Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої представник зазначила, що [INFO] помер дід позивачки [PERSON] , [INFO] , а [INFO] , померла її бабуся [PERSON] , які на випадок своєї смерті, 27 грудня 2005 року склали заповіти, яким все належне їм майно заповіли позивачці. За життя померлий [PERSON] був власником земельних ділянок для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,5015 га, а саме: площею 0,1736 га в урочищі «Біля хати», площею 0,0903 га в урочищі «Долини», площею 0,1222 га в урочищі «Біля хреста», площею 0,0720 га в урочищі «Леднеї-полянка», площею 0,0435 га в урочищі «Пасіка», що розташовані на території Міжгірської селищної (колишньої Соймівської сільської) ради, Хустського (колишнього Міжгірського) району Закарпатської області. Позивачка, прийняла спадщину до майна діда [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, шляхом постійного проживання з ним на день його смерті, а до майна бабусі [PERSON] , як спадкоємець за заповітом шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. За результатами розгляду заяв, приватним нотаріусом були заведені спадкові справи. Позивачка є єдиним належним спадкоємцем за заповітами до майна померлих діда та баби. Проте нотаріусом відмовлено позивачці у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом до майна померлих [PERSON] та [PERSON] , через відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 23.01.2023 по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (а.с. 30). Представник позивачки адвокат Керита М. В. подала заяву з проханням розглядати справу без її участі та участі її довірительки. Висловила позицію про підтримання заявлених у позовній заяві вимог. Головою Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області подано заяву за змістом якої висловив позицію про відсутність заперечень щодо заявлених позовних вимог, справу просив розглядати без участі представника селищної ради. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Судом встановлено, що [INFO] , помер дід позивачки [PERSON] , [INFO] , а [INFO] , померла її бабуся [PERSON] , які були зареєстровані та постійно проживали в [ADDRESS] (а.с. 10, 13-15-17). [PERSON] та [PERSON] , на випадок своєї смерті, 27 грудня 2005 року склали заповіти, посвідчені секретарем Соймівської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, які зареєстровано в реєстрі під номерами 68 та 69, яким все своє майно заповіли позивачці [PERSON] (а.с. 11, 12). За життя померлий [PERSON] був власником земельних ділянок для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,5015 га, а саме: площею 0,1736 га в урочищі «Біля хати», площею 0,0903 га в урочищі «Долини», площею 0,1222 га в урочищі «Біля хреста», площею 0,0720 га в урочищі «Леднеї-полянка», площею 0,0435 га в урочищі «Пасіка», що розташовані на території Міжгірської селищної (колишньої Соймівської сільської) ради, Хустського (колишнього Міжгірського) району Закарпатської області, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ЗК №042590, виданого Соймівською сільською радою 08.07.1996, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №109 (а.с. 23). Позивачка прийняла спадщину до майна діда [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, шляхом постійного проживання з ним на день його смерті, у відповідності до вимог статті 1268 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), що підтверджується довідкою Соймівської сільської ради від 02.05.2019 №251, а до майна бабусі [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, у відповідності до вимог статті 1269 ЦК України, шляхом подання заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня її смерті до приватного нотаріуса Міжгірського районного нотаріального округу Корбутяк Ірини Василівни (а.с. 25). За результатами розгляду заяв, приватним нотаріусом Корбутяк І. В. були заведені спадкові справи: до майна померлого діда [PERSON] 08.10.2019 (№53/2019, номер у Спадковому реєстрі 64862972), до майна померлої бабусі [PERSON] 31.07.2018 (№42/2018, номер у Спадковому реєстрі 62783583) (а.с. 18, 19). Постановами приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Корбутяк І. В. від 05 вересня 2022 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом майна померлих [PERSON] та [PERSON] . Підставою для відмови у вчиненні вказаної нотаріальної дії стала відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно (а.с. 20, 21). Зо змістом листа Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 20.09.2022 №29-7-0.3-2788/2-22, повідомлено про неможливість надати витяги з нормативно-грошової оцінки на земельні ділянки, визначені Державним актом на право приватної власності на землю ІІІ-ЗК №042590, виданого Соймівською сільською радою 08.07.1996 [PERSON] , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №109, в зв`язку з відсутністю документації з землеустрою, на підставі якої здійснювалося формування цих земельних ділянок та засвідченої копії документа, що посвідчує право власності (користування) земельною ділянкою (а.с. 22). Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217\~ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Частиною першою статті 1258\~ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі статтею 1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом статті 1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування, розпорядження. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (статті 317 ЦК України). Частиною першою та другою статті 321\~ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як встановлено статтею 392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному захист прав власника на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Цивільні права можуть виникати з рішення суду, як зазначено у частині 5 статті 11 ЦК України, лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених статтями 335, 376 та 392 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина 2 статті 328 ЦК України). Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Матеріалами справи підтверджено, що дід та баба позивачки за життя набули право власності на спірне майно, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно не позбавляє позивачку як спадкоємця права на спадщину. Отже, враховуючи встановлені судом обставини, визнання позову відповідачем, те, що прийняттям спадщини позивачкою права інших осіб не порушуються, суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявлені в позовній заяві.

Outcome: approved