Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з заявою, де заінтересована особа, Служба у справах дітей Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області про розірвання шлюбу та встановлення фактів, що мають юридичне значення. Вимоги заяви обґрунтовують тим, що 17.10.2015 між ними: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у виконкомі Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області було укладено шлюб, про що видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Згодом, шлюбні відносини між ними погіршилися, і вони втратили зв`язок один з одним, зникло взаєморозуміння, через різні погляди на сімейне життя між ними постійно виникають сварки. З кінця 2021 року їх сім`я фактично розпалася, шлюбні відносини фактично припинились та з того часу вони перестали вести спільне господарство та спільний сімейний бюджет. Вважають, що шлюб розпався і його збереження суперечить їх інтересам та інтересам дитини. В зв`язку з наведеним просять шлюб розірвати та строк на примирення, не надавати. Окрім цього зазначають, що з часу погіршення відносин між ними, заявниця змінила місце проживання та фактично проживає окремо від заявника та сина, який проживає та перебуває на утриманні батька [PERSON] . При цьому, між ними досягнуто згоди стосовно виховання та утримання спільної дитини. 8.12.2022 між ними, як батьками дитини, було укладено нотаріально посвідчений договір про проживання, виховання та утримання дитини, за умовами якого батьки визначили місце проживання їх сина [PERSON] місцем проживання батька - [PERSON] як на території України, так і за кордоном. Умовами вказаного договору також зазначено, що матір дітей проживатиме окремо, при цьому договором означені умови здійснення батьківський прав матір`ю, яка проживатиме окремо. Окрім того, заявниця має намір покинути територію України та на початку 2023 року поїхати працювати до Європи. При цьому фактичне перебування у шлюбі несе для неї, як матері моральний тягар та може ускладнити її життя за кордоном. До того ж, перебуваючи в іншій країні процес розірвання шлюбу значно ускладниться, як в матеріальному сенсі, так і займе значно більшу кількість часу. На виконання вимог ухвали суду про залишення заяви без руху, представник заявника доповнила, що аліментні зобов`язання батьків визначені четвертим розділом договору. Посилаючись на положення ч.3, 4 ст. 56, ч. 2 ст. 104 СК України, просять шлюб розірвати. Посилаючись на положення ч. 3 ст. 51 Конституції України, ст. 5, ч. 7, ч. 8 ст. 7, 141, 150, 161 СК України, просять встановлення факт, що мають юридичне значення, відповідно якого згідно до нотаріально посвідченого договору «про проживання, виховання та утримання дитини» від 08.12.2022, укладеного між [PERSON] та [PERSON] місце проживання сина - [PERSON] встановлюється з батьком - [PERSON] . Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 20.12.2022 року заяву залишено без руху. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 28.12.2022 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 30.01.2023 року, задоволено заяву представника заявника адвоката Головко Аліни Ігорівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 31.01.2023 року, задоволено заяву представника заявниці адвоката Гріга Катерини Сергіївни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Заявники [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися та про причини неявки не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. У судове засідання в режимі відеоконференцзв`язку, забезпечили участь своїх представників. Заінтересована особа, Служба у справах дітей Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, будучи належним чином повідомленими про дату час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, в судове засідання не з`явилася та про причини неявки не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Представники заявників, адвокати Головко А.І. та Гріга К.С., в судовому засіданні вимоги заяви підтримали в повному обсязі. Зауважили, що сторони на час розгляду справи разом не проживають та примирення між ними неможливе, а тому просили шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвати. Вимоги заяви в частині встановлення фактів, що мають юридичне значення пояснили, що заявниця має намір виїхати закордон, а тому у заявника у майбутньому, можуть виникунути різного роду труднощі, які пов`язані з виконанням батьківського обов`язку з виховання сина. При цьому додали, що відсутність заявниці на території України, позбавить заявника можливості влаштування сина у дитячий садок та інше. На даний час таких труднощів, не виникало оскільки заявниця вдома, що надавало можливість врегульовувати ці питання шляхом надання нею відповідної згоди. Просять заяву задовольнити та встановити факт, відповідно до нотаріально посвідченого договору «про проживання, виховання та утримання дитини» від 08.12.2022, укладеного між [PERSON] та [PERSON] місце проживання сина - [PERSON] встановлюється з батьком - [PERSON] . Заслухавши пояснення представників заявників, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 3 ст. 293 ЦПК України та п. 4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає у порядку окремого провадження справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, що має неповнолітніх дітей. Відповідно до положень Сімейного кодексу України, шлюб може бути розірвано за рішенням суду за спільною заявою подружжя, яке має дітей, в порядку, встановленому ст. 109 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. При цьому, згідно з роз`ясненнями, які містяться у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб», розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК України), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Згідно зі статтями 104, 114 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Заявники досягли згоди щодо істотних умов утримання дитини та визначення місця проживання і виховання шляхом укладення 8.12.2022 року договору між батьками про проживання, виховання та утримання дитини, що посвідчений приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А.М., зареєстрований в реєстрі за № 2189. Як вбачається з матеріалів справи, 17.10.2015 року між заявниками укладено шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] від 25.01.2011 року, який було зареєстровано виконкомом Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом № 28. Від шлюбу, заявники мають сина [PERSON] , [INFO] , спору щодо виховання якого між ними, не має. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що нормальних сімейних стосунків вони не підтримують більше року. Заявник проживає окремо від заявниці та з нею не спілкується. Спільний син заявників за визначеною між ними згодою, проживає разом з батьком та знаходиться на його вихованні. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що подружжя втратило почуття поваги, любові і довіри один до одного. Оскільки заявники наполягають на розірванні шлюбу, суд вважає, що примирення та подальше їх подружнє життя є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно та збереження шлюбу може суперечити їх інтересам, а тому шлюб слід розірвати. Розглядаючи заяву в частині вимог про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд дійшов наступного висновку. Згідно із ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року № 5 роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення факту, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Як встановлено судом та вбачається зі змісту заяви та висловлених представниками заявників позицій в судовому засіданні, необхідність встановлення факту відповідно якого згідно до нотаріально посвідченого договору «про проживання, виховання та утримання дитини» від 08.12.2022, укладеного між [PERSON] та [PERSON] місце проживання сина - [PERSON] встановлюється з батьком - [PERSON] , зумовлена обставинами, які можуть виникнути в майбутньому. Відтак наведена вимога є передчасною та не може вирішуватися в порядку визначеному ч.1 ст. 319 ЦПК України, через неможливість визначення судом конкретної мети встановлення такого факту, імовірність якого може виникнути в майбутньому. Разом з цим суд констатує, що ст.ст. 109, 141, 159, 160 СК України, передбачено рівність прав батьків щодо дитини, можливість за згодою батьків визначення місця проживання дитини, її виховання та утримання. Реалізуючи, саме ці норми СК України, 8.02.2022 між заявниками було укладено нотаріально посвідчений договір «Про проживання, виховання та утримання дитини», яким визначено всі істотні його умови, а відтак дублювання встановлених цим договором фактів, не відповідає вимогам ч.2 ст. 315 УПК України, оскільки такий факт вже встановлено у визначеному законом порядку. Враховуючи наведене заява в частині встановлення факту, що має юридичне значення, до задоволення не підлягає, що не позбавляє заявників, права повторного звернення до суду з аналогічною заявою, при настанні обставин, що перешкоджатимуть належному виконанню ними батьківських обов`язків стосовно їх малолітнього сина [PERSON] [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved