Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

Генеральний директор Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради Шкробот В.В. звернувся із заявою про примусову госпіталізацію [PERSON] до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради без його згоди, для стаціонарного лікування. В обґрунтування заяви посилається на ту обставину, що у [PERSON] наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих. У судовому\~засіданні представник\~Комунального некомерційного\~підприємства «Тернопільська\~обласна клінічна\~психоневрологічна лікарня»\~Тернопільської обласної\~ради лікар-психіатр\~Шевчук Т.І.\~заяву підтримала\~і пояснила,\~що громадянин [PERSON] був доставлений бригадою швидкої допомоги та наряду поліції в супроводі матері, з приводу діагнозу: Біполярний афективний розлад, маніакальний епізод. Є обґрунтовані ризики, зважаючи на його симптоми, а також професійний досвід, що він може заподіяти шкоду собі, або своїм близьким. Про це також свідчить його поведінка, яка передувала госпіталізації, а саме, прогулянки із ножем, та погроза ним водію таксі та продавцю в магазині, інформація, яка надана матір`ю, тощо. Зазначає, що діагноз, який поставлений [PERSON] відноситься до тяжких психічних захворювань. Прокурор в судовому засіданні заяву про госпіталізацію [PERSON] у примусовому порядку до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, без його згоди підтримала. [PERSON] заперечив щодо своєї госпіталізації, зазначив, що не вважає себе хворим. Повідомив, що в нього є граната. Крім того, визнав, що ходив із ножем для м`яса з метою самооборони. Крім того, зазначив, що в нього виник конфлікт із таксистом, який наніс йому тілесні ушкодження. Законний представник [PERSON] - його матір [PERSON] в судовому засіданні наполягає на госпіталізації та лікуванні свого сина [PERSON] в психіатричному стаціонарі, у зв`язку з тим, що він б`є її, вимагає у неї грошові кошти, їздить на таксі та не розраховується за поїздки, чіпляється до перехожих, погрожує їм, б`ється, ліків не приймає. Зазначила, що після лікування йому стає легше. Однак, через деякий час він знову стає агресивним, неконтрольованим. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що заяву слід задовольнити, виходячи із такого. У судовому засіданні з`ясовано, що [PERSON] поступив на стаціонарне лікування в умови 3-го психіатричного відділення КНП «ТОКПЛ» ТОР 07 лютого 2023 року, доставлений бригадою швидкої допомоги та наряду поліції в супроводі матері, з приводу діагнозу: Біполярний афективний розлад, маніакальний епізод. Із змісту заяви про госпіталізацію [PERSON] вбачається, що його було оглянуто комісією лікарів-психіатрів, які прийшли до висновку про необхідність госпіталізації. Підставою для висновку були відомості про поведінку гр. [PERSON] , які надійшли від начальника Тернопільського районного управління поліції Осадці С. Згідно висновку комісії лікарів психіатрів [PERSON] діагностовано: Біполярний афективний розлад, маніакальний епізод. У зазначеному вище висновку комісії лікарів психіатрів описано, що пацієнт в свідомості. Орієнтований грубо. Продуктивному мовному контакту доступний. На запитання відповідає не по-суті, формально, часто не в попад. Емоційно не стабільний, конфліктний, агресивний, фамільярний. Мислення непослідовне, розірване, паралогічне, схильне до зісковзування та резонерства. Висловлює активні маячні ідеї відношення, впливу, переслідування. В розмові виражено злобний, негативістичний, підозрілий, внутрішньо-напружений. Конфліктує з пацієнтами в палаті, з мед.персоналом відділення. Періодично сам до себе шепоче. Настрій злобний. Вольові процеси ослаблені. До свого стану критика відсутня. Інструкції мед.персоналу виконує вибірково. Від госпіталізації відмовляється. З анамнезу встановлено, що психічним розладом страждає з 2013 року, відколи вперше стали відмічатись зміни в психічному стані, пацієнта - були чергування станів із надмірною активністю, діяльністю, прискореністю, і станів пригнічення, апатії, повної відсутності бажання до діяльності. В манії пацієнт буває виражено злобним, агресивним, конфліктним, вчиняє крадіжки, розбійні напади, вживає алкоголь, погрожував молодій дівчині, яку зловив на вулиці розправою, зґвалтуванням, відрізав фаланги двох пальців рідній тітці, агресивний до матері, часто наносить їй тілесні ушкодження, погрожує розправою. У депресії відмічаються ідеї самозвинувачення, самоприниження, по кілька місяців не виходить з квартири, зі своєї кімнати. До пацієнта були застосовані примусові заходи медичного характеру. Неодноразово лікувався в умовах КНП «ТОКПЛ» ТОР, Буданівській ПЛ. Остання виписка із стаціонару 2 псих.відділення 02 грудня 2022 року. Амбулаторно нерегулярно приймав азапін. Поступив на стаціонарне обстеження та лікування з приводу погіршення психічного стану - з 04 лютого 2023 року по 06 лютого 2023 року, неодноразово від пацієнта та постраждалих внаслідок його дій (поведінки) осіб були звернення у поліцію (а саме: погрожував ножем продавцеві та покупцям у магазині, водію таксі; конфліктував та погрожував лікарю невідкладної медичної допомоги; погрожував поліцейським у телефонному режимі використанням гранати; здійснював дзвінки у поліцію з неправдивою інформацією). З інформації Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 07.02.2023 видно, що до поліції надходили звернення про те, що [PERSON] 04.02.2023 погрожував продавцю магазину предметом, схожим на ніж, погроз [PERSON] ножем водію таксі 04.02.2023, звернення [PERSON] на лінію 102 від 06.02.2023 про наявність в нього гранати, а також звернення [PERSON] , який представився [PERSON] про нанесення тілесних ушкоджень. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню. Законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається із Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я», Закону України «Про психіатричну допомогу» та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Зазначене положення закону узгоджується із пунктом 5 Принципу 4 - «Визначення психічної хвороби» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психічної допомоги, прийнятих резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 17 грудня 1991 року № 46/119, де вказано, що жодна особа або орган влади не може класифікувати особу як таку, що має психічну хворобу, інакше як з метою, що прямо пов`язана із психічним захворюванням або внаслідок психічного захворювання. Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг. Особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність (стаття 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»). Частинами першою та другою статті 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини особа не може вважатися «психічно хворою» та бути позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно встановити, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (пункт 96 рішення у справі «Заїченко проти України (№ 2) від 26 лютого 2015 року (заява № 45797/09)). Відповідно до частини першої статті 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Згідно із частинами першою, другою статті 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусової амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати\~Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 (провадження № 14-9свц18). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Виходячи з діагнозу, що поставлений [PERSON] , амнестичних відомостей, що відображені в наданому суду висновку, пояснень лікаря, пояснень законного представника, а також особи, щодо якої вирішується питання госпіталізації, інформації з РУП ГУНП в Тернопільській області, суд доходить переконання, що госпіталізація [PERSON] , [INFO] , до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, без його згоди, є доцільною та відповідає його інтересам, оскільки підтверджено, що він хворіє тяжким психічним розладом, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих. Тому, заяву представника Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, слід задовольнити. Не заслуговують на увагу посилання [PERSON] про те, що він є здоровим та не потребує лікування, оскільки як вбачається із висновку комісії лікарів-психіатрів Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, яка має спеціальні знання щодо природи та перебігу психічних захворювань, саме до їхньої компетенції віднесено визначення ступеня тяжкості психічного захворювання, можливих наслідків таких захворювань та способів їх лікування. Рішення підлягає до негайного виконання. На підставі наведеного,

Outcome: approved