Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. До суду звернулась представник [PERSON] - адвокат Штець Ольга Олегівна з позовом до комунального закладу загальної середньої освіти «Авторська школа М.П.Гузика» Южненської міської ради Одеської областіпро визнання незаконним та скасування наказу № 069-к/тр від 19.07.2022 про припинення виплати середнього заробітку та стягнення середнього заробітку за час даної невиплати. Свої вимоги сторона позивача мотивує тим, що [PERSON] була призначена на посаду заступника директора з господарської роботи у комунальному закладі "Южненська Авторська М.П.Гузика експериментальна спеціалізована загальноосвітня школа-комплекс 1-3 ступенів Южненської міської ради Одеської області" на підставі наказу №72-к від 29.09.2017. 05.03.2021 назва закладу була змінена на комунальний заклад загальної середньої освіти «Авторська школа М.П. Гузика» Южненської міської ради Одеської області відповідно до рішення Южненської міської ради Одеської області №184-VIII від 25.02.2021. У 2021 році під час роботи у комунальному закладі [PERSON] уклала Контракт про проходження військової служби у ЗСУ від 15 квітня 2021 року на посаді молодшого сержанта, старшого оператора радіолокаційної станції радіолокаційного взводу батареї управління та радіолокаційної розвідки зенітного ракетного дивізіону. 19 липня 2022 року [PERSON] стало відомо про те, що відповідно до наказу №069-к/тр від 19 липня 2022 року їй була припинена виплата середнього заробітку через те, що вона призвана на військову службу ЗСУ. Припинення виплати середнього заробітку сторона позивача вважає незаконною, оскільки гарантії збереження місця роботи, посади і середнього заробітку у закладі, які були передбачені законодавством, не мають зворотної сили, а тому поширюються на [PERSON] , як на особу, яка на виконання свого військового обов`язку була прийнята на військову службу за контрактом до введення в Україні особливого періоду, та продовжує службу до сьогодні. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Відповідач комунальний заклад загальної середньої освіти «Авторська школа М.П. Гузика» Южненської міської ради Одеської області подав відзив, згідно якого просить відмовити у задоволенні позовної заяви (а.с.36). Представник позивача надала відповідь на відзив, згідно якого просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.139). Представник позивача - адвокат Штець О.О. у судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала заяву про слухання справи за її відсутності. Представник відповідача - Гузик Н.В. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовної заяви з підстав зазначених у відзиві та письмових поясненнях. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 19.08.2022 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 05.09.2022 відкрито провадження у справ та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 09.11.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин. [PERSON] призначена на посаду заступника директора з господарської роботи у комунальному закладі "Южненська Авторська М.П.Гузика експериментальна спеціалізована загальноосвітня школа-комплекс 1-3 ступенів Южненської міської ради Одеської області" на підставі Наказу №72-к від 29.09.2017 (а.с.14-15). 05.03.2021 назва закладу була змінена на комунальний заклад загальної середньої освіти «Авторська школа М.П. Гузика» Южненської міської ради Одеської області (а.с.14-15). Позивач є учасником бойових дій (а.с.19). 15.04.2021 солдат [PERSON] згідно наказу командира військової частини [NUMBER] справи та посаду прийняла і приступила до виконання службових обов`язків (а.с.17). 11.05.2022 [PERSON] уклала Контракт про проходження військової служби у ЗСУ на посаді молодшого сержанта, старшого оператора радіолокаційної станції радіолокаційного взводу батареї управління та радіолокаційної розвідки зенітного ракетного дивізіону (а.с.12). Відповідно до наказу №069-к/тр від 19 липня 2022 року позивачу була припинена виплата середнього заробітку на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-ІХ від 01.07.2022 (а.с.16). V. Оцінка Суду. Звертаючись до суду із вказаним позовом, [PERSON] вказала, що з прийняттям вказаного наказу фактично звужено її право на отримання середнього заробітку, що суперечить ст.64 Конституції України. Крім цього Конституцією України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, а тому оскільки позивач вступила до лав ЗСУ у період коли діяла попередня редакція КЗпП України, нові зміни, які погіршують та обмежують її права та гарантії не розповсюджуються на неї. Суд встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, дослідивши докази, заслухавши думку учасників процесу приходить до наступного. Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Положення цього конституційного принципу кореспондуються з приписами статті 5 Цивільного кодексу України, згідно яких акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Конституційний Суд України неодноразово висловлював свою позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп, від 9 лютого 1999 року №1-рп/99, від 5 квітня 2001 року №3-рп/2001, від 13 березня 2012 року №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Так у рішенні Конституційного Суду України (Перший сенат) у справі за конституційними скаргами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 2, 3 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28 січня 2016 року №955-VІІІ зі змінами від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019 зазначено, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування. ?...? Таким чином, Закон спрямований на регулювання тих правовідносин, які виникнуть після набрання ним чинності, а трудові правовідносини, що виникли раніше, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням. В ухвалі від 9 липня 1998 року № 6-уп/98 Конституційний Суд України вказав на те, що з прийняттям нормативно-правового акта в новій редакції втрачають чинність норми акта в попередній редакції. Також Конституційний Суд України у рішенні від 3 жовтня 1997 року №4-зп роз`яснив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. Відповідно до частини третьої статті 119 КЗпП України (в редакції на час вступу позивача на військову службу) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 19 липня 2022 року набрав чинності Закон №2352-ІХ, яким внесено зміни до КЗпП України, зокрема у частині третій статті 119 слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада». Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що Конституцією України встановлено загальновизнані принципи дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, а саме принцип їх безпосередньої дії, тобто поширення тільки на ті відносини, які виникли після набуття чинності законами чи іншими нормативно-правовими актами, та принцип зворотної дії в часі, якщо вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. З 19 липня 2022 року Законом №2352-ІХ змінено регулювання трудових відносин осіб, які призвані на військову службу. Зокрема, за такими особами до дня фактичного звільнення з військової служби зберігається місце роботи і посада, у той час, як до внесення цих змін за особами, призваними на військову службу, зберігався ще і середній заробіток. Указаний закон не містить застереження щодо скасування чи втрати чинності попередньої редакції частини третьої статті 119 КЗпП України. Отже, з часу набрання чинності Законом №2352-ІХ раніше існуючі трудові правовідносини осіб, які призвані на військову службу, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням. У зв`язку з цим із 19 липня 2022 року за такими особами не зберігається середній заробіток за місцем роботи на час проходження ними військової служби. Натомість їм виплачується грошове забезпечення військовослужбовця в установленому законом розмірі. За таких обставин суд доходить висновку про те, що наказ комунального закладу загальної середньої освіти «Авторська школа М.П.Гузика» Южненської міської ради Одеської області № 069-к/тр від 19 липня 2022 року про припинення виплати середнього заробітку [PERSON] відповідає вимогам закону, внаслідок чого підстави для задоволення позовних вимог відсутні. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»

Outcome: dismissed