Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-02 00:00:00

18 березня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою до [PERSON] в якій просить: - стягнути з відповідача 14199 гривень 25 копійок майнової шкоди завданої внаслідок залиття квартири [ADDRESS] (далі Квартира-1); - стягнути із відповідача моральну шкоду у сумі 15000 гривень 00 копійок. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником Квартири-1, в якій зареєстрована та мешкає сама. Поверхом вище в цьому будинку, розташована квартира [ADDRESS] ) власником якої є відповідач [PERSON] 03 жовтня 2015 року, 04 січня 2017 року, 03 квітня 2017 року та 10 жовтня 2019 року належну позивачу Квартиру-1 було затоплено водою з Квартири-2, про що були складені комісійно та затверджені керівником житлово-експлуатаційної організації Комунального підприємства Промислово-виробниче об`єднання «Енергія» (далі КП ПВО «Енергія») акти про залиття, аварію. Внаслідок систематичних затоплень Квартири-1 із Квартири-2 були пошкоджені: - в залі стеля площею 20,1 кв.м, та стіна площею 17,92 кв.м,; - в середній кімнаті стеля площею 1 кв.м та стіна площею 5,2 кв.м; - в спальні стеля площею 2 кв.м та стіна площею 6,4 кв.м; - в кухні стеля площею 1 кв.м та стіна площею 1 кв.м; - у санвузлі стеля та стіни. На неодноразові звернення позивача до мешканців Квартири-2 з вимогою відшкодувати спричинену майнову шкоду, отримувала відмову. Моральні страждання полягають у тому, що внаслідок затоплень псуються меблі та побутова техніка, що викликає хвилювання та негативно відображається на стані здоров`я позивача, яка має інвалідність ІІ групи. 02 квітня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 04 жовтня 2021 року у зв`язку із закінченням повноважень по здійсненню правосуддя судді Курбанової А.Р. проведено повторних автоматизований розподіл справи №589/910/20 та розподілено справу судді Лєвша С.Л. В подальшому, 05 жовтня 2021 року ухвалою суду прийнято справу до свого провадження та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також роз`яснено відповідачу, право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. 08 грудня 2022 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив в якому просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок залиття Квартири-1. В обґрунтування відзиву зазначила, що має у власності Квартиру-2, яка розташована поверхом вище Квартири-1. У Квартирі-2 обладнано автономне опалення, мережі централізованого опалення по Квартирі-2 проходять тільки транзитно. У жовтні 2019 року при запуску систем централізованого опалення у Квартирі-2 під фітінгом на транзитній трубі, яка розташована у залі внаслідок тиску просочилась незначна кількість води (каплі), але протікання негайно було усунуте. Оскільки будинок [ADDRESS] побудований до Другої світової війни і в ньому міжповерхові перекриття дерев`яні то відповідач не виключає, що незначна кількість води могла потрапити на стелю Квартири-1, однак затопити всю Квартиру-1 така кількість води не могла. Вважає, що акти про залиття Квартири-1 складені 03 жовтня 2015 року, 04 січня 2017 року, 03 квітня 2017 року та 10 жовтня 2019 року не є належними доказами, оскільки в них окрім відомості про залиття квартири, необхідно зазначати й причину, внаслідок якої сталось залиття. (а.с.196, 197) Крім того, у відзиві від 05 травня 2020 року відповідач зазначає, що факти залиття Квартири-1, на які посилається позивач та надає акти від 03 жовтня 2015 року, 04 січня 2017 року знаходяться поза межами строків позовної давності. Також вказує на те, що в Актах не зазначено причини, внаслідок яких сталось залиття Квартири-1. (а.с. 36, 37) У відповіді на відзив від 25 травня 2020 року позивач просить позов задовольнити у повному обсязі. В його обґрунтування зазначає, що в актах складених 03 жовтня 2015 року, 04 січня 2017 року, 03 квітня 2017 року причини зазначені, а в останньому акті від 10 жовтня 2019 року причина дійсно не зазначена. Акт про залиття є первинним документом, що засвідчує факт певної події, а тому не може ґрунтуватися на інших документах. Щодо посилання відповідача на те, що події та факти, які зафіксовані актами від 03 жовтня 2015 року та від 04 січня 2017 року знаходяться за межами позовної давності, зазначає, що ці акти додані для того, щоб показати багаторазовість неправомірних дій відповідача у вигляді завдання майнової шкоди і як наслідок на підтвердження заявленого розміру моральної шкоди. (а.с.38, 39) В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце його проведення повідомлена. (а.с.194) В судовому засідання представник позивача адвокат Рязанець Андрій Анатолійович позов підтримав та просив його задовольнити, в його обґрунтування послався на обставини в ньому зазначені. Додатково повідомив, що позивач будь-яких ремонтів у Квартирі-1 після залиття цієї квартири не робила. В судове засідання відповідач [PERSON] та її представник адвокат Солдаткін Сергій Григорович не з`явилися, про дату, час та місце його проведення повідомлені. Заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не надали. (а.с. 190, 195) В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору КП ПВО «Енергія» не з`явився, про дату, час та місце його проведення повідомлений. Надав заяву, у якій просить справу розлядати за його відсутності. (а.с. 199, 200) Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва про право власності на житло виданого бюро приватизації заводу «Зірка» 26 грудня 2000 року, вбачається, що Квартира-1 належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. (а.с. 4) Із технічного паспорту на Квартиру-1, що знаходиться у власності [PERSON] виготовленого у 2000 році, вбачається, що загальна площа квартири - 64,81 кв.м, житлова 49,97 кв.м. Квартира-1 складається із трьох кімнат, відповідно площами 19,96 кв.м, 18,50 кв.м та 11,57 кв.м, а також із кухні площею 6,90 кв.м, вбиральні (поєднаної) - 1,30 кв.м, коридору 6,64 кв.м. (а.с. 5, 6) Згідно із довідкою виданою КП ПВО «Енергія» 20 січня 2020 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 06 жовтня 1967 року. (а.с. 7) Комісією у складі начальника дільниці житлово-комунального обслуговування ТОВ «ШП Харківенергоремонт» та майстра дільниці житлово-комунального обслуговування, 03 жовтня 2015 року складений Акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), з якого вбачається, що 03 жовтня 2015 року в будинку [ADDRESS] , трапилося залиття приміщень кухні та санвузлу. Залитими опинилися дошки дерев`яного перекриття будинку. В житлових кімнатах Квартири-1 помітні сліди попередніх залиттів, що ушкодили стелю квартири. На момент складання цього Акта в Квартирі-1 відбуваються роботи з ремонту стелі та стін в приміщеннях кухні, коридору, санвузлу. Причиною залиття, аварії, що трапилась є дефект з`єднувального фітингу для металевих стінових труб у важкодоступному місці (під ванною) у квартирі [ADDRESS] . (а.с.8, 139) Начальником дільниці житлово-комунального обслуговування ТОВ «ШП Харківенергоремонт» 06 січня 2017 року складений Акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), з якого вбачається, що 04 січня 2017 року в будинку [ADDRESS] , сталося залиття. Були ушкоджені: 5 кв.м стінових шпалер житлової кімнати, штукатурка на стелі та на стіні площею 2,0 кв.м. Причиною залиття, аварії, є засмічення трубопроводів водовідводу в квартирі [ADDRESS] , що розташована поверхом вище. (а.с.9, 140) Комісією у складі начальника дільниці житлово-комунального обслуговування ТОВ «ШП Харківенергоремонт» та майстра дільниці житлово-комунального обслуговування, 03 квітня 2017 року складений Акт про залиття, аварію, що трапилось на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), з якого вбачається, що 03 квітня 2017 року в будинку [ADDRESS] , трапилося залиття приміщень кухні та санвузлу. Залитими опинилися дошки дерев`яного перекриття будинку. В кухні площею 9,0 кв.м пошкоджена ділянка стелі розміром 1,0 кв.м зроблена із гіпсокартону, а також ділянка стіни розміром 1,0 кв.м. Причиною залиття, аварії, є незадовільне обслуговування та несанкціоноване втручання мешканців квартири [ADDRESS] в інженерні системи водопостачання та водовідведення у власній квартирі, що розташована поверхом вище. (а.с.10, 142) Комісією у складі головного інженера, двох РзКОіРБ та квартиронаймача [PERSON] 10 жовтня 2019 року складений Акт про залиття квартири холодним водопостачанням, а саме, залиття Квартири-1 холодною водою із Квартири-2. При обстеженні виявлено: зал пошкоджена стеля розміром 20,1 кв.м, стіна 17,92 кв.м; середня кімната пошкоджена стеля 1 кв.м, стіна шпалери 5,2 кв.м; спальня стеля розміром 2 кв.м, стіна шпалери 6,4 кв.м. (а.с.11, 141) Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №201752295 сформованого 25.02.2020, вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , форма власності приватна, частка власності 1/1. (а.с.12) Із звіту про незалежну оцінку майнового збитку складеного ПП «Науково-технічний ліцей «ФАБРИКА» 03 лютого 2020 року №13-01/2020, вбачається, що вартість майнового збитку заподіяного в результаті затоплення Квартири-1 станом на 03.02.2020 складає 14199 грн 25 коп. Крім того, в ідентифікації наслідків затоплення зазначено, що внаслідок затоплення пошкоджені санвузол площею 6,6 кв.м, кухня площею 6,9 кв.м, житлові кімнати площею 11,51 кв.м, 18,5 кв.м, 19,96 кв.м. Пошкоджені стеля (гіпсокартон, штукатурення, фарбування водяне), стіни (оклеювання шпалерами), перекриття дерев`яні. (а.с.13-20, 107-136) Відповідно до довідки МСЕ, серія СА №008030 виданої [PERSON] , остання має другу групу інвалідності безтерміново. (а.с.22) Крім того, із фотокарток наданих позивачем [PERSON] \~ вбачається факт пошкодження Квартири-1 внаслідок залиття. (а.с.120-1135) Стаття 24 Конституції України закріплює принцип рівності конституційних прав і свобод та рівність громадян перед законом. Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України "правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, якщо воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах" (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003). У відповідності до ст. 41 Конституції України, використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ч. 1 ст. 379 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно із ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За правилом ч. 1, 2, 4 та 5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Крім того, відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. Статтями 151,177,179 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) та статтями 322, 323 ЦК України передбачений обов`язок громадян забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно - технічного та іншого обладнання, дотримуватися Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року №572 (з наступними змінами). Згідно із пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року №572 (зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45) власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством. Таким чином, тягар утримання майна, тобто обов`язок здійснювати за свій рахунок поточний та капітальний ремонти квартири, належить власнику квартири і саме власник приватизованого житла зобов`язаний забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартири, при наявності несправностей вживати заходів щодо їх усунення. У ч.1, 2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суд виходить із його ефективності (ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Даний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 13.11.2019 у рамках розгляду цивільної справи 757/31418/15-ц, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. Згідно із вимогами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч.4, 5 ст.319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Факт залиття Квартири-1, власником якої є позивач, підтверджується актами від 03 квітня 2017 року та від 10 жовтня 2019 року. Причиною залиття Квартири-1 є незадовільне обслуговування та несанкціоноване втручання мешканців Квартири-2 в інженерні системи водопостачання та водовідведення у власній квартирі, що розташована поверхом вище. Відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті Квартири-1, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання про доведеність того факту, що залиття Квартири-1 03 квітня 2017 року та 10 жовтня 2019 року сталося з вини власника Квартири-2, а саме [PERSON] . Крім того, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). А тому, суд не бере до уваги акти складені 03 жовтня 2015 року, 06 січня 2017 року, оскільки вказані у них обставини мали місце 03 жовтня 2015 року та 04 січня 2017 року, на підставі заяви відповідача про сплив позовної давності встановленої ст. 257 ЦПК України. Розмір збитків, завданих позивачу внаслідок затоплення її Квартири-1, визначений\~ у Звіті про незалежну оцінку майнового збитку складеному ПП «Науково-технічний ліцей «ФАБРИКА» 03 лютого 2020 року №13-01/2020 на замовлення [PERSON] , який відповідачем не спростований. Свою вину у завданій позивачу шкоді відповідачем не спростовано. Таким чином, встановивши, що позивач довела завдану їй шкоду, протиправність дій відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між ними, що призвело до залиття Квартири-1 позивача, суд доходить висновку, що завдана позивачу майнова шкода підлягає відшкодуванню відповідачем у загальному розмірі 14199 (чотирнадцять тисяч сто дев`яносто дев`ять) гривень 25 копійок, визначеному на підставі вищезазначеного звіту. Крім того, суд звертає увагу на те, що правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання визначаються Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" від 12.07.2001 №2658-III (далі Закон №2658-III.) Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №2658-III суб`єктами оціночної діяльності є суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону. Згідно із ч. 1, 2 ст. 12 Закону №2658-III, звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна. Згідно із ч. 1 ст. 15 Закону №2658-III, кваліфікаційне свідоцтво оцінювача є документом, який підтверджує достатній фаховий рівень підготовки оцінювача за програмою базової підготовки для самостійного проведення оцінки майна. Форми кваліфікаційних свідоцтв оцінювача встановлюються Фондом державного майна України. Право на отримання кваліфікаційного свідоцтва набувають фізичні особи, які мають закінчену вищу освіту, пройшли навчання за програмою базової підготовки та стажування протягом одного року у складі суб`єкта оціночної діяльності разом з оцінювачем, який має не менше ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, отримали його позитивну рекомендацію та успішно склали кваліфікаційний іспит. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону №2658-III, оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності несуть відповідальність за порушення вимог цього Закону в порядку, встановленому законами. Звіт про незалежну оцінку майнового збитку складений ПП «Науково-технічний ліцей «ФАБРИКА» 03 лютого 2020 року №13-01/2020 на замовлення [PERSON] відповідає вищезазначеним вимогам. До звіту оцінювачем [PERSON] надано копію сертифікату суб`єкта оціночної діяльності, який є дійсним на час складення звіту та згідно із яким [PERSON] має спеціалізацію: 1.1. Оцінка нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості), у тому числі земельних ділянок, та майнових прав на них; 1.2 Оцінка машин і обладнання; 1.3 Оцінка колісних транспортних засобів. Також до звіту надано копію кваліфікаційного свідоцтва оцінювача МФ №1573 від 03 липня 2004 року, відповідно до якого [PERSON] успішно склала кваліфікаційний іспит та підтверджує її достатній фаховий рівень підготовки оцінювача за програмою базової підготовки за напрямом оцінки майна: "Оцінка об`єктів в матеріальній формі" та спеціалізаціями в межах напряму: "Оцінка нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості), у тому числі експертна грошова оцінка земельних ділянок, "Оцінка дорожніх транспортних засобів." Під час розгляду справи в суді відповідачем не було надано доказів на спростування\~ висновків звіту про незалежну оцінку майнового збитку складеного ПП «Науково-технічний ліцей «ФАБРИКА» 03 лютого 2020 року №13-01/2020. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] завданої позивачеві [PERSON] моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди, зазначений у позовній заяві, вимогам розумності та справедливості не відповідає. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд погоджується з доводами позивача [PERSON] , що внаслідок залиття Квартири-1, належної їй, вона зазнала душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї, перенесла емоційне напруження, що тягне за собою в своїй сукупності психологічний дискомфорт і моральні переживання, які погіршили її звичний спосіб життя, призвели до порушення душевної рівноваги, що вимагає від неї додаткових витрат часу, залучення душевних та матеріальних зусиль. При визначенні розміру моральної шкоди яка підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивача, то суд враховує характер та обсяг фізичних, душевних страждань, які вона зазнала в результаті залиття квартири, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь- який її розмір може мати суто умовний вираз. Однак, виходячи із засад розумності, об`єктивності, виваженості і справедливості, суд приходить до переконання, що заявлена позивачем моральна шкода в розмірі 15000 грн 00 коп. є надмірною, а тому дана вимога підлягає частковому задоволенню в частині розміру моральної шкоди у сумі 4000 грн 00 коп. У решті заявлених вимог, слід відмовити. З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що сукупністю всіх зібраних доказів позивачем [PERSON] доведено наявність та розмір завданої їй моральної шкоди в розмірі 4000,00 грн в результаті залиття належної їй Квартири-1, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно із ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно із ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Ч.1 ст. 141 ЦПК України, визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року за №3674-VI (далі Закон №3674-VI), [PERSON] звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, оскільки має інвалідність ІІ групи. Абзацом 3 пункту 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 роз`яснено: якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №3674-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Суд звертає увагу на те, що [PERSON] звернулась з позовом 18 березня 2020 року, а тому для розрахунку судового збору застосовуються ставки 2020 року. Так, враховуючи вищезазначене, за подання позовної заяви майнового характеру розмір судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 840 грн 80 коп. Крім того, вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, а отже, розмір судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 840 грн 80 коп. Беручи до уваги той факт, що позивач має інвалідність ІІ групи, а відтак звільнена від сплати судового збору, а тому на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривня 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial