Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

13 жовтня 2021 року представник ПАТ «СК «УНІКА» звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, у якому просив стягнути з [PERSON] на користь позивача в якості відшкодування шкоди 127 918, 17 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що 27.02.2019 року між ТОВ «Галанлегпром» та позивачем укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО CORPORATE» №001359/4100/0000288, забезпечений транспортний засіб за полісом - Nissan X-TRAIL, днз [NUMBER] . В період дії полісу, а саме 26.11.2019 року в м. Києві за участі застрахованого транспортного засобу сталася ДТП. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.12.2019 року у справі №752/25300/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ від 12.12.2019 року визначено вартість завданого матеріального збитку з врахуванням зносу у розмірі 303433,62 грн. Відповідно до рахунку-фактури №СЧ-0011994 від 04.12.2019 р. ТОВ "Автомобільний центр Голосіївський" вартість відновлювального ремонту складає 261668,17 грн. На вимогу потерпілої особи позивач здійснив виплату страхового відшкодування за подією, яка мала місце 26.11.2019 року із участю забезпеченого транспортного засобу в розмірі 257918, 17 грн. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу відповідача, на момент ДТП була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», який перерахував позивачу компенсацію в розмірі 130 000, 00 грн. Таким чином, враховуючи, що різниця між фактичним розміром шкоди (261 668,17 грн.), франшизою за Договором КАСКО (3750, 00 грн.) та страховою виплатою (130 000, 00 грн.), яку здійснило ТДВ СК «Альфа-Гарант», становить 127 918, 17 грн., то зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь ПАТ «СК «УНІКА», на підставі ч. 1 ст. 1194 ЦК України, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 13.10.2021 року зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 15.11.2021 року відкрито позовне провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явивсь, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. До позову долучив заяву, відповідно до якої позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить позов задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Представник відповідача - адвокат Хомич І.О. надав заяву про відкладення судового засідання з причин участі у іншому судовому засіданні. Як встановлено судом представник відповідача в призначене судове засідання на 27.09.2022 року не з`явився з тих самих підстав. 27.06.2022 року в приміщенні суду отримав позовну заяву з додатками, а тому в порядку ст. ст. 178 та 278 ЦПК України мав можливість подати відзив на позовну заяву, однак вказане процесуальне право не реалізував. За встановлених обставин, оскільки неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, суд визнає неповажними причини неявки сторони відповідача у судове засідання. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечує представник позивача. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З матеріалів справи судом встановлено, що 27.02.2019 р. між ПАТ «СК «УНІКА» та ТОВ «ТАЛАНЛЕГПРОМ» було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу «КАСКО CORPORATE» №001359/4100/0000288. Предметом договору були майнові інтереси страхувальника, повязані з володінням, користуванням автомобілем марки Nissan X-TRAIL, днз [NUMBER] . За умовами п. 1.2.2 Договору розмір франшизи (безумовної) при ДТП складає 0, 5%. Згідно наказу №02/01, виданого 02.01.2019 року ТОВ «ТАЛАНЛЕГПРОМ», право керування автомобілем Nissan X-TRAIL надано фінансовому директору підприємства [PERSON] 26.11.2019 року о 17:01 год. в м. Києві по вул. Володимира Брожка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля марки Nissan X-TRAIL, днз [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , а також автомобіля марки Renault Logan, днз [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що підтверджено Довідкою про ДТП №3019332619050143. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.12.2019 р., [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Встановлено, що 26.11.2019 року о 170:00 год. [PERSON] в м. Києві на вул. Грінченка перехрестя вул. Брожка керуючи т/з Renault Logan, днз [NUMBER] не врахував дорожньої обстановки, під час зміни напрямку руху, не переконався, що це буде безпечно в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Nissan X-TRAIL, днз [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів, чим порушив вимоги п.п. 2.3.б, 10.1. ПДР України. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Внаслідок ДТП автомобіль Nissan X-TRAIL, днз [NUMBER] , застрахований ПАТ «СК «УНІКА» отримав пошкодження. 27.11.2019 р. [PERSON] звернулась до ПАТ «СК «УНІКА» з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Для встановлення характеру та розміру шкоди, заподіяної власнику автомобіля марки Nissan X-TRAIL, днз [NUMBER] , ПАТ «СК «УНІКА» 27.11.2019 р. проведено огляд застрахованого автомобіля, про що складено Протокол огляду транспортного засобу. Відповідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ від 12.12.2019 року, визначено вартість завданого матеріального збитку з врахуванням зносу власнику КТЗ марки Nissan X-TRAIL, днз [NUMBER] , у розмірі 303433,62 грн. Відповідно до рахунку-фактури №СЧ-0011994 від 04.12.2019 р. ТОВ "Автомобільний центр Голосіївський" вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Nissan X-TRAIL, днз [NUMBER] складає 261668,17 грн. Відповідно до рахунку-фактури №СЧ-0011994 від 04.12.2019 р. та страхового акту №00329150/3 від 17.12.2019 р., ПАТ «СК «УНІКА» сплатила на користь ТОВ «Таланлегпром» страхове відшкодування за Договором в розмірі 257918, 17 грн., що підтверджується платіжним дорученням №127224 від 20.12.2019 р. На підставі полісу №188741347 цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу Renault Logan, днз [NUMBER] , була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», який в порядку досудового врегулювання сплатило на користь позивача суму страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 130000, 00 грн., що підтверджено платіжним дорученням №6022 від 22.01.2020 року. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування. Згідно зі ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі. При цьому, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким же чином врегульовано дане питання і в статті 27 Закону України «Про страхування». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц в аналогічних правовідносинах зроблено висновок про те, що за вимогами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Згідно з пунктом 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Судом враховано правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц про те, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування Положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. За змістом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Встановлено, що ПАТ «СК «УНІКА» відшкодувало власнику автомобіля Nissan X-TRAIL, днз [NUMBER] , шкоду завдану [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за вирахуванням обумовленої у договорі від 27.02.2019 року 0, 5 % безумовної франшизи, у розмірі 257 918, 17 грн. Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача як володільця транспортного засобу була застрахована за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів в ТДВ СК «Альфа-Гарант», страховиком було перераховано компенсацію в розмірі 130 000, 00 грн., з відповідача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди, сплаченої позивачем і страховою виплатою за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме: 257 918, 17 грн. (розмір шкоди, відшкодований позивачем) - 130 000, 00 грн. (страхова виплата здійснена ТДВ СК «Альфа-Гарант» в порядку регресу) = 127 918, 17 грн. Враховуючи викладене вище, виплату позивачем страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП за умовами укладеного з ним договору добровільного страхування, яка мала місце з вини відповідача, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. Доказів того, що відповідачем на користь потерпілого (позивача) були відшкодовані збитки, завдані внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, відповідачем не надано. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача суми витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 127 918, 17 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 2270,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved