Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

Позивачка звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на двох повнолітніх дітей. У своєму позові позивачка просить суд: стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання двох повнолітніх дітей у розмірі частини усіх видів його доходів до досягнення дітьми 23-річнго віку. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що від зареєстрованого шлюбу сторони мають повнолітніх дітей: доньку - [PERSON] та сина - [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірванотвідповідно до рішення суду. Як зазначає позивачка, відповідач до досягнення дітьми повноліття сплачував аліменти на їх утримання. Разом з тим також указує, що відповідач допомоги дітям не надавав та будь-якої участі у вихованні та утриманні дітей не приймав. Так, позивачка зазначає, що після досягнення дітьми повноліття відповідач відмовився сплачувати аліменти на дітей. При цьому, діти проживають разом із позивачем з серпня 2005 року та знаходиться на її повному матеріальному утриманні. Таким чином, оскільки сторони не досягнули згоди щодо розміру аліментів на утримання спільних з відповідачем дітей, які досягли повноліття та наразі продовжують навчання у навчальних закладах, зокрема донька на стоматологічному факультеті НМУ О.О .Богомольця, син в інституті соціальних технологій університету "Україна", позивачка звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Вказаною ухвалою сторонам встановлено строки для подання відповідних заяв по суті. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Позивач належним чином повідомлений про відкриття провадження у даній справі. Відповідач про розгляд справи повідомлявся шляхом надсилання ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками до неї за зареєстрованою адресою місця проживання. До суду повернувся поштовий конверт з рекомендованими повідомленнями без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзиву на позов відповідач не подавав. Відповідно до ч. 7, 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На підставі наведеного, суд вважає, що відповідач був належним чином сповіщений про проведення судового розгляду цивільної справи. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. В той же час, на підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так, позивач звернулась до суду із заявою, в якій зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду даної справи та ухвалення заочного рішення суду. Отже, з огляду на зазначені положення цивільно-процесуального закону, а також те, що відповідач у даній справі належним чином повідомлений про її розгляд, при цьому не подав до суду відзив на наведений позов, а позивачка не заперечує щодо ухвалення заочного судового рішення у справі, суд приходить до висновку про розгляд даної справи в заочному порядку, за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м. Києві від 30 листопада 2011 року (справа №2-5275/11), шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] 13 квітня 1998 року,- було розірвано (а.с. 58). Від зареєстрованого шлюбу, [INFO] у сторін народилися: донька - [PERSON] та син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження, видані 31 березня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 49-50). Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи, видних Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА, [PERSON] та [PERSON] , на даний час зареєстровані та проживають разом із матір`ю за місцем її реєстрації (а.с. 59-60). За змістом наявної в матеріалах справи копії довідки Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця від 27 жовтня 2022 року № 148, [PERSON] є студентом зазначеного вищого навчального закладу, яка навчається на першому курсі стоматологічного факультету, за рахунок коштів фізичних (юридичних) осіб. Термін закінчення університету - 2027 рік. (а.с. 46). Крім того, вбачається, що відповідно до договору № 10700382-с1-22 про навчання у закладі вищої освіти, укладеного 26 вересня 2022 року між [PERSON] , законним представником якої є [PERSON] , та Національним медичним університетом ім. О.О. Богомольця, в особі першого проректора з науково-педагогічної роботи та післядипломної освіти, професора [PERSON] , вступник [PERSON] навчається на очній формі навчання у вказаному навчальному закладі з 01 жовтня 2022 року по 30 червня 2027 року (а.с. 68-69). При цьому, згідно до умов договору щодо надання платної освітньої послуги, укладеного між вищевказаними сторонами, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання у даному університеті становить 210000,00 грн. (а.с. 66-67). Крім того, судом встановлено, що [PERSON] навчається у Закладі вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвиту людини «Україна» на першому курсі денної форми навчання, ступеня вищої освіти «Бакалавр», про що свідчить довідка від 27 жовтня 2022 року № 03.01.01/19-1212, видана вказаним вищим навчальним закладом, а також Договір про навчання у закладі вищої освіти №03368 від 18 липня 2022 року, укладений між [PERSON] та Закладом вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвиту людини «Україна», в особі президента Таланчука П.М. Строк закінчення навчання, відповідно до вказаних документів, до 30 червня 2026 року (а.с. 57, 74-77). В той же час, відповідно до договору №03368-пп про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців від 18 липня 2022 року, укладеного між [PERSON] та Закладом вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвиту людини «Україна», в особі президента Таланчука П.М., загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк у наведеному навчальному закладі складає 112000,00 грн. (а.с. 70-73). Як вбачається із копій квитанцій, наданих позивачкою, нею здійснюються оплата послуг за навчання [PERSON] та [PERSON] у зазначених навчальних закладах (а.с. 47, 78-80). Крім того, як встановлено судом, згідно корінців медичного висновку №60 від 03 березня 2022 року та №9 від 10 червня 2020 року, [PERSON] та [PERSON] являлись дітьми-інвалідами віком до 18 років, про що також свідчать посвідчення серії [NUMBER] та № [NUMBER] , видані на ім`я [PERSON] та [PERSON] , законним представником яких є [PERSON] (а.с. 48,56, 64-65). Так, відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Згідно положень ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За змістом норм ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Вирішуючи спір по суті суд враховує наступне. Позивачка звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів на дітей, які досягнули 18 років та які продовжують навчання у вищих навчальних закладах освіти, що підтверджується наявними в матеріалах справи належними та достатніми письмовими доказами. У довідках навчальних закладів зазначено, що діти навчаються на денній (очній) формі навчання. Така форма навчання призводить до неможливості студентів офіційно працювати та отримувати доходи, а отже діти об`єктивно потребують матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, адже сама по собі денна форма навчання позбавляє можливості повнолітніх дітей працювати та утримувати себе самостійно і за таких умов дитина потребує матеріальної допомоги від своїх батьків. У постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року в справі №346/103/17, суд касаційної інстанції, зокрема, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дитина сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Крім того, судом встановлено, що наразі діти проживають разом з матір`ю та перебувають на її повному матеріальному забезпеченні. За навчання дітей, відповідно до умов договорів про надання платних послуг освіти, сплачує позивачка. В той же час, враховуючи положення ст. 182 СК України, суд приймає до уваги працездатний вік відповідача та відсутність у матеріалах справи будь-яких документально підтверджених доказів про незадовільний стан його здоров`я, а також відсутність будь-яких даних про наявність у нього на утриманні інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина. Суду не надано жодних доказів, того, що відповідач є військовим пенсіонером, про що зазначає позивачка у своєму позові. Разом з тим, при розгляді справи, судом не встановлено обставин, передбачених п.п. 3-1), 3-2) ч. 1 ст. 182 СК України, а також інших обставин, які б могли мати істотне значення для вирішення спору. Будь-яких даних, які б свідчили про те, що відповідач не має матеріальної можливості допомагати своїм повнолітнім сину та дочці, які продовжують навчання, матеріали справи не містять. Відповідач не скористався своїм правом надання відзиву щодо заявлених позовних вимог, не надав суду жодних доводів, а також належних та допустимих доказів на спростування обставин викладених у позові, а також обставин, визначених положеннями закону, які суд враховує при визначенні розміру аліментів, вирішуючи спір по суті. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги підстави звернення позивача з даним позовом до суду,

Outcome: approved