Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] . Просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014, адреса: 01032, м. Кмїв, вул. Симона Петлюри, 30, реквізити IBAN № [NUMBER] у АТ «ТАСкомбанк») суму заборгованості за кредитним договором №Z02.00406.004062027 від 27.06.2018 р. в розмірі 137312,47 грн., з яких: 72833,39 грн. - заборгованість за основним боргом; 3247,92 грн. - заборгованість за відсотками; 61231,16 грн. - заборгованість за комісіями. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27.06.2018 р. між відповідачем та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» було укладено кредитний договір №Z02.00406.004062027 від 27.06.2018 р. 02.12.2020 р. між ПАТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір Факторингу №12/89, у відповідності до умов якого , ПАТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги за плату та на умовах, визначених цим договором. Згідно п. 2.2 договору факторингу Права вимоги, які ПАТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за цим договором, відступаються в розмірі заборгованості боржників перед ПАТ «Ідея Банк», та визначені в Реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладання цього договору. Відповідно до Додатку 1 до Договору факторингу №12/89 від 02.12.2020 р. Реєстру боржників №1 від 02.12.2020 р. позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №Z02.00406.004062027 від 27.06.2018 р. в сумі 137312,47 грн. Відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість в загальному розмірі 137312,47 грн., яка складається з: 72833,39 грн. - заборгованість за основним боргом; 3247,92 грн. - заборгованість за відсотками; 61231,16 грн. - заборгованість за комісіями. У зв`язку з істотними порушеннями відповідачем умов кредитного договору, позивач, який набув право грошової вимоги, було направлено повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу. Однак всупереч умовам кредитного договору, не зважаючи на повідомлення, відповідач не виконав зобов`язання, не здійснив жодного платежу позивачу на погашення кредитної заборгованості. Ухвалою суду від 23.09.2021 року провадження по справі відкрите, визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. 17.12.2021 р. відповідач, скориставшись своїм процесуальним правом, в порядку ст. 178 ЦПК України, надала суду відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що між нею та ПАТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір №Z02.00406.004062027 від 27.06.2018 р. згідно якого банк повинен був видати кредит на суму 73950,00 грн., натомість банком було видано лише 26008,00 грн., також вказав, що нею було здійснено на користь банку два платежі в рахунок погашення заборгованості за договором на загальну суму 6530,00 грн. Також відповідач заперечує отримання від ПАТ «Ідея Банк» або позивача повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором. Відповідачем вказано на те, що позивачем не надано ліцензії на провадження господарської діяльності з факторингу, крім того, умовами кредитного договору встановлено, що сукупна сума неустойки (штраф, пеня) нарахована за порушення зобов`язань позичальником на підставі договору не може перевищувати половини суми одержаної споживачем за таким договором, і що позивачем всупереч зазначеним умовам договору пред`явлено вимоги про стягнення основної суми боргу 72833,39 грн. та 64479,08 грн - пеня/комісії. Також відповідачем було надано контррозрахунок суми боргу, з розрахунку того, що основна сума боргу становить 26008,00 грн. 04.01.2022 р. позивачем було надано суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що неотримання боржником повідомлення про зміну кредитора не звільняє боржника від обов`язку погашення кредиту, також зазначив про те, що зазначене повідомлення відправлялося відповідачу на його адресу, зазначену у кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення Укрпошти. Позивач вказав, що він здійснює діяльність на підставі розпорядження національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Позивач наполягав, що відповідача було ознайомлено з всіма істотними умовами кредитного договору, на які відповідач погодився. Позивач у відповіді на відзив зазначив, що відповідачу взагалі не нараховувалась неустойка (штраф/пеня), а тому твердження відповідача що сума штрафних санкцій не відповідає умовам кредитного договору не відповідає дійсності, крім того позивач навів свої доводи щодо спростування контррозрахунку наданого відповідачем. Представником відповідача адвокатом Димитрашко Д.В., в порядку ст. 180 ЦПК України, було подано суду заперечення на відповідь на відзив. Представником відповідача було вказано наступне: пунктом 1.3. кредитного договору встановлено, що за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 1,99% річних від залишкової суми кредиту; пунктом 1.4. кредитного договору встановлюється плата за обслуговування кредитної заборгованості, що включає в себе - надання інформації по рахункам Позичальника використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт - центрі, шляхом направлення СМС щодо суми платежу зв цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку Позичальника із використання засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти; опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, та яка згідно графіку погашення кредиту загалом становить 116915,10 грн. Відповідач вважає, що умова договору щодо сплати вказаної плати за обслуговування кредиту є несправедливою умовою та такою, що суперечить законодавству. У запереченнях зазначається, що згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Таким чином, пунктом 1.4. кредитного договору позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому вказаний пункт кредитного договору є несправедливим та недійсним. Відтак, через нікчемність та несправедливість умов кредитного договору, визначених пунктом 1.4., стягнення за комісіями 61231,16 грн, окрім іншого, є безпідставним. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27.06.2018 р. між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» було укладено кредитний договір №Z02.00406.004062027 від 27.06.2018 р., за умовами якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 73950,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами договору. Пунктом 1.2. кредитного договору №Z02.00406.004062027 від 27.06.2018 р. встановлюється, що кредит надається строком на 60 місяців. Згідно пункту 1.3. кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 1,99 % річних від залишкової суми кредиту. Відповідачем у заявах по суті факт укладання вказаного кредитного договору не заперечується. 02.12.2020 р. між ПАТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір Факторингу №12/89, у відповідності до умов якого , ПАТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги за плату та на умовах, визначених цим договором. З Витягу з Реєстру боржників №1 до Договору факторингу №12/89 про відступлення права вимоги від 02.12.2020 р. вбачається, що позивачем дійсно було набуто право грошової вимоги за кредитним договором №Z02.00406.004062027 від 27.06.2018 р. на загальну суму 137312,47 грн., яка складається з 72833,39 грн. заборгованості за основним боргом, 3247,92 грн. заборгованості за відсотками, 61231,16 грн. заборгованості за комісіями. Суд вважає доведеними обставини, за яких відповідачем було порушено умови кредитного договору. Довідкою-розрахунком заборгованості [PERSON] за кредитним договором №Z02.00406.004062027 від 27.06.2018 р., якою відображено розрахунок боргу станом на 02.12.2020 р., встановлюється, що банком, тобто первісним кредитором, через невиконання відповідачем умов договору було нараховано останньому заборгованість в загальному розмірі 137312,47 грн., яка складається з 72833,39 грн. заборгованості за основним боргом, 3247,92 грн. заборгованості за відсотками, 61231,16 грн. заборгованості за комісіями. Відповідачем не спростовано надані позивачем докази наявності нарахованої банком заборгованості за кредитним договором. Суд погоджується з твердженнями позивача про недоведеність обставин, на які посилається відповідач щодо часткового виконання банком зобов`язання та видачі неповної суми кредиту розміром 26008,00 грн. Відтак, наданий відповідачем контррозрахунок заборгованості, виконаний з врахуванням суми боргу саме у 26008,00 грн. судом до уваги не береться. Інші доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву судом теж відхиляються, оскільки спростовуються наявними доказами в матеріалах справи. Разом з тим, судом беруться до уваги зауваження відповідача щодо несправедливості умов кредитного договору, викладені у запереченнях до відповіді на відзив. Відповідно пункту 1.4. кредитного договору, за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: Надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; Надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; Опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. З Графіку щомісячних платежів за кредитним договором, наведеної у кредитному договорі пунктом 6.1. Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та сплачуються на транзитний рахунок № [NUMBER] , вбачається, що до плати за кредитом було включено плату за обслуговування, яка мала вноситися щомісячно протягом строку кредитування і загалом становить 116915,10 грн. При цьому з вищевказаної таблиці за графами 7.1, 7.2, 7.3, 7.4 цієї таблиці чітко вбачається, що інших платежів за додаткові та супутні послуги ніж плата за обслуговування банком не нараховувались. Пункт 1.4 кредитного договору містить конкретний перелік того, за що банком нараховувалась щомісячно плата за обслуговування кредиту. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 3 статті 1054 ЦК України встановлено, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Статтею 42 Конституції України встановлено, що Держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно ч. 2 ст. 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Преамбулою Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» є спеціальним актом законодавства, яким регулюються відносини, що виникають на підставі договорів про надання кредитів на споживчі цілі, тобто не пов`язані з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування», цей закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті. Відповідно ст. 2 Закону України «Про споживче кредитування», метою цього Закону є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами. Відповідно п. п. 10, 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Разом з тим, договори про надання кредиту на споживчі цілі мають враховувати положення законодавства України про захист прав споживачів, в основі якого є Закон України «Про захист прав споживачів». Частиною 1 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» врегульовано питання, щодо взаємодії норм двох законів, зазначених вище, у питаннях регулювання відносин, що виникають на підставі договорів про споживчий кредит, де вказано, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» наведено перелік типових (у сенсі, що найчастіше зустрічаються, які узагальнено за рядом спільних ознак, однотипності) умов, які вважаються несправедливими в розумінні законодавства про захист прав споживачів. Разом з тим, частиною 4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Згідно ч. 6 ст. 3 ЦК України, засадами цивільного законодавства є: справедливість, добросовісність та розумність. Частиною 6 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Зі змісту кредитного договору, пункту 1.1. зокрема, вбачається, що згідно з кредитним договором ПАТ «Ідея Банк» встановив плату за обслуговування кредитної заборгованості, що включає в себе плату за: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Згідно статті 27 ЦК України, правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов`язки є нікчемним. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (стаття 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність»). Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, дотримання яких забезпечення реалізацію принципу верховенства права. Надання грошових коштів за кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання якого не може обумовлюватися зустрічною оплатою з боку позичальника, виходячи з цього обслуговування кредитної заборгованості не можна вважати самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банк. Виходячи з принципів справедливості, добросовісності на відповідача не може бути покладено обов`язок плати за послуги, які згідно законодавства позичальник має отримувати безоплатно. Таким чином, у даному випадку має місце встановлення у положеннях кредитного договору оплатності послуг про надання інформації з приводу виконання кредитного договору, що прямо суперечить вищенаведеним нормам ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Виходячи зі змісту статті 216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Тому, оскільки судом встановлено обставини нікчемності пункту 1.4. кредитного договору №Z02.00406.004062027 від 27.06.2018 р., тобто умов за якими відповідачу встановлювалась плата за обслуговування кредитної заборгованості, вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 61231,16 грн., як заборгованості за комісіями, що була нарахована на підставі пункту 1.4. кредитного договору, задоволенню не підлягають. Разом з тим, згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. Відповідно до ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити. Що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). З врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позивачем доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, оскільки матеріалами справи підтверджується, що у відповідача є наявною заборгованість за кредитним договором №Z02.00406.004062027 від 27.06.2018 р., яка становить 76081,31 грн., та включає в себе: 72833,39 грн. заборгованості за основним боргом та 3247, 92 грн. заборгованості за відсотками. За таких обставин суд вважає можливим задоволення позовних вимог частково, стягнувши з відповідача 72833,39 грн. заборгованості за основним боргом та 3247,92 грн. заборгованості за відсотками. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позову, тобто позов було задоволено на 55,4%, відповідному зменшенню, у порядку ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, підлягає сума судового збору та підлягає стягненню з відповідача у розмірі 1257,58 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial