Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулася із позовною заявою в якій просить зняти арешт рухомого майна, накладеного згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП 44294819 виданого 28.08.2018 року Фортечним ВДВС м.Кропивницького ГТУЮ у Кіроворадській області , зареєстрованого 28.08.2018 року за №17047701 [PERSON] реєстратором Фортечного відділу ВДВС м.Кропивницького ГТУЮ у Кіроворадській області та знятти арешт з рухомого майна накладеного згідно постанови про тарешт майна боржника за ВП 35014071 від 04.05.2018 року виданої відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області. В судовому засіданні представники позивачки позовну заяву підтримали. Представники відповідачів до суду не зявилися про час та місце розгляду справи належно повідомлялися. Ухвалою судді від 11.05.2021 року відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження. Встановлено,що виконавче провадження про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Індустріально-експеортний банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 1\~257\~906 ,47 грн. було відкрито 07.11.2012 року №35014071 на підставі заяви Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» з пиводу примусого виконання рішення Кіровським районним судом м. Кіровограда відповідно до виконавчого листа № 2-620 виданого 30.11.2010 року. Спочатку виконавчий лист знаходився на виконанні в Кіровському відділі державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції потім у виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, Фортечного відділу ВДВС м.Кропивницького ГТУЮ у Кіроворадській області. Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Дворовенко М.П винесено постанову 16.03.2018 року про прийняття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-620 виданого 30.11.2010 року про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Індустріально-експеортний банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 1\~257\~906 ,47 грн. Відповідно до постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області Улюшевим Б.В. від 04.05.2018 року у зв`язку з залишком заборгованостя в розмірі 496\~644,21 грн. було накладено арешт на майно [PERSON] 02.06.2018 року відповідно до постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області Улюшева Б.В. було звернуто стягнення на її заробітну плату. Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області Улюшевим Б.В. відповідно до постанови від 22.02.2019 року виконавчий лист №2-620 виданий 30.11.2010 року про стягнення з з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Індустріально-експеортний банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 1\~257\~906 ,47 грн. передано до Фортечного відділу державної виконавчої служби у м.Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) для подальшого виконання.На момент рогляду позовної заяви виконавчий лист повернуто стягувану, де зазначено, що рішення в повній мірі не виконано Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі, органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина п`ята статті 47 Закону № 606-XIV). Відповідно до статті 49 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разі ліквідації боржника - юридичної особи; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. Згідно з частиною другою статті 50 Закону № 606-XIV у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Отже, у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б настати правові наслідки, передбачені частиною другою статті50 Закону № 606-XIV. З урахуванням наведеного суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з мараторієм, оскільки стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15; від 06 березня 2019 року у справі № 263/1468/17; від 04 березня 2020 року у справі № 127/2-1421/09, від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17 №242/4601/20 від 26.04.2022 року. Процедура накладення арешту на майно боржника врегульована ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження». Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Приписами ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). При цьому, відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (частина друга статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»). Втім у постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17\~ зазначено, що «згідно зі статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу». У постанові Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15-г сказано, що «державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення». У постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року усправі № 263/1468/17 зазначено, що «у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження». \~ \~ \~ \~ \~ \~ Ураховуючи\~викладене,\~суди на\~підставі належним\~чином оцінених\~доказів дійшли\~правильного висновку\~про те,\~що у\~зв`язку\~з відсутністю\~майна у\~боржника державним\~виконавцем було\~винесено постанову\~про повернення\~виконавчого документа\~стягувачу,\~але законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу з цих підстав, який має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано і боржником за яким є саме заявник у цій справі». Доводи представника позивача про те ,що 08.06.2015 року виконавче провадження № 35014071 було завершене на підставі п.2 ч.1ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.22) , а відповідно до листа начальника відділу головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області відділу примусового виконання рішень Проценко А.Л. №12512 від 16.07.2015 року зазначено,що згідно акту виконавче провадження знищено, але ні акту ні інших документів про знищення не надано (а.с.23) що не є підставою для зняття арешту з майна боржника. Під час судового засідання встановлено, що виконавчий лист № № 2-620 виданий 30.11.2010 року Кіровським районним судом м. Кіровограда відповідно до постанови державного виконавця повернутий стягувачу 05.05.2020 року (а.с.43). Того ж числа 05.05.2020 року відповідно до постанови державного виконавця знято арешт з усих рахунків, що належали боржнику, посилаючись на заборону стягнення по кредитним договорам по Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Доводи представника позивача адвоката Мельник О.В. про те, що виконавчий документ повернуто, а арешт тривалий час з майна не знятий і це порушує права позивачки, на думку суду безпідставні, оскільки виконавчий лист провернутий відповідно до поставнови про виконавче провадження 05.05.2020 року, що не може бути тривалим порушенням прав боржника щодо користування майном, а законодавчо не визначено тривалого часу. При цьому суд зазначає, що ніщо не перешкоджає боржнику добровільно виконати рішення суду, що є його обов`язком згідно з вимогами ст. 129 Конституції та ст. 14 ЦПК України, після чого арешт з майна може бути знято відповідно до закону.\~ Таким чином, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу. Таким чином, повернення виконавчого документа стягувачу без виконання не є підставою для зняття арешту. Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України суд покладає на позивача по фактично понесеним витратам. На підставі Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»,

Outcome: dismissed