Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати виконавчий напис № 168864 від 15.06.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем таким, що не підлягає виконанню, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» заборгованості в розмірі 5087, 50 грн та загальної суми з врахуванням основної винагороди також витрат на організацію та проведення виконавчих дій по ВП 66889000 в розмірі 5996,25 грн, а також стягнути з відповідача докуметально підтверджені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що на початку жовтня місяця 2021 року шляхом смс інформування банком, в якому він отримує заробітну плату, йому було повідомлено про накладення арешту на банківський рахунок. При зверненні до банку він дізнався, що в банківській установі перебувають на виконанні матеріали виконавчого провадження, а саме постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29.09.2021, виданого приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Журидом Сергієм Миколайовичем в рамках виконавчого провадження № 66889000 щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса Остапенко Є.М. № 168864 від 15.06.2021. З копії Постанови приватного виконавця від 29.09.2021 у виконавчому провадженні № 66889000 вбачається, що 15.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., було вчинено виконавчий напис № 168864. Стягувачем за вказаним виконавчим написом є ТОВ «ФК Дебт Коллекшн», де боржник він. Сума боргу, яка підлягає стягненню з нього на користь Відповідача, складає 5087,50 грн. Загальна ж сума по виконавчому провадженню зазначена у розмірі 5996,25 грн (з урахуванням основної винагороди та витрат на організацію та проведення виконавчих дій). Із вказаною сумою заборгованості він не згоден та категорично заперечує існування основного боргу в розмірі 5087,50 грн перед відповідачем, або іншими фінансовими чи банківськими установами. Стверджує, що жодних договірних відносин, в тому числі і фінансового характеру між ним та відповідачем не укладалося та не існує. Не зазначено також, на виконання якого самого договору було вчинено виконавчий напис у Постанові приватного нотаріуса та самому виконавчому написі нотаріуса так-як документів, які підтверджували беспірність заборгованості у відповідача відсутні, тому і не могли бути надані приватному нотаріусу. Тому, окрім підтвердження суми заборгованості також порушена процедура видачі виконавчого напису. Єдиний раз, коли він мав справу з кредитуванням виключно з банком, а не фінансовою компанією був 2007 рік. Тобто, навіть при наявності певної заборгованості строки звернення до нотаріуса для виконавчого напису станом на 2021 рік давно минули, що є окремою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, вчиняючи виконавчий напис приватний нотаріус не врахував, що станом на 08.09.2020 Постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» не передбачалось вчинення виконавчих написів про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних договорів. Вказані обставини підтверджуються постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. За таких обставин, визначена відповідачем заборгованість не може вважатися безспірною. З огляду на вказане вище позивач просив задовольнити його вимоги. Одночасно з позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову та про витребування доказів. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду від 13.10.2021 заяву про забезпечення позову задоволено. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19.10.2021 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича належним чином завірену копію нотаріальної справи, щодо вчинення виконавчого напису № 168864, виданого 15 червня 2021 року та витребувати у ТОВ «ФК Дебт Коллекшн», оригінали документів або належним чином завірені їх копії, зокрема: виписки із рахунку, договори факторингу та/або відступлення прав вимоги тощо, які підтверджують фінансові зобов`язання [PERSON] РНОКПП [NUMBER] перед ТОВ «ФК Дебт Коллекшн», та на підставі яких вчинено виконавчий напис № 168864 від 15.06.2021. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, хоча повідомлявся про день, час та місце розгляду справи засобами електронного зв`язку, про що свідчить довідка про доставку електронного листа 30.09.2022, яка міститься в матеріалах справи. Однак від представника [PERSON] на електронну адресу суду надійшла заява, в якій він підтримав позов та просив розгляд справи проводити у його відсутність та відсутність позивача. У судове засідання представник ТОВ «ФК «Дебт Коллекшн» не з`явився. 11.11.2021 ним були отримані копія позовної заяви, дві ухвали суду та судова повістка, а також 12.10.2022 отримано ухвалу про витребування доказів, що підтверджується наявними у справі розписками. Відзив на позов не подав. Згідно довідки про доставку електронного листа, повідомлений судовою повісткою про розгляд справи на 09.02.2023. Приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Журид С.М. також не з`явився в судове засідання, повідомлявся про час, дату та місце судового розгляду справи, за допомогою засобів електронного зв`язку, про що свідчить довідка про доставку електронного листа 30.09.2022, яка наявна в матеріалах справи. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. належним чином повідомлявся про місце, дату та час слухання справи, про що свідчить поштове відправлення, яке повернулось на адресу суду 14.10.2022 не врученим разом з позовною заявою та додатками долученими до неї, копією ухвали та судовою повісткою з відміткою про повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Витребувані матеріали ухвалою суду від 19.10.2021 надані не були. Згідно Наказу міністра Дениса Малюськи свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльність, видане Міністерством юстиції України 30 листопада 2009 року за № 7921 на ім`я [PERSON] анульовано. Статею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. За таких обставин, у зв`язку з тим, що [PERSON] позбавлений права на зайняття нотаріальною діяльністю, а судова кореспонденція надсилається за його юридичною адресою, тому [PERSON] неможливо повідомити про судове засідання, що в свою чергу, призводить до затягування судового процесу та порушує права позивача на розгляд справи у розумний строк. На думку суду, матеріали справи містять достатньо доказів для встановлення обставин у справі та прийняття рішення. А тому суд не вбачає перешкод для розгляду справи у тому, що витребувані документи суду не були надані. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність її учасників за наявними у суду матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та долучені докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 15.06.2021 за № 168864 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, вчинено виконавчий напис № 168864 про стягнення з [PERSON] , на користь ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» боргу в сумі 5087, 50 гривень. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Журид С.М., 29.09.2021 винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику [PERSON] у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрати виконавчого провадження, штрафів 5996, 25 гривень. Відповідно до роздруківки від 06.10.2021 щодо результатів пошуку виконавчих проваджень в АСВП, відносно [PERSON] відкрито виконавче провадження приватним виконавцем Журид С.М., стягувачем є ТОВ «ФК Дебт Коллекшн». Вирішуючи спір, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 88 Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким же чином врегульовано дане питання і Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно зі ст. 89 Закону, у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Аналогічна інформація викладена і в підпунктах 2.1, 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до п. 1 даного Переліку, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в справі № 750/1627/18/ провадження № 61-43895 св 18/ від 06 червня 2019 року, яка, з точки зору ч. 4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом, при здійсненні своєї діяльності нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому, з точки зору ст. 88 Закону України «Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у численних постановах Верховного Суду, а саме: від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15, № 369/6415/17 від 26 лютого 2020 року та інших, які мають враховуватися судом у порядку виконання судом вимог ч.4 ст.263 ЦПК України. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Суд при цьому має перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року по справі № 6-887цс17. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Суд звертає увагу, що позивач заперечував безспірність заборгованості перед ТОВ «ФК Дебт Коллекшн». В той же час, слід зазначити, що матеріали справи не містять документів, на підставі яких було вчинено оспорюваний виконавчий напис. Також в матеріалах не міститься розрахунку заборгованості. Відповідачем не надано суду жодних документів, які б підтвердили факт подання таких документів нотаріусу, та наявність самого кредитного договору. Суд звертає увагу, що з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису нотаріус отримав від відвовідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у зв`язку з чим, у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості та суми відсотків, зазначені у написі, є безспірними. Крім того, не доведено, що позивач отримував вимогу про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом вчинення виконавчого напису, або письмової вимоги про усунення порушень, а отже - він був позбавлений можливості надати будь-які пояснення чи аргументи на предмет наявності ознак безспірності заборгованості, яку визначено до стягнення у оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса. Таким чином, представлену нотаріусу заборгованість не можна вважати безспірною. Вказані обставини вказують на обгрунтованість позову, та наявність підстав визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача документально підтверджені судові витрати. Суд дослідивши матеріали справи приходить до такого. Відповідно до\~ст. 59 Конституції України\~кожен має право на професійну правничу допомогу. Право сторони на відшкодування понесених витрат на оплату послуг адвоката вбачається з рішень Європейського суду з прав людини, практика якого в силу\~ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~та ч. 4\~ст. 10 ЦПК України\~має використовуватись судами як джерело права, зокрема, п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015 року, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна та інші проти України" від 10.12.2009 року, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006 року, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 року. Згідно з ч. ч. 1, 2\~ст. 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. У позовній заяві позивач посилався на укладений між ним та адвокатом Голівським В.В. договір про надання правничої допомоги. Зокрема п. 4.1 Договору, де визначено, що [PERSON] погодився на оплату правових послуг адвоката та зобовязався виплатити 7000 гривень, що є фіксованим гонораром. Також відповідно до п. 4.2. погодився на проведення інших платних послуг, компенсування телефонних розмов, відрядження тощо. До позовної заяви було додано договір про надання правової допомоги адвокатом Голівським В.В. 011/21 від 05.10.2021; акт приймання-передачі наданих юридичних послуг по договору про надання правової допомоги адвокатом № 011 від 05.10.2021; квитанцію до прибуткового касового ордера № 11 від 21.10.2021 в сумі 7000 гривень. Так, згідно ч.ч. 1, 3\~ст. 133 ЦПК України,\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України,\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 8\~ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 6. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється\~Главою 63 ЦК України\~та загальними положенням про договір, передбаченими\~Главою 52 ЦК України. Згідно з статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", статтею 28 Правил адвокатської етики, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту; порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги; розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Верховний Суд у своїй постанові від 18.12.2019 №522/17845/15-ц зауважує, що адвокатський гонорар є однією із умов, яка визначається сторонами договору про надання правової допомоги, тому відсутність у договорі розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає підстав вважати, що сторони при укладенні договору про надання правової допомоги погодили розмір адвокатського гонорару. Відповідно до статті 14 Правил адвокат надає правову допомогу відповідно до законодавства України про адвокатуру та адвокатську діяльність на підставі договору про надання правової допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] та адвокатом Голівським В.В. 05.10.2021 було укладено договір № 011/21 про надання правничої допомоги. Відповідно до умов договору [PERSON] зобов`язався сплатити адвокату гонорар у розмірі 7000 гривень. Однак дослідивши матеріали справи, судом було встановлено, що відповідно до виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., стягнення з [PERSON] підлягає сума в розмірі 5087,50 грн, а загальна сума з врахуванням основної винагороди та витрат на організацію та проведення виконавчих дій по ВП 66889000 в розмірі 5996, 25 грн. Також згідно з актом приймання-передачі наданих юридичних послуг № 011 від 05.10.2021 пунктом 2 зазначено, що адвокатом для складання процесуальних документів (позовна заява про забезпечення позову), оформлення додатків до позову, представництво в судах (два і більше судових засідань) затрачено 5 годин. Однак суд зауважує, що в даній справі не було проведено жодного судового засідання через неявку сторін. Правові підстави для стягнення винагороди адвоката за надані послуги, до яких входить також гонорар, мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а саме договором про надання правової допомоги та додатком до нього, актом, у якому зазначено вид виконаної роботи та витрачений на неї час, розрахунку на підтвердження обсягу виконаної адвокатом роботи (фіксований розмір, погодинна оплата), письмовими документами про проведені розрахунки між сторонами договору, які за змістом мають узгоджуватись між собою. Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, що викладений у Постанові від 18.12.2019 у справі № 522/17845/15-ц У цій справі судом встановлено, що винагорода адвокату сплачена за такий вид роботи, який виконаний не був; це, зокрема, стосується у часті у судових засіданнях. Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з викладеного вище, суд вбачає за можливе компенсувати витрати на правничу допомогу частково, а саме в розмірі 5000 гривень, врахувавши, що сума 7000 грн передбачає участь у судових засіданнях, чого представником зроблено не було.

Outcome: approved