Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS] , яка перебуває у комунальній власності шляхом виселення [PERSON] з її неповнолітніми дітьми із зазначеної квартири без надання іншого жилого приміщення, а також просили стягнути з неї судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог, позивач вказує на те, що у червні 2021 року Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради як орган, який здійснює на території Суворовського району міста функції уповноваженого органу з управління неприватизованим житлом, веде облік житлового фонду, отримала інформацію про звільнення житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] , у зв`язку із смертю її мешканців: [PERSON] , який був зареєстрований за даною адресою з 04 грудня 1992 року і помер [INFO] ; та [PERSON] , який був зареєстрований з 14 січня 1981 року та помер [INFO] . За даними КП «БТІ» ОМР та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстрація права власності на вказане нерухоме майно не здійснювалася, тому на момент смерті квартиронаймачів нерухомість відносилася до житлового фонду комунальної власності територіальної громади міста Одеси. 05 серпня 2021 року під час виходу на місце для обстеження житлового приміщення було встановлено самовільне зайняття даної квартири відповідачкою, яка створювала перешкоди в огляді квартири, в результаті чого було складено акт, в якому запропоновано у добровільному порядку до 10 вересня 2021 року звільнити житлове приміщення. Проте, відповідачка вимоги не виконала. Позивачу відомо, що вона з 02 вересня 2005 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , де фактично і проживала постійно зі своєю сім`єю - матір`ю [PERSON] , чоловіком матері [PERSON] та дітьми. До 02.09.2005 року [PERSON] з сім`єю проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . У спірній квартирі з попередніми мешканцями [PERSON] та [PERSON] вона не проживала, не належала до членів їх родини, не вела з ними спільне господарство та не здійснювала утримання житла. Відповідачка як мешканка іншого населеного пункту не перебуває в Суворовській районній адміністрації (інших районних адміністраціях Одеської міської ради) на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов. Після надходження позовної заяви суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України. 12 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 11 листопада 2021 року відповідачка звернулася із зустрічною позовною заявою, в якій просила встановити факт постійного проживання та ведення спільного господарства з [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] по день їх смерті; визнати її наймачем житлового приміщення, замість попереднього наймача та зобов`язати Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти з нею договір найму жилого приміщення в [ADDRESS] . Свої позовні вимоги вона обґрунтовувала тим, що квартира була надана на підставі ордеру родині [PERSON] , яка була бабусею позивачки. Після розірвання шлюбу з її чоловіком у володіння [PERSON] перейшла вказана квартира, в якій вона проживала разом з двома синами: [PERSON] та [PERSON] , та онукою [PERSON] , яка не була там зареєстрована. Після смерті [PERSON] основним наймачем став дядько позивачки - [PERSON] , після смерті якого основним наймачем стає її батько - [PERSON] . Батько позивачки та її мати [PERSON] перестали разом проживати у п`ятимісячному віці позивачки. Позивачка проживала, то з матір`ю, то з батьком. Через те, що мати часто перебувала у відрядженні, [PERSON] почала проживати з батьком по [ADDRESS] , навчалася у школі №47 м. Одеси. Позивачка опікувалася батьком і дядьком до їх смерті, вела з ними спільне господарство та приймала участь в утриманні квартири. Після смерті батька і дядька вона зі своїми неповнолітніми дітьми продовжує проживати у спірній квартирі, та здійснює усі обов`язки наймача, проте відповідач відмовляється внести зміни до договору найму жилого приміщення через відсутність документів, які б підтверджували факт спільного проживання з основним наймачем, тому вона вимушена звернутися до суду з даною заявою. Також, 11 листопада 2021 року відповідачка [PERSON] надала відзив на первісну позовну заяву, в якому вона зазначала, що вона проживала разом із основними наймачами спірної квартири до їх смерті без реєстрації, а також після смерті продовжила там проживати разом зі своїми дітьми та виконувати обов`язки наймача, а тому має право на визнання її наймачем за раніше укладеним договором найму замість попереднього наймача у разі його смерті. 06 січня 2022 року зустрічну позовну заяву було прийнято до розгляду та здійснено перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження. 23 лютого 2023 року відповідач за зустрічним позовом надав суду відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначив що спірна квартира відноситься до житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Одеси, а тому підставою для вселення у неї є ордер, у [PERSON] відсутні документи, які дають їй право на зайняття спірної квартири. Суворовська районна адміністрація ордер на її вселення не видавала, договір найму не укладала. Позивачка не представила жодного письмового доказу на підтвердження факту спільного проживання з попередніми мешканцями квартири, ведення з ними спільного господарства, наявність спільного бюджету та участь в утримані квартири. Крім того, вони зазначили, що право користування житловим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися як члени сім`ї наймача в установленому законом порядку, а також не може бути визнано право користування жилим приміщенням за особою, яка зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні. Письмовими доказами підтверджується, що позивачка зареєстрована та постійно проживає зі своєю сім`єю (матір`ю, чоловіком матері та дітьми) по [ADDRESS] . Вона як мешканка іншого населеного пункту не перебуває у них на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов. 26 липня 2022 року закрито підготовче провадження. Представник Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради у судовому засіданні просив задовольнити їхній позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на те, що квартира перебуває у комунальній власності, [PERSON] не проживала у даній квартирі, не стоїть на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, а тому має звільнити самовільно зайняту квартиру, яку у подальшому буде передано у порядку черговості особам, які стоять на квартирному обліку. Відповідачка (позивачка за первісним позовом) [PERSON] підтримала свої зустрічні позовні вимоги та заперечувала проти задоволення первісного позову, вказуючи на те, що вона у дитинстві періодично проживала то з матір`ю, то з батьком, але зареєстрована була за місцем проживання матері в м. Южне, батько проживав зі своїм братом, який у квітні помер, після отримання звістки про смерть дядька вона одразу приїхала, невдовзі у неї на руках помирає батько. Вказана квартира є єдиним житлом для неї та її дітей. За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з огляду на таке. Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради як орган виконавчої влади, який здійснює на території Суворовського району міста Одеси функції уповноваженого органу з управління неприватизованим житлом, веде облік житлового фонду, здійснює контроль за його використанням, веде квартирний облік громадян району, які потребують поліпшення житлових умов та вирішує питання про надання вільних жилих приміщень. За даними КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради станом на 31 грудня 2012 року та за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] не проводилася. У червні 2021 року позивач отримав інформацію про звільнення квартири [ADDRESS] , у зв`язку зі смертю її мешканців. Згідно з відомостями Департаменту надання адміністративних послуг № С1-118456-ю/л у спірній квартирі значилися зареєстрованими [PERSON] , [INFO] , який був основним квартиронаймачем, та [PERSON] , [INFO] . [INFO] помер [PERSON] , актовий запис від 20 квітня 2021 року, складений Лиманським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса). [INFO] помер [PERSON] , актовий запис про смерть № 862 від 05 травня 2021 року, складений Лиманським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса). З метою виконання повноважень щодо контролю за використанням та утриманням звільненого житлового приміщення 05 серпня 2021 року під час виходу на місце представниками позивача у присутності дільничного офіцера ВП №3 ОРУП №1 ГУ НП в Одеській області Козуба О.М. було встановлено самовільне зайняття спірної квартири відповідачкою, яка створювала перешкоди у обстеженні житла та фактично не надала допуск у квартиру, посилаючись на наявність там її особистих речей. За результатами обстеження було складено акт від 05 серпня 2021 року, в якому запропоновано [PERSON] у добровільному порядку до 10 вересня 2021 року звільнити житлове приміщення. [PERSON] , народилася [INFO] в місті Одесі у батьків: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки відділу надання адміністративних послуг ВК ЮМР Одеського району Одеської області № 3622/09-03 від 26 серпня 2021 року [PERSON] з 2 вересня 2005 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.10.2021 р. 28 вересня 2002 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , актовий запис № 166 від 28 вересня 2002 року, складений відділом реєстрації актів громадянського стану Южненського міського управління юстиції. Під час даного шлюбу у [PERSON] народилося двоє дітей: [INFO] в місті Южне - [PERSON] , актовий запис № 125 від 02 серпня 2003, відділом реєстрації актів громадянського стану Южненського міського управління юстиції Одеської області; 29 червня 2005 року в місті Одесі - [PERSON] , актовий запис № 154 від 27 липня 2005, відділом реєстрації актів цивільного стану Южненського міського управління юстиції Одеської області. 16 вересня 2019 року за позовом [PERSON] Южним міським судом Одеської області вказаний шлюб був розірваний, прізвище позивачки було залишено « [PERSON] ». У рішенні суду місце проживання обох сторін зазначено: [ADDRESS] . 18 грудня 2019 року [PERSON] укладає шлюб з [PERSON] , актовий запис № 179 від 18 грудня 2019 року, складений Южненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Під час даного шлюбу у [PERSON] народився син [INFO] в місті Южне - [PERSON] , актовий запис № 41 від 27 лютого 2019 року, складений Южненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. За змістом акту від 21.11.2021 р. [PERSON] разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] з 1993 року по теперішній час. Як вбачається з довіреності, посвідченої 29.04.2021 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу на дому, [PERSON]. уповноважив [PERSON] бути його представником в установах для подачі та одержання від його імені різні розпорядження, рішення, проектну документацію, довідку про реєстрацію осіб, свідоцтва про право власності на житло, технічний паспорт на укладення договорів на отримання послуг. Право на житло є одним з невід`ємних прав особи, проголошених ст. 47 Конституції України. При цьому, Конституція України проголошує принцип забезпечення державою створення умов, необхідних людині для набуття житла у власність або в користування та неможливості примусового позбавлення житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом норм ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення. За положеннями ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 42 ЖК України передбачено, що жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості (ст. 43 ЖК України). Відповідно до статті 5 ЖК України, державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та згідно зі статтею 51 ЖК УРСР, жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів. Відповідно до ст.58 ЖК України єдиною підставою для вселення в жиле приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є ордер. Згідно зі ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Частина 1 ст.63 ЖК України визначає, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Відповідно до ст. 99 ЖК України піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. Згідно з частиною 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Статтею 29 даного Закону передбачено повноваження щодо управління комунальною власністю. Так, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад відноситься, зокрема, управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад. Підпунктами 3.2.7 Положення «Про Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради», затвердженого рішенням Одеської міської ради від 13.02.2014 року №4584-VI (Додаток №4) визначено, що у галузі обліку та розподілу житла райадміністрація вирішує питання укладення та внесення змін до договорів найму жилих приміщень та їх бронювання. Згідно зі ст.327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Аналіз зібраних доказів вказує на те, що належні докази, які б підтверджували постійне проживання відповідачки в спірній квартирі не має, як і не встановлено підстав набуття права на проживання її в квартирі . Суд критично ставиться до тверджень відповідачки про її проживання в квартирі та догляд за батьком, відсутність можливості для реєстрації в квартирі свого місця проживання, оскільки в неї була можливість ще за життя як дядька так і батька зареєструвати своє місце проживання в квартирі, тому підстав для задоволення її зустрічних вимог не має. Оцінивши надані докази в сукупності суд дійшов висновку, що доводи позивача знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, оскільки відповідачка займає спірне житлове приміщення не маючи для цього законних підстав, тому вона підлягає виселенню.

Outcome: approved