від ціни заявленої вимоги, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір за розгляд вимоги про стягнення середнього заробітку у розмірі 277 грн. 87 коп. - пропорційно задоволених позовних вимог (28 % від 992 грн. 40 коп. судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви). Також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп. за вимогу про стягнення моральної шкоди.

Outcome: partial