Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-02 00:00:00

28.12.2022\~року позивач\~звернувся до\~суду і\~свої позовні\~вимоги мотивує\~тим,\~що він відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Сумське АТП-15927» від 14.06.2009 року та Наказу №10ос від 15.06.2009 року, перебував у трудових відносинах (був керівником) Товариства у період часу з 15.06.2009 року по 19.09.2017 року. За час перебування позивача з відповідачем у трудових відносинах між сторонами було укладено п`ять договорів зворотної фінансової допомоги, а саме: договір про надання зворотної безпроцентної фінансової допомоги від 01.04.2013 року на суму 84 500 грн.; договір про надання зворотної безпроцентної фінансової допомоги від 01.07.2013 року на суму 88 000 грн.; договір про надання зворотної безпроцентної фінансової допомоги від 01.10.2013 року на суму 384 920 грн.; договір про надання зворотної безпроцентної фінансової допомоги від 03.01.2014 року на суму 114 000 грн.; договір про надання зворотної безпроцентної фінансової допомоги від 01.04.2014 року на суму 148 500 грн. Відповідно до прибуткових касових ордерів позивачем на користь відповідача по зазначеним договорам про надання зворотної безпроцентної фінансової допомоги в касу Товариства було внесено грошові кошти на загальну суму 699 420 грн. Відповідно до пунктів 4.3. зазначених договорів, зворотна фінансова допомога надавалася [PERSON] по кожному договору на термін у 1 рік (365 днів). Крім того, у момент звільнення [PERSON] із займаної посади директора Товариства, останнє мало перед ним заборгованість по підзвітним особам 337684,16 грн. та по заробітній платі у сум 3337,43 грн. Оскільки на протязі тривалого часу відповідач кошти позивачу Товариство у добровільному порядку не повертало, то у 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, заборгованості по зазначених договорах зворотної безпроцентної фінансової допомоги та заборгованості по підзвітним особам. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 лютого 2020 року, з урахуванням зміни рішення суду першої інстанції постановою Сумського апеляційного суду від 25 червня 2020 року стягнуто з ТОВ «Сумське АТП 15927» на користь [PERSON] заборгованість по договорах зворотної фінансової допомоги у сумі 699420 грн. та заборгованість по підзвітним особам у сумі 337684,16 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 6619,31 грн. Постановою Верхового суду від 27 вересня 2021 року касаційна скарга відповідача ТОВ «Сумське АТП - 15927» відхилена. Зазначене рішення Ковпаківського районного суду з 25.06.2020 року набрало законної сили, по ньому видано виконавчий лист, який пред`явлений стягувачем до примусового виконання, виконавче провадження № 63629620 перебуває у приватного виконавця В.Закорко, але до даного часу судове рішення повністю не виконано, а лише частково 18.08.2021 року у сумі 44748,53 грн. Станом на 20.12.2021 року залишок заборгованості по цьому судовому рішенню становить 998974,94 грн. Крім того, 06.01.2022 року [PERSON] звернувся до суду з окремим позовом, яким просив суд стягнути з боржника ТОВ «Сумське АТП - 15927» три проценти річних та інфляційні збитки за несвоєчасне виконання судового рішення у справі № 592/11953/19. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.06.2022 року позов [PERSON] було задоволено, стягнуто з ТОВ "Сумське АТП-15927" на користь позивача три проценти річних у сумі 89620,76 грн. та інфляційні збитки у сумі 195766,27 грн., а всього 285387,03 грн. Рішення набрало законної сили. З 06.01.2022 року по 01.12.2022 року пройшло додатково 328 днів, але за увесь цей період сума заборгованості відповідача по рішенню суду у справі № 592/11953/19 не змінилася і становить 998974,94 грн. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на свою користь три проценти річних у сумі 27095,48 грн та інфляційні втрати у сумі 248237, 65 грн, а всього 275333,13 грн за період з 06 січня 2022 року по 01 грудня 2022 року за порушення обов`язку щодо виконання рішення Ковпаківського районного суду м. Суми у цивільній справі № 592/11953/19 від 19 лютого 2020 року про стягнення коштів та 2753,34 грн. витрат по сплаті судового збору. Ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми від 30.12.2022 року відкрито спрощене позовне провадження по справі. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, відповідно до письмової заяви просив справу розглянути без його участі за наявними матеріалами та прийняти законне рішення у справі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. 13.01.2023 року від директора ТОВ «Сумське АТП - 15927» Клочка С.М. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Так, відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Сумське АТП-15927» від 14.06.2009 року та Наказу №10ос від 15.06.2009 року, [PERSON] перебував у трудових відносинах (був керівником) Товариства у період часу з 15.06.2009 року по 19.09.2017 року. За час перебування [PERSON] у трудових відносинах з ТОВ «Сумське АТП-15927», між сторонами було укладено п`ять договорів зворотної фінансової допомоги, а саме: договір про надання зворотної безпроцентної фінансової допомоги від 01.04.2013 року на суму 84 500 грн.; договір про надання зворотної безпроцентної фінансової допомоги від 01.07.2013 року на суму 88 000 грн.; договір про надання зворотної безпроцентної фінансової допомоги від 01.10.2013 року на суму 384 920 грн.; договір про надання зворотної безпроцентної фінансової допомоги від 03.01.2014 року на суму 114 000 грн.; договір про надання зворотної безпроцентної фінансової допомоги від 01.04.2014 року на суму 148 500 грн. Відповідно до прибуткових касових ордерів позивачем на користь відповідача по зазначеним договорам про надання зворотної безпроцентної фінансової допомоги в касу Товариства було внесено грошові кошти на загальну суму 699 420 грн. Згідно з п. 4.3. зазначених договорів, зворотна фінансова допомога надавалася [PERSON] по кожному договору на термін у 1 рік (365 днів). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 лютого 2020 року, з урахуванням зміни рішення суду першої інстанції постановою Сумського апеляційного суду від 25 червня 2020 року стягнуто з ТОВ «Сумське АТП 15927» на користь [PERSON] заборгованість по договорах зворотної фінансової допомоги у сумі 699420 грн. та заборгованість по підзвітним особам у сумі 337684,16 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 6619,31 грн. Вищезазначене рішення суду 25.06.2020 року набрало законної сили, на підставі якого видано виконавчий лист, який пред`явлений стягувачем до примусового виконання. Виконавче провадження № 63629620 перебуває на виконанні у приватного виконавця Закорко В., але до теперішнього часу судове рішення повністю не виконано, а лише частково 18.08.2021 року у сумі 44748,53 грн. Станом на 20.12.2021 року залишок заборгованості по вказаному судовому рішенню становить 998974,94 грн. Крім того, рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.06.2022 року позов [PERSON] було задоволено та стягнуто з ТОВ "Сумське АТП-15927" на користь [PERSON] три проценти річних у сумі 89620,76 грн. та інфляційні збитки у сумі 195766,27 грн., а всього 285387,03 грн. Рішення набрало законної сили. Однак, за період з 06.01.2022 року по 01.12.2022 року судове рішення не виконано. З розрахунків вбачається, що загальна сума заборгованості становить 998974,94 грн., а тому за період з 06.01.2022 року по 01.12.2022 року 3 % річних становить 27095,48 грн та інфляційних втрат в сумі 248237,65 грн., що разом становить 275333,13 грн. Згідно з ч.1 ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судових рішень про стягнення грошових коштів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц) щодо необхідності відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. З огляду на матеріали справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування майнової шкоди, підтвердженого судовим рішенням. Таким чином, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням суду. Грошове зобов`язання по відшкодуванню заборгованості за рішенням суду на даний час не виконано. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до ст.3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. Зволікання відповідачів з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з них судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідачів сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі. Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 6-1946цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Права та інтереси стягувача у випадку невиконання боржником рішення суду про стягнення коштів забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання будь-якого грошового зобов`язання. Саме таку висловлено правову позицію щодо застосування положень статті 625 ЦК України висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Таким чином, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за весь час прострочення. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved