Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

І. Стислий виклад позицій заявниці та заінтересованих осіб: [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просить оголосити померлим [PERSON] , 1954 року народження, уродженця м. Якутськ російської федерації. Днем смерті [PERSON] , 1954 року народження, просить вважати 01.01.1992. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] внаслідок вибухової травми, біля с. Білогорівка Бахмутського району Донецької області, загинув її син [PERSON] , [INFO] . Останній служив стрільцем санітаром гірсько штурмового відділення гірсько штурмової роти військової частини [NUMBER] . Вона та всі інші близькі родичі мають право на отримання грошової допомоги у зв`язку із загибеллю [PERSON] . З метою отримання такої допомоги вона звернулась до [INFO] , однак їй було відмовлено через те, що неможливо визначити належну їй частку даної допомоги, бо окрім неї, дружини і дітей загиблого, право на отримання допомоги має і її колишній чоловік (батько [PERSON] ) [PERSON] . Проте, в 1991 він поїхав на роботу в м. Сочі і з того часу, ні вона, ні всі знайомі, його більше не бачили і нічого про нього не чули. У 1993 шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Вона подавала у розшук свого колишнього чоловіка, проте проведеними правоохоронними органами заходами місцезнаходження [PERSON] встановити не вдалося. Рішенням Долинського районного суду Івано Франківської області від 13.02.1998, справа №2-168/1998, [PERSON] було визнано безвізно відсутнім. На даний час їй не відомо його місце перебування, будь які відомості про [PERSON] протягом 31 року відсутні. У зв`язку із вищенаведеним, враховуючи, що він відсутній за місцем проживання та відсутні відомості про його перебування більше трьох років, просить оголосити [PERSON] померлим. В судовому засіданні представник заявниці [PERSON] адвокат Кажук В.Б. підтримав позицію своєї довірительки, подану нею заяву просив задовольнити. Представник заінтересованої особи [INFO] у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомленим у встановленому законом порядку, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням із відміткою про вручення (а.с. 30). Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечила щодо задоволення даної заяви. Зазначила, що з часу одруження з загиблим [PERSON] батька останнього не бачила. ІІ. Процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 23.12.2022 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання за участю заявниці та заінтересованих осіб (їх представників). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносин: батьками загиблого [PERSON] є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується світлокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.12.1981 (а.с. 31). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 12.03.1993, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 12.03.1993 (а.с. 7). Відповідно до витягу із рішення Долинського районного суду Івано Франківської області від 13.02.1998, справа №2-168/1998, яке набрало законної сили 24.02.1998 (а.с. 9), [PERSON] , 1954 року народження, уродженця м. Якутськ визнано бузвісно відсутнім. [PERSON] , 1981 року народження, служив на посаді стрільця санітара гірсько штурмового відділення гірсько штурмового взводу гірсько штурмової роти війської частини [NUMBER] , що підтверджується світлокопією витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] від 22.08.2022 №223 (а.с. 10). Цим же витягом підтверджується, що останній загинув [INFO] внаслідок вибухової травми. Загибель пов`язана з виконанням обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини. Зі світлокопії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.08.2022 виданого Долинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано Франківської області Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) (а.с. 8) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду дала показання, що з 1987 року проживає по сусідству із сім`єю [PERSON] . Чоловіка останньої з 1987 жодного разу не бачила. [PERSON] сама виховувала п`ятеро дітей. Правовідносини в даній справі виникли у зв`язку із необхідністю оголошення [PERSON] , 1954 року народження, померлим. ІV. Оцінка суду: суд, вислухавши заявницю та її представника, заінтересовану особу [PERSON] , дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, долучені на обґрунтування заяви, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Статтею 2 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено в ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою (п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Статтею 306 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців (ч. 2 ст. 46 ЦК України). Отже, Цивільний кодекс України передбачає декілька строків, що мають правове значення для визнання особи такою, що померла: - 3 роки - загальний строк; - 2 роки від дня закінчення воєнних дій - у разі, якщо особа пропала безвісти у зв`язку з цими діями; - 6 місяців - якщо особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припускати її загибель від певного нещасного випадку (внаслідок катастрофи, стихійного лиха тощо); - 1 місяць після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру; - строк, визначений судом, але не менший шести місяців залежно від конкретних обставин. Оголошення особи померлою проводиться судом у порядку, аналогічному порядку визнання фізичної особи безвісно відсутньою. При цьому слід враховувати, що підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. Згідно з ст. 47 ЦК України, правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Оголошення особи померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Рішення про оголошення фізичної особи померлою може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців; 3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи. Особливістю цієї категорії справ, є те, що висновок суду про оголошення особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про її смерть. Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть особи. Тобто особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція). При розгляді справ вказаної категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності. Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою. Оскільки, судом встановлено, що [PERSON] , 1954 року народження, у 1991 році виїхав в м. Сочі російської федерації, з того часу жодних відомостей від нього не надходило, заявниця [PERSON] оголошувала його в розшук, який був безрезультативним, а тому рішенням суду він був визнаний безвісно відсутнім, враховуючи, що іншим способом заявниця не може довести факт відсутності його права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, оскільки він є батьком загиблого [PERSON] , оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню. Оголошення [PERSON] померлим породжує юридичні наслідки, оскільки заявниця [PERSON] зможе реалізувати своє право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, оскільки є матір`ю загиблого військовослужбовця Збройних Сил України [PERSON] . Як передбачено ч. 3 ст. 46 ЦК України та роз`яснено в абз. 3 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Заявниця просить оголосити [PERSON] померлим [INFO] , при цьому не наводить жодних обставин, які б свідчили про загрозу смерті останнього, чи давали б підстави припустити його загибель від якогось нещасного випадку, чи у зв`язку із воєнними діями або збройним конфліктом, а тому суд вважає правильним оголосити померлим [PERSON] від дня набрання законної сили цим рішенням. Також суд роз`яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України, у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою. V. Розподіл судових витрат: відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ст. 46, 47 ЦК України, ст. 2, 13, 229, 293, 294, 305-309 ЦПК України, п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»,

Outcome: partial