Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

У серпні 2021 позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся в Рівненський районний суд Рівненської області із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] ; стягнути судові витрати з відповідача. В обґрунтування первісного позову вказує, що він набув у порядку спадкування у власність після смерті свого батька спірне будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] . У вищевказаному будинковолодінні з 1987 року зареєстрований його брат [PERSON] - відповідач, а також з разом із позивачем зареєстровані та проживають його мати [PERSON] , дружина [PERSON] , діти [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується будинковою книгою. Відповідач не проживає у вказаному будинку більше року, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком він не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні він, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Факт відсутності відповідача в житловому приміщенні більше року підтверджується заявами [PERSON] , [PERSON] на ім`я Клеванського селищного голови, в яких вони вказують, що [PERSON] дійсно зареєстрований за вказаною адресою [ADDRESS] , але орієнтовно з липня 2020 р. фактично не проживає. Крім того, даний факт підтверджується Актом, затвердженим Клеванським селищним головою Кидун Г.Й., б/н від 13.07.2021 р., в якому зазначено, що комісія селищної ради у складі начальника відділу Нестерук І.П., головного спеціаліста Ящук І.В., спеціаліста селищної ради Охрімчук О.Р. , в присутності депутата селищної ради [PERSON] , склали акт про факт реєстрації з 1987 р. [PERSON] за адресою [ADDRESS] , який фактично не проживає у даному будинку орієнтовно з серпня 2020 р. Цей факт підтверджується довідкою відділу ЦНАПу Клеванської селищної ради №1083 від 06.07.2021 р., в якій вказується, що [PERSON] [INFO] , дійсно зареєстрований за адресою [ADDRESS] , але орієнтовно з липня 2020 р. фактично там не проживає. Наводить положення ст. 41 Конституції України, ч.1 ст.316, ч.1 ст. 317, ст.319, ч.1 ст. 321, ст. 379, 405 ЦК України, ст.64 ЖК УРСР. Позивач вважає, що [PERSON] втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по його утриманню житлового приміщення, а тому позивач як власник житла вимушений звернутися до суду з позовом, оскільки відповідач створює йому перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. У листопаді 2021 р. позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернувся в суд із зустрічним позовом до [PERSON] вх. 19157 від 08.11.2021 р., в якому просить зобов`язати [PERSON] відшкодувати йому затрати, понесені на ремонт та покращення житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] в розмірі 175845 грн. та стягнути судові витрати. В обгрунтування зустрічного позову позивач за зустрічним позовом [PERSON] вказує, що він народився [INFO] , його батьки - [PERSON] (помер [INFO] ), [PERSON] . Після народження проживав разом з батьками за адресою: [ADDRESS] . З 1977 р. він проживає за адресою [ADDRESS] . На цей час у будинку проживають його дружина [PERSON] (без реєстрації), матір [PERSON] , брат [PERSON] , дружина брата [PERSON] , їхні діти - [PERSON] , [PERSON] . В період його проживання в будинку ним проведено значні ремонтні роботи, зроблено реконструкцію та перепланування цього будинку. Причому, такі роботи проводилися за ініціативою та за погодженням із власником будинку - їх батьком [PERSON] , згідно нотаріально посвідченої довіреності від 11.07.2006 р. Оплата вартості робіт, будматеріалів проводилася ним. Він вкладав в будівництво також фізичну працю. Роботи проводилися в 2006-2015 роках, а саме: -ремонт коридору №1 площею 2,4 м.кв. - виготовлення та встановлення дерев`яних дверей 2 шт., оббивання стін вагонкою вільховою, виготовлення сходів. Використано матеріали: дошка соснова, скло, фарба, лак, вагонка, рейки, цвяхи, фанера. -ремонт житлової кімнати №8 площею 10,9 м.кв. - підлога (зривання дошок, підготовка подушки, бетонування, вирівнювання основи, встановлення підмостки, утеплення, покриття ламінатом), стіни (очищення, вирівнювання, ґрунтування, шпаклювання, фарбування), стеля (збиття штукарутки, дранки, утеплення, встановлення гіпсокартону), проведення електропроводки, заміна вікна, встановлення дерев`яних дверей, ремонт опалювальної системи. Використано матеріали: пісок, щебінь, цегла бита, бетон, скло, вирівнювальна суміш, утеплювач, ламінат, плінтус, грунтовка , шпаклівка, водоемульсія, колі, валіки, щітки, ДВП, шурупи, цвяхи, гіпсокартон, фарба, кабель, розетки, люстри, вмикачі, енергозберігаючі лампи, підвіконня, вікно пластикове, двері, цемент, фурнітура). -ремонт житлової кімнати №9 площею 10,5 м.к.в - заміна підлоги, демонтаж цегляної плити, стіни (очищення .вирівнювання, грунтування, шпаклювання, фарбування,), лицювання окремих ділянок стін, стеля (збиття штукатурки, дранки, утеплення, встановлення вагонки), проведення електропроводки, заміна вікна, встановлення дерев`яних дверей, ремонт опалювальної системи. Використано матеріали: пісок, утеплювач, вагонка, плінтус, грунтовка, шпаклівка, водоемульсія, колі, валіки, щітки, ДВП, шурупи, цвяхи, дошка соснова, фарба, кабель, розетки, люстра, вмикачі, енергозберігаюча лампа, підвіконня, вікно, цемент, фурнітура). -житловий будинок А-1 - горище (вирівнювання стропил, ремонт опалювальної системи, виготовлення перегородок, заміна підлоги, утеплення, реконструкція димаря, формування стін), зовнішнє лицювання стін, підведення електропроводки до лічильника, ремонт дощового водовідведення. Використано матеріали: брус, дошка соснова, плитка лицювальна керамічна, цемент, пісок, кабель алюмінієвий ізольований, оцинкована труба, кріплення, ДВП, тирса. -сарай Б площею 33,6 м.кв. - зачищення та вирівнювання грунту підлоги, бетонування, проведення комунікацій, грунтовка та штукатурка стін, оббивання вагонкою стін та стелі в окремих приміщеннях, підбиття стелі фанерою, встановлення вікна та дверей дерев`яних 4 шт. Використані матеріали: пісок, щебінь, цегла, цегла бита, бетон, труби, кабель, цемент,вапно, фанера, вагонка, рейки, ціяхи, плінтус, вікно, двері, скло, цегла, фарба, вмикачі, розетки, пробки, фурнітура, пінопласт, скловолокно. -септик об`ємом 10 м.куб. - вириття котловану, бетонування підмости, замощення фільтрації дна, мурування стінок, утворення фільтраційного захисту, перкриття, проведення комунікацій в грунті. Використані матеріали: бетон, щебінь, цегла, цемент, метал, жерсть, труби. Факт виконання вказаних робіт, їх вартість стверджується приєднаним до зустрічної позовної заяви рішенням Рівненського районного суду від 18.02.2020 р. у справі №870/1882/16-ц за позовом [PERSON] до нього про усунення перешкод у користуванні майном, зобов`язання звільнити жиле приміщення та за його зустрічним позовом про визнання права власності на частину домоволодіння, висновком судово-будівельної експертизи. Наводить положення ст. 22, ч.ч. 3, 4 ст.390 ЦК України, ст. 156 ЖК України, п.п. 4, 5 постанови Пленуму №7 від 04.10.1991 р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» Судом в іншій справі встановлено, що ремонтні роботи займаної ним частини спірного будинку, проводилися ним. Даний факт підтвердили в судовому засіданні, в тому числі показаннями матері сторін. Також судом встановлено, що повереднім власником будинку, батьком сторін Особа_13, на ім`я Особа_2 була видана довіреність, яка дозволяла вчиняти дії стосовно спірного будинку, зокрема спрямовані на його відчуження, проте на час дії довіреності жодних дій для оформлення права власності ані на цілий будинок, ані на його частину не було. На думку суду, за даних обставин, при наявності належних доказів, [PERSON] може вимагати компенсації коштів, витрачених на ремонт будинку, однак він такої позовної вимоги не заявляє. Тобто, суд вважає, що [PERSON] обрано неналежний спосіб захисту своїх прав». Наводить положення ч.4 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до висновку експертизи №Е-16/19 вартість будівельних робіт, що відповідають проведеним [PERSON] роботам, по утриманню, ремонту, перебудові, переобладнанню, реконструкції житлового будинку та господарських будівель та споруд, розташованих по [ADDRESS] і зазначених в заяві, станом на 03.10.2019 р. становить 175 845 грн. В матеріалах справи наявні письмові докази щодо вартості матеріалів, використаних ним для покращення будинковолодіння. Ухвалою суду від 09.09.2021 р. відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом учасників. Ухвалою суду від 10.05.2022 р. прийнято та об`єднано в одне провадження з первісним позовом зустрічний позов [PERSON] , здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 04.08.2022 р. відмовлено у задоволенні заяви відповідача за первісним позовом [PERSON] про залишення первісного позову без розгляду. Ухвалою суду від 11.08.2022 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У відзиві вх. 19146 від 08.11.2021 р. відповідач за первісним позовом [PERSON] просить у позові відмовити та вказує, що позовну заяву не визнає, підстав для визнання його таким, що втратив право на житло, немає. Він користувався та користується будинком, щодо користування якого заявлено позов, на законних підставах. Має зареєстроване місце проживання в ньому як член сім`ї власника - батька [PERSON] , який помер [INFO] . Час реєстрації у будинку з 1987 р. Його право на проживання в будинку стверджується сукупністю норм матеріального права. Наводить положення ст. 47 Конституції України, ст. ст. 9, 109, 156, 157 ЖК України. Вважає, що він та його дружина [PERSON] мають право проживати в будинку [ADDRESS] нарівні з [PERSON] . В період його проживання в будинку ним проведено значні ремонтні роботи, зроблено реконструкцію та перепланування цього будинку. Причому такі роботи проводилися за ініціативною та за погодження із колишнім власником будинку - батьком [PERSON] згідно нотаріально посвідченої довіреності від 11.07.2006 р. Оплата вартості робіт, будматеріалів проводилася ним, він вкладав в будівництво також фізичну працю. Роботи проводилися в 2006-2015 роках. Вартість робіт становить 175 845 грн. Ним заявлено зустрічний позов про відшкодування витрат, понесених на покращення будинку. Вважає, що визнання його таким, що втратив право на користування житлом є можливим тільки при умові відшкодування позивачем таких витрат. Підстав для застосування ч.2 ст. 405 ЦК України, на яку посилається позивач, немає. Відповідач з будинку не вибував. В належній йому частині будинку знаходяться його особисті речі, меблі, інші речі, необхідні для проживання. Він сплачує за користування житлом комунальні послуги, готується до здійснення планового ремонту, а саме закуповує необхідні матеріали та інструменти. Він інколи користується іншим житлом, що не позбавляє його права на користування спірним будинковолодінням, адже згідно ч.6 ст. 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання. Документи, подані позивачем до матеріалів справи (акт та довідка органу місцевого самоврядування) не є належними та допустимим доказами, що можуть ствердити його не проживання в будинку. Інформація, що в них міститься, не підтверджується будь-якими об`єктивними відомостями, має суб`єктивний характер. До компетенції органу місцевого самоврядування не відноситься видача таких документів. Його права як володільця захищаються нарівні з правами власника ст. 396 ЦК України. У судовому засіданні позивач за первісним позовом позовні вимоги підтримав та заперечив проти задоволення зустрічного позову. В матеріалах справи наявна заява [PERSON] вх. 16998 від 06.10.2021 р., в якій просить справу розглядати у його відсутність; позові підтримує у повному обсязі та просить задвольнити. Представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] - адвокат Конечний М.Г. підтримав у судовому засіданні заяву про застосування строків позовної давності вх. 13211 від 09.09.2022 р. У судовому засіданні відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник адвокат Януль В.С. підтримали відзив за первісним позовом та зустрічний позов, заперечили проти заяви відповідача за зустрічним [PERSON] про застосування позовної давності. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників у судовому засіданні, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, показання свідків, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Щодо первісного позову. Як убачається з копії засвідченої відповідачем за первісним позовом [PERSON] . Довіреності від 11.07.2006 р., посвідченої приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.І., зареєстровано в реєстрі за №3680, яка дійсна на строк до 11.07.2016 р., якою [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти його інтереси … з питань, пов`язаних з поданням та отриманням необхідних довідок та документів, необхідних для відчуження (міна, купівлі-продаж) за ціну та на умовах найбільш сприятливих для нього, земельної ділянки та житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належать йому на праві приватної власності; здійснювати всі дії, пов`язані з реконструкцією вищевказаної нерухомості, зокрема: виготовлення проектних пропозицій та їх погодження; збір документів та подача заяви в районному управлінні архітектури та будування для підготовки розпорядження селищного голови про погодження реконструкції та його отримання ; представництво на засіданні селищної ради; виготовлення проектної документації та її погодження; дії щодо підготовки архітектурно-планувального завдання та надання технічних умов на реконструкцію, підключення інженерних мереж; отримання дозволу на проведення будівельно-ремонтних робіт; здача (прийняття) в експлуатацію; у випадку необхідності погоджувати самовільну реконструкцію. Судом встановлено і не оспорюється учасниками процесу, що позивач за первісним позовом [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.11.2015 р., посвідченого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Скоромною Ю.А., зареєстроване в реєстрі №1463. Як убачається з Будинкової книги для прописки громадян, проживаючих у будинку [ADDRESS] ., відповідач [PERSON] , 1971 р.н. зареєстрований за вказаною адресою. Як убачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів від 11.01.2022 р., відповідач [PERSON] за первісним позовом з 18.12.2020 р. є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Як убачається з довідки №1083 від 06.07.2021 р., виданої відділом «Центру надання адміністративних послуг» Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області, [PERSON] дійсно зареєстрований в [ADDRESS] , але з липня 2020 р. фактично не проживає. Довідка видана на підставі свідчень №315, №316 від 06.07.2021 р. Як убачається з акту від 13.07.2021 р., затвердженого головою Клеванської селищної ради Кидун Г.Й. 13.07.2021 р., на підставі свідчень свідків [PERSON] , [PERSON] комісією селищної ради встановлено, що [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 1987 р., але фактично не проживає у даному будинку з серпня 2020 р. (близько одного року). На момент перевірки [PERSON] був відсутній за даною адресою і цей факт підтверджують свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідачем за первісним позовом [PERSON] сплачено кошти за комунальні послуги по утриманню спірної нерухомості, що підтверджується відповідними квитанціями, а саме: 21.07.2020 р. період оплати 01.06.2020 р. - 30.06.2020 р. оплата за електроенергію у сумі 234,70 грн.; 17.08.2020 р. період оплати 01.07.2020 р. - 31.07.2020 р. оплата за електроенергію у сумі 235,00 грн.; 14.08.2020 р. комунальні платежі [PERSON] [ADDRESS] у сумі 110,00 грн.; 22.09.2020 р. період оплати 01.08.2020 р. - 31.08.2020 р. оплата за електроенергію у сумі 240,00 грн.; 22.09.2020 р. комунальні платежі [PERSON] [ADDRESS] у сумі 63,00 грн.; 20.07.2020 р. комунальні платежі [PERSON] [ADDRESS] у сумі 110,00 грн.; 19.10.2020 р. комунальні платежі [PERSON] [ADDRESS] у сумі 63,00 грн.; 16.11.2020 р. комунальні платежі [PERSON] [ADDRESS] у сумі 63,00 грн.; 16.11.2020 р. період оплати 01.10.2020 р. - 31.10.2020 р. оплата за електроенергію у сумі 10,00 грн.; 10.12.2020 р. період оплати 01.11.2020 р. - 30.11.2020 р. оплата за електроенергію у сумі 15,00 грн.; 10.12.2020 р. комунальні платежі [PERSON] [ADDRESS] у сумі 63,00 грн.; 16.01.2021 р. комунальні платежі [PERSON] [ADDRESS] у сумі 63,00 грн.; 09.02.2021 р. комунальні платежі [PERSON] [ADDRESS] у сумі 63,00 грн.; 15.03.2021 р. комунальні платежі [PERSON] [ADDRESS] у сумі 63,00 грн.; 19.04.2021 р. комунальні платежі [PERSON] [ADDRESS] у сумі 63,00 грн.; 13.05.2021 р. комунальні платежі [PERSON] [ADDRESS] у сумі 63,00 грн.; 13.06.2021 р. комунальні платежі [PERSON] [ADDRESS] у сумі 63,00 грн.; 21.07.2021 р. комунальні платежі [PERSON] [ADDRESS] у сумі 63,00 грн.; 16.09.2021 р. комунальні платежі [PERSON] [ADDRESS] у сумі 70,00 грн.; 18.10.2021 р. комунальні платежі [PERSON] [ADDRESS] у сумі 70,00 грн. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до ч. ч.1 та 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В пункті 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Відповідно до роз`яснень Верховного Суду у разі виникнення спору між власником та членами сім`ї власника суд повинен врахувати, що право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником будинку [ADDRESS] . Посилаючись на вищевказаний Акт від 13.07.2021 р., позивач за первісним позовом вказує, що відповідач його брат [PERSON] у спірному будинку зареєстрований, але не проживає протягом тривалого періоду часу по сьогоднішній час. Суд критично оцінює наданий позивачем акт, оскільки він не підтверджує поважність причин не проживання відповідача у спірному будинку. Крім того, під час дослідження доказів у судовому засіданні було встановлено, що частина будинку, де проживав відповідач [PERSON] , на момент огляду була замкнена, лише з вулиці через вікно можна було побачити наявність речей у помешканні, що підтвердила свідок [PERSON] . Як встановлено з пояснень позивача [PERSON] , він змінив замок у вхідних дверях спірного будинку, однак нового ключа відповідачу [PERSON] не дав, він не хоче, щоб [PERSON] проживав у його будинку. Позивач за первісним позовом підтвердив, що у частині спірного будинку, де проживав відповідач [PERSON] , позивачем [PERSON] відключалася електроенергія та до цього часу залишилися речі відповідача. Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Кривіцька та Кривіцький проти України" від 02 грудня 2010 року зазначав, що поняття "житло" не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло. Отже, Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно з статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею ст. 405 УК Ураїни строки у жилому приміщенні без поважних причин. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права. Згідно із статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Поняття «житло» не обмежується приміщеннями, яке законно займають або законно створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року в справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50). Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, п. 47). Як убачається з пояснень сторін та показань свідків, між сторонами існує конфліктна ситуація з приводу користування спірним житлом, однак належними та допустимими доказами у справі не доведено підставу для визнання відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки не доведено свідомої поведінки такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до спірного житлового приміщення. Крім того, Акт від 13.07.2021 р. не є допустимим доказом у розумінні ч.2 ст. 78 ЦПК України, а саме обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.; та не є належним доказом у розумінні ч.1 ст. 77 ЦПК України, а саме належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Оскільки з даного документу не вбачається ані період, передбачений ст. 405 ЦК України, ані поважність не проживання відповідача у спірному житлі. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, між сторонами склалися неприязні стосунки, конфліктні відносини з приводу користування частиною спірного будинку, що підтверджується показаннями свідків і фактично не оспорюється сторонами. Крім того, стороною позивача за первісним позовом не доведено неможливості врегулювання вказаного спору у позасудовому порядку. Отже, у задоволенні первісного позову слід відмовити. Щодо зустрічного позову. Позивач [PERSON] вселився в спірне житло як член сім`ї колишнього власника - батька [PERSON] та проживав у ньому і користувався цим житловим приміщенням з 1978 року, що не заперечується сторонами, а отже, відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.156 ЖК України має право користуватися жилим приміщенням нарівні з власником будинку та зобов`язаний дбайливо ставитися до житла, брати участь у витратах по утриманню будинку і придомової території та проведенню ремонту. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснено, що право вимагати стягнення витрат на проведення ремонту будівлі, що належить власникові, у членів сім`ї власника виникає лише у випадку, якщо їх затрати на ремонт жилого приміщення перевищували покладений на них статтею 156 ЖК України обов`язок. Такий же правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 травня 2020 року(справа №243/5477/15-ц). Позивач за зустрічним позовом не надав доказів того, що заявлена ним до стягнення сума витрачена на ремонт квартири, перевищує покладений на нього обов`язок брати участь у витратах по утриманню квартири та проведенню ремонту, що передбачено ч.3 ст.156 ЖК України. Відповідно до положень статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Позивач у заявлених вимогах зазначив, що за період проживання у спірному будинку, належному вже на праві власності відповідачу [PERSON] , він за власні кошти проводив будівельні та ремонтні роботи в будинку на загальну суму 175 845 грн. На підтвердження проведених у будинку будівельних робіт позивачем долучено до матеріалів справи засвідчену ним копію Висновку експерта №ЕЗ-16/19 судової будівельно-технічної експертизи по заяві [PERSON] , складеної 04.10.2019 р. та проведеної у цивільній справі №570/1882/16-ц. Що стосується обґрунтування позивачем зустрічного позову щодо встановлених рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 18.02.2020 р. у справі №570/188216-ц обставин про ремонтні роботи займаної ним частини спірного будинку та проведення цих робіт саме ним, то слід вказати, що у відповідності до ч.7. ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Суд приходить до висновку про те, що у позивача за зустрічним позовом відсутнє право вимагати відшкодування витрат на проведення ремонту будівлі, що належить власникові, оскільки роботи по покращенню в будинку проводилися з метою підтримання у належному статті житла для проживання у ньому сім`ї, витрати на ремонт здійснено в межах, визначених положеннями статті 156 ЖК України, а жодних договорів між сторонами щодо розміру участі у витратах по утриманню житлового будинку і прибудинкової території, проведенню ремонту з власником житла не укладалося. Крім того, позивачем надані докази які підтверджують, що він придбавав будівельні матеріали на ремонт спірного житлового будинку, в якому проживала його сім`я, для покращення умов проживання і відсутні докази, що саме такі будівельні матеріали використані для такого покращення і їх придбання відбулося лише за особисті кошти позивача [PERSON] . З пояснень дружини [PERSON] - свідка [PERSON] встановлено, що вони з чоловіком як подружжя вкладали кошти у ремонт частини спірного житла, де проживали разом з чоловіком. Відповідно до змісту абзацу 3 п.11 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 "Про судове рішення у цивільній справі" встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Разом з тим, враховуючи те, що в задоволенні позовних вимог позивача за зустрічним позовом слід відмовити у зв`язку із недоведеністю вимог, то суд, в даному випадку, не враховує заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed