Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

06 вересня 2021 року до Печерського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ДП "Інформаційні судові системи" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що [PERSON] та [PERSON] перебували у ДП "Інформаційні судові системи" на посадах генерального директора та заступника генерального директора, відповідно. За час перебування на посадах, зазначені особи неодноразово перебували в робочих відрядженнях за перебування в яких останнім виплачувалася компенсація добових витрат. Відповідно до звітів бухгалтерії, відповідачі не повернули частину фактично невикористаних коштів, а саме: по 13 063, 87 грн. кожен., які наразі позивач просить стягнути з відповідачів в судовому порядку. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2021 року зазначену справу було передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. 26 липня 2022 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла зазначена справа. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 липня 2022 року цивільну справу № 757/47252/21 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 29 липня 2022 року. 05 серпня 2022 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідачів. Ухвалою суду від 9 серпня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження на 5 жовтня 2022 року. Судове засідання, призначене на 5 жовтня 2022 року було відкладено на 7 листопада 2022 року за клопотанням представника відповідача - 1. 3 листопада 2022 року до суду від відповідача - 2 надійшла заява-пояснення щодо поданого позову, в яких зокрема зазначено про пропуск позивачем позовної давності для звернення із позовом до суду. 7 листопада 2022 року розгляд справи не відбувся через тривале відключення електроенергії в приміщенні суду. Розгляд справи було призначено на 13 грудня 2022 року. 8 листопада 2022 року до суду від представника відповідача - 1 надійшов відзив на позовну заяву, з викладенням заперечень щодо поданих позовних вимог. 17 листопада 2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача - 1. 6 грудня 2022 року від представника відповідача - 1 надійшли заперечення на відповідь на відзив. У судовому засіданні 13 грудня 2022 року представник позивача підтримав позовні вимоги, вказав, що відповідачами після повернення з відряджень не були надані підтвердні документи щодо витрат, зокрема на проживання та, відповідно не були повернуті підприємству кошти, що виділялись на проживання у відрядженнях, а тому підприємство звернулось із позовом до суду. Стосовно позовної давності зазначив, що про необхідність звернення із позовом до суду позивачу стало відомо після проведення аудиторської перевірки та складання відповідного акту від 1 червня 2021 року, а також надсилання 29 червня 2021 року Державною аудиторською службою України вимоги про усунення порушень зокрема вжиття заходів, спрямованих на відшкодування коштів, виданих під звіт, за рахунок винних осіб. Подав заяву про поновлення пропущеного строку для подання позову до суду. Представник відповідача - 1 у судовому засіданні заперечувала проти заявлених вимог, вказала, що відповідно до приписів Податкового кодексу України, кошти, щодо яких заявлені позовні вимоги були оподатковані підприємством - позивачем та з відповідача - 1 були стягнуто ПДФО та військовий збір, а отже відповідач не повинен нічого повертати позивачу. Також зауважила, що позивачем пропущено позовну давність для звернення із позовом до суду, заперечуючи доводи позивача, викладені у заяві про поновлення строку для звернення із позовом до суду. Відповідач - 1 підтримав доводи свого представника, вказав, що він нічого підприємству не винен, він був звільнений 1 липня 2020 року. Перевірки витрачених у відрядженні коштів та подача підтвердних документів особами, які повернулись із відрядження не відносилась до його компетенції, коли він був директором підприємства, а отже це не його відповідальність. Зауважив, що у відрядженнях витрати значно більше коштів, ніж йому видавало підприємство і це були його особисті кошти, а тому позовні вимоги до нього є безпідставними. Відповідач - 2 у судовому засіданні вказав, що з нього також були стягнуті ПДФО та військовий збір із сум, що видавались на відрядження на проживання, а тому він також заперечує проти позовних вимог. У судовому засіданні було оголошено перерву до 3 лютого 2023 року. 3 лютого 2023 року від позивача до суду надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів. Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши додані до матеріалів справи докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що наказом Державної судової адміністрації України від 28 травня 2019 року [PERSON] призначено на посаду генерального директора ДП «Інформаційні судові системи» (а.с. 18). Відповідно до наказу ДП «Інформаційні судові системи» від 8 липня 2019 року № 152К [PERSON] прийнято на роботу з 9 липня 2019 року до 9 вересня 2019 року на посаду заступника генерального директора (а.с. 22). Наказом ДП «Інформаційні судові системи» від 10 вересня 2019 року № 249-К [PERSON] переведено на посаду першого заступника генерального директора з 10 вересня 2019 року (а.с. 23). На підставі листа Державного центру реєстрації м. Вільнюс від 30 вересня 2019 року [PERSON] відбув у службове відрядження до м. Вільнюс Литва строком на 4 календарні дні з 2 по 5 жовтня 2019 року з метою обміну досвідом роботи ІТ системи та управління документами, що використовуються в Державному центрі реєстрації м. Вільнюс, про що видано відповідний наказ від 1 жовтня 2019 року № 96-ВД за підписом генерального директора [PERSON] (а.с. 69). Відповідно до наказу ДП «Інформаційні судові системи» від 1 жовтня 2019 року № 97 -ВД [PERSON] було направлено у відрядження до м. Вільнюс Литва строком на 4 календарні дні з 2 по 5 жовтня 2019 року з метою обміну досвідом роботи ІТ системи та управління документами, що використовуються в Державному центрі реєстрації м. Вільнюс (а.с. 28). Згідно із довідкою-розрахунком сум витрат на відрядження (додаток до наказу 96-ВД від 1 жовтня 2019 року) [PERSON] виділено 75 Євро добових витрат, сума витрат на найм житлового приміщення становила 5065,21 грн, сума добових витрат на відрядження та проживання склала 12969,80 грн - 300 Євро (а.с. 26). Згідно із довідкою-розрахунком сум витрат на відрядження (додаток до наказу 97-ВД від 1 жовтня 2019 року) [PERSON] виділено 75 Євро добових витрат, сума витрат на найм житлового приміщення становила 5065,21 грн, сума добових витрат на відрядження та проживання склала 12969,80 грн - 300 Євро (а.с. 26). Відповідно до платіжного доручення від 1 жовтня 2019 року № 16896 ДП «Інформаційні судові системи» перерахувало на картковий рахунок [PERSON] аванс на відрядження за жовтень в розмірі 12969,80 грн (а.с. 38). Відповідно до платіжного доручення від 1 жовтня 2019 року № 16895 ДП «Інформаційні судові системи» перерахувало АТ «Райффайзен банк Аваль» аванс на відрядження за жовтень 2019 року суму в розмірі 12969,80 грн та за відомостями нарахування коштів № 2708, вказані кошти надійшли на рахунок [PERSON] (а.с. 40-41). З матеріалів справи вбачається, що після повернення з відрядження [PERSON] був складений звіт про результати відрядження до м. Вільнюс Литва та звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 112 від 9 жовтня 2019 року, з якого вбачається, що отримано на відрядження 12969,80 грн, витрачено 12969,80 грн, залишок - 0 грн. Вказаний звіт був затверджений в сумі 12 969,80 грн керівником [PERSON] та перевірено бухгалтером.(а.с. 52). Після повернення з відрядження [PERSON] також був складений звіт про результати відрядження до м. Вільнюс Литва та звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 113 від 9 жовтня 2019 року, з якого вбачається, що отримано на відрядження 12969,80 грн, витрачено 12969,80 грн, залишок - 0 грн. Вказаний звіт був затверджений в сумі 12 969,80 грн керівником [PERSON] та перевірено бухгалтером.(а.с. 62). Крім того, судом встановлено, що на підставі листа Palo Alto Networks Tirkey, Ukraine, Azerbaijan, Turkmenistan від 31 жовтня 2019 року [PERSON] відбув у службове відрядження до м. Амстердам Королівство Нідерландів строком на 3 календарні дні з 19 по 21 листопада 2019 року з метою ознайомлення з презентацією новітньої кібербезпеки, яка орієнтована на попередження та запобігання загрози сьогодення та майбутнього, про що видано наказ від 15 листопада 2019 року № 115-ВД за підписом генерального директора [PERSON] (а.с. 33). Відповідно до наказу ДП «Інформаційні судові системи» від 15 листопада 2019 року № 114-ВД [PERSON] було направлено у відрядження до м. Амстердам Королівство Нідерландів строком на 3 календарні дні з 19 по 21 листопада 2019 року з метою ознайомлення з презентацією новітньої кібербезпеки, яка орієнтована на попередження та запобігання загрози сьогодення та майбутнього (а.с. 31). Згідно із довідкою-розрахунком сум витрат на відрядження (додаток до наказу 115-ВД від 15 листопада 2019 року) [PERSON] виділено 75 Євро добових витрат, сума витрат на найм житлового приміщення 100 Євро на добу, за 3 доби 300 Євро - 7998,66 грн, сума добових витрат на відрядження всього 525 Євро - 13997,66 грн. (а.с. 34). Згідно із довідкою-розрахунком сум витрат на відрядження (додаток до наказу 114-ВД від 15 листопада 2019 року) [PERSON] виділено 75 Євро добових витрат, сума витрат на найм житлового приміщення 100 Євро на добу, за 3 доби 300 Євро - 7998,66 грн, сума добових витрат на відрядження всього 525 Євро - 13997,66 грн. (а.с. 35). Відповідно до платіжного доручення від 15 листопада 2019 року № 17273 ДП «Інформаційні судові системи» перерахувало на картковий рахунок [PERSON] аванс на відрядження за листопад в розмірі 13997,66 грн (а.с. 45). Відповідно до платіжного доручення від 15 листопада 2019 року № 17262 ДП «Інформаційні судові системи» перерахувало АТ «Райффайзен банк Аваль» аванс на відрядження за листопад 2019 року суму в розмірі 13997,66 грн та за відомостями нарахування коштів № 2776, вказані кошти надійшли на рахунок [PERSON] (а.с. 42-44). З матеріалів справи вбачається, що після повернення з відрядження [PERSON] був складений звіт про результати відрядження до м. Амстердам Королівство Нідерландів та звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 390 від 9 грудня 2019 року, з якого вбачається, що отримано на відрядження 13997,66 грн, витрачено 13997,66 грн, залишок - 0 грн. Вказаний звіт був затверджений в сумі 13997,66 грн керівником [PERSON] та перевірено бухгалтером. Після повернення з відрядження [PERSON] також був складений звіт про результати відрядження до м. Амстердам Королівство Нідерландів та звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 391 від 9 грудня 2019 року, з якого вбачається, що отримано на відрядження 13997,66 грн, витрачено 13997,66 грн, залишок - 0 грн. Вказаний звіт був затверджений в сумі 13997,66 грн керівником [PERSON] та перевірено бухгалтером.(а.с. 46). Відповідно до положень Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59, в редакції чинній на час перебування відповідачів у відрядженнях до м. Вільнюс та Амстердам, службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади (поїздка державного службовця - за розпорядженням керівника державної служби), підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів (далі - підприємство), на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв`язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства). Підприємство, що відряджає працівника, забезпечує його коштами для здійснення поточних витрат під час службового відрядження (авансом). Аванс відрядженому працівникові може видаватися готівкою або перераховуватися у безготівковій формі на відповідний рахунок для використання із застосуванням платіжних карток. Підприємство, що відряджає працівника, зобов`язане ознайомити його з кошторисом витрат (або з довідкою-розрахунком на виданий аванс, складеною за довільною формою), а також з вимогами нормативно-правових актів стосовно звітування про використання коштів, виданих на відрядження. Відрядження за кордон здійснюється відповідно до наказу (розпорядження) керівника підприємства (у разі відрядження державного службовця - відповідно до наказу керівника державної служби) після затвердження технічного завдання, в якому визначаються мета виїзду, завдання та очікувані результати відрядження, строк, умови перебування за кордоном (у разі поїздки за запрошенням подається його копія з перекладом), і кошторису витрат. Строк відрядження визначається керівником, але не може перевищувати 60 календарних днів, за винятком випадків, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98 (строк відрядження державного службовця протягом одного календарного року не може перевищувати 60 календарних днів, крім випадків, визначених законодавством). Підприємство, що відряджає працівника у відрядження за кордон, забезпечує його грошовими коштами для здійснення поточних витрат під час службового відрядження (авансом) в національній валюті держави, до якої відряджається працівник, або у вільно конвертованій валюті. Витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності документів в оригіналі, що засвідчують вартість цих витрат, а саме: транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона, якщо його обов`язковість передбачена правилами перевезення на відповідному виді транспорту, та розрахункових документів про їх придбання за всіма видами транспорту, в тому числі на чартерні рейси; рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання відрядженого працівника, в тому числі бронювання місць у місцях проживання; страхових полісів тощо. Після повернення з відрядження працівник зобов`язаний до закінчення п`ятого банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи, подати звіт про використання коштів, наданих на відрядження. Сума надміру витрачених коштів (залишку коштів понад суму, витрачену згідно із звітом про використання коштів, наданих на відрядження) підлягає поверненню працівником до каси або зарахуванню на відповідний рахунок підприємства, що їх надало, у грошових одиницях, в яких було надано аванс, у встановленому законодавством порядку. У разі якщо під час службових відряджень відряджений працівник отримав готівку із застосуванням платіжних карток, він подає звіт про використання виданих на відрядження коштів і повертає суму надміру витрачених коштів до закінчення третього банківського дня після завершення відрядження (банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи). Разом із звітом подаються документи (в оригіналі), що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, із зазначенням форми їх оплати (готівкою, чеком, платіжною карткою, безготівковим перерахунком). Відповідно до підпункту 170.9.1 пункту 170.9 статті 170 Податкового кодексу України податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт та не повернутої ним протягом встановленого підпунктом 170.9.2 цього пункту строку, є особа, що видала таку суму, а саме: а) на відрядження - у сумі, що перевищує суму витрат платника податку на таке відрядження, розрахованій згідно із цим підпунктом. Не є доходом платника податку - фізичної особи, яка перебуває у трудових відносинах із своїм роботодавцем або є членом керівних органів підприємств, установ, організацій, сума відшкодованих йому у встановленому законодавством порядку витрат на відрядження в межах фактичних витрат, а саме, на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в`їзд (віз), обов`язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов`язані з правилами в`їзду та перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв`язку із здійсненням таких витрат. Зазначені в абзаці другому цього підпункту витрати не є об`єктом оподаткування цим податком лише за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість цих витрат у вигляді транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона, якщо його обов`язковість передбачена правилами перевезення на відповідному виді транспорту, та розрахункових документів про їх придбання за всіма видами транспорту, в тому числі чартерних рейсів, рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання фізичної особи, в тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо. Відповідно до бухгалтерської довідки від 9 жовтня 2019 року зазначено, що у зв`язку з відсутністю оригіналів відривної частини посадкових талонів та оригіналів документів щодо найму житла у відрядженні до м. Вільнюс Литва, відповідно до підпункту 170.9.1 ПКУ витрати у сумі 5065,21 грн враховано як додаткове благо та утримано ПДФО і військовий збір з [PERSON] та [PERSON] (а.с. 60). Крім того, відповідно до бухгалтерської довідки від 9 грудня 2019 року зазначено, що у зв`язку з відсутністю оригіналів відривної частини посадкових талонів та оригіналів документів щодо найму житла у відрядженні до м. Амстердам Королівсько Нідерладнів відповідно до підпункту 170.9.1 ПКУ витрати у сумі 7998,66 грн враховано як додаткове благо та утримано ПДФО і військовий збір з [PERSON] та [PERSON] (а.с. 51). З позиції відповідачів, оподаткування вказаних вище сум, що не були підтверджені відповідними документами після повернення з обох відряджень, не вимагає повернення таких коштів до каси підприємства. В той же час, судом встановлено, що у період з 25 лютого 2021 року по 25 травня 2021 року Державною аудиторською службою України було проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Інформаційні судові системи» за період з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2020 року. Відповідно до акту ревізії від 1 червня 2021 року № 000800-21/21 перевіркою було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у жовтні 2019 року перебували у відряджені у м. Вільнюс, по закінченню якого були складені звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 112 та № 113, інших підтверджуючих документів понесених витрат підзвітними особами не надано та зазначено, що на порушення підпункту 170.9.1 пункту 170.9 статті 170 ПКУ та пункту 16 Положення про службові відрядження працівників ДП «ІСС», затвердженого наказом в.о. генерального директора [PERSON]. від 1 червня 2018 року, підзвітними особами не повернуто кошти у загальній сумі 10130,42 грн, а підприємство не пред`явило вимоги щодо їх стягнення, чим завдано матеріальної шкоди (збитків) підприємству на суму 10130,42 грн. Крім того, ревізією було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у листопаді 2019 року перебували у відряджені у м. Амстердам, по закінченню якого були складені звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 390 та № 391, інших підтверджуючих документів понесених витрат підзвітними особами не надано та зазначено, що на порушення підпункту 170.9.1 пункту 170.9 статті 170 ПКУ та пункту 16 Положення про службові відрядження працівників ДП «ІСС», затвердженого наказом в.о. генерального директора [PERSON]. від 1 червня 2018 року, підзвітними особами не повернуто кошти у загальній сумі 15997,32 грн, а підприємство не пред`явило вимоги щодо їх стягнення, чим завдано матеріальної шкоди (збитків) підприємству на суму 15997,32грн. (а.с. 72-77). 29 червня 2021 року позивачу Державною аудиторською службою України було надіслано вимогу щодо усунення порушень (а.с. 78-80). Відповідачами у судових засіданнях не заперечувався факт перебування у відрядженнях у містах Вільнюс та Амстердам, отримання підзвітних коштів на такі відрядження у сумах, викладених у документах, долучених до позову, а також не заперечувався та не оспорювався факт відсутності підтвердних документів на витрачені кошти, зокрема на проживання у вказаних містах під час відряджень у жовтні та листопаді 2019 року. Отже, враховуючи вказані вище норми та положення Інструкції про службові відрядження, а також Податкового кодексу України, встановлено, що оподаткування сум непідтверджених витрачених коштів у відрядженні за кордоном не звільняє підзвітних осіб від обов`язку повернути такі кошти до каси підприємства та, відповідно, не заміняє одну дію, іншою. Твердження відповідача - 1 щодо того, що це не його відповідальність щодо контролю за коштами, що видавались на відрядження та не були повернуті чи не підтвердженні необхідними документами, спростовується вище зазначеними нормами та наказом про визначення функцій та розподіл повноважень між керівництвом ДП «Інформаційні судові системи» від 13 вересня 2019 року № 171-ОД. Відповідно до статті 127 Кодексу законів про працю України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) роботодавця: 1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках роботодавець вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію; 3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136). Відповідно до наказу Державної судової адміністрації України від 1 липня 2020 року № 161/к [PERSON] звільнено з посади генерального директора ДП «Інформаційні судові системи» з 2 липня 2019 року з підстав, визначених підпунктами «ж», «і», пункту 5.3 Контракту від 28 травня 2019 року та припинено дію Контракту (а.с. 20). Відповідно до наказу ДП «Інформаційні судові системи» від 18 травня 2020 року № 83К припинено трудовий договір [PERSON] з 18 травня 2020 року за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим органом законодавства про працю частина третя статті 38 КЗпП України (а.с. 24). Як зазначив представник позивача, при звільненні відповідачів підприємством не були видані відповідні розпорядження про погашення невитраченого та своєчасного не повернутого авансу, виданого на службові відрядження відповідачів. Статтею 130 КЗПП України визначено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами (пункт 2 статті 134 КЗпП України). Статтею 136 КЗпП України визначено, що покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням роботодавця, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження роботодавця, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання роботодавцем позову до місцевого загального суду. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стосовно заяви про пропуск позовної давності позивачем, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 233 КЗпП України для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Суд не погоджується із твердженням представника позивача про те, що про заподіяння відповідачами шкоди позивачу на загальну суму 26127,74 грн їм стало відомо лише після акту ревізії Державної аудиторської служби України, з огляду на те, що відповідно до бухгалтерських довідок, від 9 жовтня та 9 грудня 2019 року бухгалтерами підприємства було встановлено відсутність підтвердних документів у відповідачів щодо витрат на суму 26127,74 грн, неповернення їх до каси підприємства та враховано ці кошти як додаткове благо і утримано з них ПДФО та військовий збір, а тому позивач мав би звернутись із відповідними позовами до суду у строк до 9 жовтня та 9 грудня 2020 року відповідно. Позов був поданий до Печерського районного суду м. Києва 6 вересня 2021 року. В той же час, суд зазначає, що відповідно до глави ХІХ КЗпП України «Прикінцеві положення» під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановами КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався та діє станом на час розгляду цієї справи. Статтею 58 Конституції України, статтею 3 ЦПК України закріплено принцип права, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Таким чином, з 2 квітня 2020 року строки, визначені статтею 233 КЗпП України продовжені, а оскільки станом на 2 квітня 2020 року не сплинув річний строк звернення позивача із цим позовом до суду, суд приходить до висновку, що ним не порушено таких строків. Враховуючи вище викладене, судом під час розгляду справи було встановлено, що відповідачі перебували у трудових відносинах з позивачем отримували підзвітні кошти на відрядження за кордон, перебували у таких відрядженнях, під час звітування не надали підтверджуючих документів на використання підзвітних коштів на загальну суму 26127,74 грн (по 13063,87 грн з кожного) та своєчасно не повернули вказаних коштів до каси підприємства, чим завдали підприємству майнової шкоди, а отже позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними належними, допустимими та достатніми доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до статті 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 2270 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved