Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

ТОВ «Львівенергозбут» 18.11.2022 року звернулося в Залізничний районний суд м.Львова з позовом до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення 2936,64 грн. заборгованості за спожиту електричну енергію. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ТОВ «Львівенергозбут» є юридичною особою приватного права та виконує функцію постачання електричної енергії населенню, в тому числі відповідачам за адресою: [ADDRESS] , якими вони користуються. Постачання електроенергії здійснювалося позивачем за тарифами, встановленими законодавством, проте відповідачі належним чином не виконували своїх обов`язків щодо оплати послуг за постачання електричної енергії, що й спричинило виникнення заборгованості за період з 01.02.2021 року по 23.09.2021 року у розмірі 2936,64 грн. Заборгованість за вказаний період відповідачами не погашалась. У зв`язку з цим ТОВ «Львівенергозбут» зверталося в суд із заявою про видачу судового про стягнення вказаної суми боргу, проте ухвалою суду від 14.06.2022 року було відмовлено у видачі судового наказу, що дає підстави звернутися з вимогами про стягнення боргу в позовному провадженні. Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 20.12.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачам встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії такої ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачі у встановлений судом строк не надали до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч.8 ст.178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч.2 ст.281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 Заочний розгляд справи. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, дослідивши подані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що у ТОВ «Львівенергозбут» за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований побутовий споживач [PERSON] , особовий рахунок якої № [NUMBER] . Відповідно до довідок відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області від встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] (а.с.44-45). Згідно розрахунку заборгованості за послуги постачання електричної енергії у споживача за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.02.2021 року по 23.09.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 2936,64 грн (а.с10). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14.06.2022 року у видачі судового наказу про стягнення боргу з [PERSON] та [PERSON] за заявою ТОВ «Львівенергозбут» відмовлено на підставі п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України (а.с.35). Постачання електроенергії у вказаний період здійснювалося за тарифами, встановленими постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 року №483 та постановою Кабінету Міністрів України від 11.08.2021 року №859. Відповідно до п.2.1 Договору про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг, за цим договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Пункт 6.2 договору визначає зобов?язання Споживача забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору та пов?язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього договору. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов?язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов?язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно ст.13 цього Закону до житлово-комунальних послуг відносяться - комунальні послуги, в тому числі централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, цетралізоване опалення, та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідно до ч.1 ст.19 цього Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов?язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживача з моменту користування цими послугами. При цьому, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Так, відповідно до ч.2 ст.205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю для настання відповідних правових наслідків. Згідно зі ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним. З матеріалів справи вбачається, що поведінка сторін свідчить про фактичне укладення ними договору про постачання електричної енергії до квартири відповідачів, оскільки послуги позивачем надаються, а відповідач ними користується та жодних претензій з цього питання до позивача не заявляв. Доказів того, що позивач неналежним чином чи не в повному обсязі надає відповідачам послуги з постачання електричної енергії відповідачами суду не надано, з матеріалів справи вбачається, що вони від таких послуг не відмовлялися та використовували для власних потреб, тим самим визнавали наявність правовідносин з ТОВ «Львівенергозбут». Як встановлено під час розгляду справи та підтверджується розрахунком заборгованості, відповідачі не оплачували ТОВ «Львівенергозбут» за постачання електричної енергії з 01.02.2021 року по 23.09.2021 року, внаслідок чого в них утворилась заборгованість перед позивачем за цей період в розмірі 2936,64 грн., розмір якої відповідачами не спростовано, вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б ставили під сумнів правильність нарахування суду не надано. Відповідно до ст.541 ЦК України солідарний обов?язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов?язання. У разі солідарного обов?язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов?язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо (ч.1 ст. 543 ЦК України). Виходячи з наведеного та враховуючи, що порушені права позивача в результаті неотримання оплати за надані послуги підлягають судовому захисту, з відповідачів в солідарному порядку підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за спожиту електричну енергію, яка утворилась з 01.02.2021 року по 23.09.2021 року. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України із відповідачів [PERSON] , [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача по 1240,50 (2481:2) грн. судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову (а.с.4) та заяви про видачу судового наказу (а.с.5).

Outcome: approved