Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

04 січня 2023 року позивач звернувся до Добровеличківського районного суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В позові зазначив, що в період з 06 листопада 2017 року до 16 грудня 2019 року він працював головою фермерського господарства «Волков В.В.». 16 грудня 2019 року за рішенням засновника, діяльність вказаного фермерського господарства була припинена шляхом реорганізації (приєднання) до фермерського господарства «Зернопродукт», а його повноваження як голови господарства припинено. В день звільнення відповідач не сплатив йому заробітну плату, тому він вимушений був звернутися до суду. 16 лютого 2022 року Кропивницький апеляційний суд своєю постановою по справі №387/581/20 задовольнив його апеляційну скаргу, скасував рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2021 року та стягнув з ФГ "Зернопродукт" на його користь 99988,68 грн заробітної плати. Однак відповідач виплатив йому заробітну плату за рішенням суду лише 04 листопада 2022 року. Тому позивач вважає за необхідне скористатись своїм правом на стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме стягнути з нього суму боргу за період з 01 січня 2020 року по 01 листопада 2022 року, в розмірі 157500,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000,00 грн. та судовий збір. Позивач та його представник адвокат Глазков А.С. в судове засідання не з`явилися, представник позивача направив до суду заяву про слухання справи у їх відсутність та підтримання позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суд не повідомив. До початку розгляду справи по суті на адресу суду направив відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визнав частково, оскільки дійсний період затримки вважав з 08 квітня 2022 року до 04 листопада 2022 року, а тому розмір середнього заробітку, який підлягав стягненню з відповідача на користь позивача, з урахуванням принципів справедливості, розумності та добросовісності, вважав 7000,00 грн. (а.с.46-53). Оскільки представники позивача та відповідача в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши докази у справі суд дійшов наступного. В період з 06 листопада 2017 року по 16 грудня 2019 року позивач [PERSON] працював головою фермерського господарства «Волков В.В.». Вказане вбачається з копії наказу №5 засновника фермерського господарства [PERSON] від 06 листопада 2017 року, рішення №3 засновника від 06 листопада 2017 року та рішення №6 засновника про припинення діяльності господарства від 16 грудня 2019 року (а.с.18-21). Рішенням №6 засновника від 16 грудня 2019 року, крім припинення повноважень позивача як голови фермерського господарства, також було припинено діяльність самого фермерського господарства « Волков В.В ,» шляхом його реорганізації (приєднання) до фермерського господарства «Зернопродукт» (а.с.20-21). В зв`язку з невиплатою відповідачем заробітної плати у день звільнення, позивач звернувся до суду за її стягненням, та постановою Кропивницького апеляційного суду від 16 лютого 2022 року з відповідача на користь позивача, вказана заборгованість, в розмірі 99988,68 грн. була стягнута, однак виплачена вона була позивачу лише 04 листопада 2022 року. Про вказане свідчить копія постанови суду від 16 лютого 2022 року, платіжна інструкції №4573 від 04 листопада 2022 року та постанова приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області від 07 листопада 2022 року (а.с.7-14, 15-17). Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Так, відповідно до ст.47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення працівника видати йому належно оформлену трудову книжку і провести з ним повний розрахунок по належних йому виплатах. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 підтверджено, що відповідно до ст.116 КЗпП на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, в разі невиконання обов`язку - наступає передбачена ст.117 КЗпП відповідальність. За вимогами ч.1 ст.117 КЗпП (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Так, середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100). Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. За змістом пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так відповідно до довідки за формою ОК7, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 18 червня 2020 року, нарахована заробітна плата позивача за період з 01 лютого 2019 року до 30 листопада 2019 року становила 45000,00 грн., тобто 4500,00 грн. за 1 місяць (а.с.22-24). Позивач звільнений із займаної посади 16 грудня 2019 року та йому виплачена заробітна плата за рішенням суду 04 листопада 2022 року, однак за вимогами позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток лише за період з 01 січня 2020 року до 01 листопада 2022 року, тобто за 35 місяців. Відповідно середній заробіток за вказаний період складає 157500,00 грн. (4500,00 грн. х 35 місяців). Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності в цивільному праві необхідно дійти висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин та подання позову до суду. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15 (провадження № 14-623цс18). Так в ході судового розгляду судом встановлено, що розмір невиплаченої при звільненні позивача заробітної плати, складав 99988,68 грн., який було встановлено за постановою Кропивницького апеляційного суду від 16 лютого 2022 року, заборгованість утворилася з вини відповідача, як правонаступника фермерського господарства «Волков В.В.», вказану заборгованість було виплачено відповідачем 04 листопада 2022 року, а звертаючись до суду із цим позовом, позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, у розмірі 157500,00 грн., який не є пропорційним невиплаченої заборгованості по заробітній платі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи та наведеним вище критеріям, означеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), є визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, у сумі 15750,00 грн., що є співмірним розміру заявлених позивачем вимог (10 %). Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у справі № 363/3659/20, провадження № 61-6476св22, за постановою від 31 серпня 2022 року. Доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, стосовно обрахунку періоду затримки розрахунку при звільненні лише з 08 квітня 2022 року до 04 листопада 2022 року, через наявність ухвали Верховного Суду від 08 квітня 2022 року про відмову у відкритті провадження за касаційною скаргою представника позивача на постанову Кропивницького апеляційного суду від 16 лютого 2022 року, судом до уваги не приймаються, оскільки строк невиплати, за вимогами ст.ст.116, 117 КЗпП України, обраховується з дня звільнення працівника навіть при наявності спору, за умови його вирішення на користь працівника. За такого, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на оплату судового збору та професійної правничої допомоги пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial