Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 42 297,16 грн. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 18.06.2015 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] на підставі кредитного договору №26252018909279 видано кредитну карту з лімітом овердрафту у сумі 7500,00 грн., який згодом було збільшено до 18300,00 грн. 19.07.2016 р. Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк». Зазначена обставина підтверджується випискою з Державного реєстру юридичних осіб та фізичнихосіб - підприємців. Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк «Ренесанс Капітал», що підтверджується випискою та Статутом. На баланс Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» внаслідок приєднання Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» була передана заборгованість за кредитним договором. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином, тому виникла заборгованість перед позивачем станом на 18.02.2021 р., яка складає 42 297,16 грн., з яких: 11 720,51 грн. - заборгованість за кредитом; 21426,55 грн. - заборгованість за процентами; 9150,00 грн. - штрафні санкції. Ухвалою судді Черенкової Н.П. від 06.04.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у даній. Заочним рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 31.08.2021 року позов АТ «Перший Український міжнародний банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Перший Український міжнародний банк» заборгованість у сумі 42 297,16 грн., з яких: 11720,51 грн. - заборгованість за кредитом; 21426,55 грн. - заборгованість процентами; 9150,00 грн. - штрафні санкції.та судовий збір у розмірі 2270,00 грн. У листопаді 2021 року від представника [PERSON] - адвоката Кузьміних І.М. надійшла заява про перегляд заочного рішення від 31.08.2021 року, в якій просила скасувати заочне рішення суду та призначити справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Вказала, що відповідач не отримувала судові повістки, про рішення суду їй не було відомо. Враховуючи те, що відповідачу не було відомо про час та місце судового розгляду цивільної справи, вона фактично була позбавлена можливості надати заперечення проти позовних вимог та заявити клопотання про застосування строку позовної давності відносно позовних вимог. Ухвалою суду від 08.12.2021 року дану заяву прийнято до розгляду, призначено судове засідання. Ухвалою суду від 20.12.2021 року заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 31.08.2021 року у справі №490/2382/21 за позовом ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 20.10.2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили. Відповідачем або його представником заяв, клопотань та заперечень щодо позовних вимог суду не надано. Суд вирішив судовий розгляд проводити у відсутність сторін, враховуючи положення ст.280 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних і доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. На підставі ч.1 ст.4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктом 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. За кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (п. 1 ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ст.1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, які встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст.612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 18.06.2015 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] було підписано Пропозицію укладення договору карткового рахунку та договір страхування (оферта), відповідно до якого відповідачу відкрито картковий рахунок № [NUMBER] з лімітом овердрафту у сумі 7500,00 грн., зі строком користування овердрафтом 60 місяців та процентною ставкою за користування овердрафтом 46% річних. Вищевказані умови договору щодо тіла кредиту, процентної ставки прописані у п.п.2.1, 2.5, 2.6 Пропозиції укладення договору карткового рахунку та договору страхування (оферта), яка підписана відповідачкою власноручно. Окрім того, відповідач була ознайомлена з умовами кредитування, що підтверджується її особистим підписом Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків. Як вбачається з виписки по особовому картковому рахунку відповідача, ліміт було збільшено до 18300,00 грн. Як підтверджується матеріалами справи, банк виконав зобов`язання за вказаним договором від 18.06.2015 року виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У зв`язку з невиконанням [PERSON] взятих на себе обов`язків за кредитним договором в частині повернення суми кредиту у відповідача виникла заборгованість, розмір якої станом на 18.02.2021 р., складає 11 720,51 грн. - заборгованість за кредитом; 21426,55 грн. - заборгованість процентами. Щодо позовних вимог про стягнення штрафних санкцій. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частини 1, 2 ст. 549 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України). Договір між сторонами був укладений шляхом підписання відповідачем Пропозиції укладення договору карткового рахунку та договір страхування (оферта) та Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків. Згідно п.6.2 Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків за повне або часткове прострочення повернення Кредиту та/або сплати Проценти, Комісії у терміни, що передбачені Графіком платежів та/або іншим чином визначені відповідно до Кредитного Договору, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від простроченої суми за кожний випадок прострочення,а також за кожний місяць прострочення встановленого терміну від простроченої суми, розрахованої на останній день місячного строку. Застосування штрафів, передбачених цим пунктом здійснюється починаючи з п`ятого дня від дати прострочення, передбаченої Графіком платежів. Сплата штрафу не звільняє Позичальника від виконання зобов`язань за порушення яких він передбачений, і так само не звільняє його від обов`язку понад суму штрафу у повному обсязі відшкодувати Банку збитки заподіяні невиконанням або неналежним виконанням своїх зобов`язань за Кредитним договором, в тому числі будь-які витрати, що були понесені Банком у зв`язку із стягненням заборгованості з Позичальника за Кредитним договором (відправка листів чи інших повідомлень (в т.ч. електронних) про необхідність погашення простроченої заборгованості, судові витрати, витрати на оплату юридичних та посередницьких послуг щодо стягнення заборгованості тощо). Зазначені в цьому пункті штрафи застосовуються у випадку якщо Пропозицією не встановлено інші розміри та види неустойки, а також інший порядок її нарахування. Згідно висновку, викладеного у Постанові ВС від 28.03.2018 № 444/9519/12 у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі N 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі N 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі N 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі N 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі N 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі N 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі N 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі N 6-2462цс16. Тобто, згідно з вказаними висновками Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, письмову вимогу про дострокове погашення заборгованості позивачем направлено 21.10.2019 року, згідно якої заборгованість відповідача складає 28 408,17 грн. Відповідно до Постанови ВС від 24.05.2022 року № 910/10675/21, визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №904/5645/19; від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20). Схоже правило міститься в частині третій статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, за змістом наведених норм суд має право зменшити розмір санкцій зокрема з таких підстав, у разі якщо: належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Такий перелік не є вичерпним, оскільки частина третя статті 551 ЦК України визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тлумачення ч. 3 ст. 551 ЦК свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки судом поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання. Встановивши відповідні обставини, суд вирішує стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18). За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, суд приходе до висновку про зменшення штрафних санкцій до 4200,00 грн. При таких обставинах, позовні вимоги акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29). Відповідно до ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача витрати понесені позивачем за оплату судового збору в розмірі 2270,00 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: partial