Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~із згаданим\~вище позовом,\~в якому\~просить припинити за позивачем право власності на автомобіля марки TOYOTA, моделі RAV4, 2018 року випуску, колір червоний, VIN-код [NUMBER] , д.н.з [NUMBER] (далі-автомобіль). Визнати за відповідачем право власності на даний автомобіль та стягнути з відповідача грошову компенсацію за частки автомобіля в розмірі 471940,00 гривень. В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та 08.06.2019 року шлюб між ними розірвано. За час перебування у шлюбі за рахунок спільних коштів подружжя було придбано наступне нерухоме та рухоме майно: квартиру [ADDRESS] ; автомобіль марки TOYOTA, моделі RAV4, 2018 року випуску, колір червоний, VIN-код [NUMBER] , д.н.з [NUMBER] . Після розлучення, сторони за взаємною згодою здійснили поділ зазначеної вище квартири з розрахунку по частки квартири кожному. 02.11.2018 року позивач придбав спірний автомобіль, за кошти, які належали йому особисто. Останній не заперечував проти оформлення права власності на автомобіль виключно на відповідача, оскільки довіряв їй. В зв`язку з тим, що автомобіль зареєстрований на відповідача, в позивача відсутні будь-які документи на спірне авто. Станом на день звернення до суду із вказаним позовом відповідач проживає окремо та, як стверджує позивач, остання чинить перешкоди щодо користування транспортним засобом, тому, враховуючи викладене просить позов задоволити. У відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Дуліч Т.В. позов не визнала, зазначивши про те, що позивач уже звертався з аналогічним позовом до суду та рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 18.06.2021 року в справі №462/5194/19 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя відмовлено. Представник відповідача вказала, що за час перебування сторін у шлюбі, останні придбали квартиру та 02.11.2018 року за гроші, які [PERSON] передав її батько, вона придбала спірний автомобіль. Крім цього, між сторонами укладався договір про поділ майна подружжя від 04.01.2019 року та сторони здійснили поділ квартири [ADDRESS] по частки кожному. Будь-який спір щодо автомобіля відсутній. [PERSON] придбала автомобіль, що підтверджується договорем купівлі-продажу №6925 від 11.10.2018 року, кошти на придбання передавав її батько [PERSON] , який перебуває на роботі в Іспанії, де отримав кредит на покупку автомобіля, що стверджується відповідним кредитним договором №11090735 від 16.07.2018 року, відповідно до якого [PERSON] отримав 29 721,49 Євро кредиту, тому, враховуючи наведене, просить відмовити у задоволенні позову. /а.с.41-95/ Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві та додатково зазначив, що у справі №462/5194/19 про поділ спільного майна подружжя позовні вимоги відрізнялися, оскільки на вирішення суду не ставилося питання щодо припиннення за [PERSON] право власності на автомобіля марки TOYOTA, моделі RAV4, 2018 року випуску, колір червоний, VIN-код [NUMBER] , д.н.з [NUMBER] та щодо визнання за [PERSON] право власності на автомобіля марки TOYOTA, моделі RAV4, 2018 року випуску, колір червоний, VIN-код [NUMBER] , д.н.з [NUMBER] , чи будь яка інша позовна вимога, що зазначена в даній справі. Крім цього, відповідачем у поданому до суду відзиві на позовну заяву підтверджується факт придбання автомобіля під час перебування в шлюбі з позивачем. /а.с.100-101/ Ухвалою суду від 06.04.2022 року відкрито загальне позовне провадження в справі. /а.с.34/ Ухвалою суду від 24.05.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. /а.с.136/ Ухвалою суду від 04.07.2022 року в справі призначено автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступне запитання: Яка ринкова вартість автомобіля марки Toyota, моделі RAV 4, 2018 року випуску, червоного кольору, VIN-код [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Зупинено провадження в справі на час проведення експертизи. /а.с.157-158/ Ухвалою суду від 28.10.2022 року відновлено провадження в справі. /а.с.179/ Ухвалою суду від 02.12.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. /а.с.186/ Ухвалою суду від 05.12.2022 року заяву про забезпечення позову задоволено. Заборонено відчужувати транспортний засіб Toyota RAV 4, 2018 року випуску, червоного кольору, VIN- [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] . /а.с.193-194/ В судовому засіданні представник позивача адвокат Кульчицький О.С. позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити з наведених у ньому обгрунтувань. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Дуліч Т.В. у судовому засіданні позов не визнали, надали пояснення аналогічні викладеним у відзиві. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача та представника відповідача, врахувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.11.2017 року по 08.06.2019 року, що стверджується наявними в справі матеріалами. /а.с.7-8/ З рахунку-фактури №ДМ00000469 убачається, що вартість купівлі автомобіля марки TOYOTA, моделі RAV4, 2018 року випуску, колір червоний, VIN-код [NUMBER] становить 943\~888 гривень. /а.с.19/ Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 18.06.2021 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя відмовлено за безпідставністю позовних вимог. При цьому, позовні вимоги стосувалися припинення за відповідачем право власності на автомобіль марки «Тойота», 2018 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та визнання за ним право власності на даний автомобіль. Постановою Львівського апеляційного суду від 25.01.2022 року, апеляційна скарга [PERSON] залишена без задоволення, а рішення Залізничного районного суду м.Львова від 18.06.2021 року без змін./а.с.52-55/ Відповідно до Постанови Львівського апеляційного суду від 25.01.2022 року вказано, що апеляційний суд додатково звертає увагу, що згідно квитанції АТ КБ «ПриватБанк» Гошко Ю.Б. 11.10.2018 вніс на рахунок сервісного центру ТзОВ Діамант частину коштів необхідних для придбання автомобіля в розмірі 28 317 грн, тобто до продажу нерухомого майна. Означна обставина встановлена вищеозначеними рішеннями суду, є преюдиційною, тобто такими, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі №917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи №2429-Е від 17.10.2022 року, ринкова вартість автомобіля Toyota Rav4 2.5 Hybrid 5 dr (XA40) Dynamic AT, 2018 року випуску, ідентифікаційний (VIN) номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , на дату оцінки 16.09.2022 року, з урахуванням його стану, визначеного на момент експертного огляду 16.09.2022 року становила 832\~482,60 гривень. /а.с.160-178/ З наведеного встановлено що спірний автомобіль Toyota Rav4 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі такого поділу, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено законом або домовленістю між ними. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Отже, той з подружжя, хто вважає майно своїм особистим, повинен належними та допустимими доказами це довести. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 у справі № 372/504/17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 в справі № 334/9028/15-ц, від 16 грудня 2019 в справі № 333/2114/17, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 січня 2020 в справі № 462/6409/18. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Зі змісту ст.70 СК України убачається, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (пункт 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Як зазначалось судом вище, відповідно до положень ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. У пунктах 13 ч. 1 ст. 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач у цій справі просила припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються ст. 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації. Одночасно позивач позбавляється можливості користуватися спірним автомобілем, оскільки й автомобіль перебуває у спільній власності, однак така припиняється. Такий підхід відповідає закріпленим у ст.7 СК України засадам розумності й добросовісності, оскільки позивач позбавляється частки у праві власності, отримуючи гарантоване грошове відшкодування. Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У розумінні ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1ст. 77 ЦПК України). У вищевикладених обставинах суд приходить до висновку про недоведеність з боку відповідача обставин, про: - відсутність шлюбних відносин, на час купівлі автомобіля, оскільки таке твердження не доведено жодним доказом; - купівлю автомобіля, за рахунок кредитних коштів батька відповідачки [PERSON] , який перебуває на роботі в Іспанії, оскільки довідки з банку іспанського місту Sadabell (а.с. 86, 149) видавались під час існування судового спору з приводу автомобіля, та з приводу призначеня кредиту посилається виключно на "твердження клієнта". Інші надані відповідачкою документи відносно кредитного договору №11090735 від 16.07.2018 року, про отримання [PERSON] отримав 29 721,49 Євро, не містять відомостей про призначення кредиту та зв`язок його з купівлею автомобіля /а.с.56-86, 90-95/,/а.с.41-95/. Крім того, відсутні будь-які докази та достовірні пояснення, про те яким чином кредитні гроші опинились у відповідачки в Україні та на рахуноку ТзОВ Діамант. С приводу заперечень сторони відповідача про аналогічність позову за рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 18.06.2021 року в справі №462/5194/19, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя відмовлено, слід зазначити наступне. Зі змісту п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, підставою закриття провадження у справі є набрання законної сили рішення суду, ухваленє з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Разом з тим вивчиши, зміст позовних заяв в обох справах та судові рішення у справі №462/5194/19, суд приходить до переконання про неможливість застосування згаданої норми оскільки хоча обидва позови містять одну назву та посилаються на одні і тіж обставини, при першому розгляді судом фактично не розглядалась вимога про розділ майна поружжя. Враховуючи викладене вище, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки, позивачем доведено, що ним надавались кошти на купівлю авто, що в свою чергу не довела відповідач, як в частині надання коштів на купівлю авто та належній їй авто. Позовні вимоги позивача грунтуються на достатніх, належних, достовірних та допустимих доказах, в розумінні 77-80 ЦПК України, тому суд вважає позов обґрунтований, в зв`язку з чим підлягає задоволенню. Суд, задовольняючи позовні вимоги, суд приймає до уваги висновок автотоварознавчої експертизи №2429-Е від 17.10.2022 року, відповідно до якої ринкова вартість автомобіля Toyota Rav4 2.5 Hybrid 5 dr (XA40) Dynamic AT, 2018 року випуску, ідентифікаційний (VIN) номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , на дату оцінки 16.09.2022 року, з урахуванням його стану, визначеного на момент експертного огляду 16.09.2022 року становила 832\~482,60 гривень. /а.с.160-178/ З огляду на наведене, за відповідачем слід визнати право власності на спірний автомобіль, припинивши стан спільної сумісної власності та стягнути з відповідача 416241,30 грн грошової компенсації. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 4153,40 грн та витрат за проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 5889,60 грн.

Outcome: approved