Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 05.08.2022 надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Перша Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частки квартир. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] належала 1/3 квартири [ADDRESS] . [INFO] батько позивача [PERSON] помер. Позивач народився після його смерті, та прийняв спадщину, як спадкоємець першої черги, що має обов`язкову частку у спадщині після померлого батька. Також спадкоємцями після смерті [PERSON] є його батьки дідусь позивача [PERSON] та бабуся [PERSON] , які також прийняли спадщину. Крім того, прабабусі позивача [PERSON] за життя належало 2/3 частини квартири [ADDRESS] . За життя вона склала 08 квітня 2010 року заповіт, за яким належну їй частку вищевказаної квартири вона заповідала позивачу. [INFO] [PERSON] померла. Крім позивача, спадкоємцями після смерті [PERSON] є її діти. У зв`язку з тим, що на момент її смерті її сини [PERSON] (дідусь позивача) та [PERSON] (рідний брат дідуся) були непрацездатними, вони відповідно до ст.1241 ЦК України мають право на обов`язкову частку на спадщину, незалежно від змісту заповіту, тобто на половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявами, однак у зв`язку з тим, що іншими спадкоємцями не було надано правовстановлюючих документів йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом. У зв`язку з викладеним просить суд визнати за [PERSON] , право власності на 1/9 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 73,2 кв.м, житловою площею 48,4 кв.м, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Визнати за [PERSON] , право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 53,1 кв.м, житловою площею 33,1 кв.м, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав вказаних в позові, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надав відзив в якому зазначив, що померла [PERSON] хворіла та майже нічого не бачила, відтак не могла скласти вказаний заповіт, крім того після смерті [PERSON] ніхто жодного разу не звертався з приводу отримання спадкової частки квартири [ADDRESS] протягом 10 років, за які [PERSON] власними коштами проводив ремонт вказаного майна та витрачав кошти на його утримання. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала. Інші сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, з таких підстав. Судом встановлено, що батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності. [INFO] [PERSON] помер. Позивач народився після смерті батька, та прийняв спадщину, як спадкоємець першої черги, що має обов`язкову частку у спадщині після померлого батька. Також спадкоємцями після смерті [PERSON] є його батьки дідусь позивача [PERSON] та бабуся [PERSON] , які також прийняли спадщину. Крім того, прабабусі позивача [PERSON] за життя належало 2/3 частини квартири [ADDRESS] . За життя вона склала 08 квітня 2010 року заповіт, за яким належну їй частку вищевказаної квартири вона заповідала позивачу. [INFO] [PERSON] померла. Крім позивача, спадкоємцями після смерті [PERSON] є її діти. У зв`язку з тим, що на момент її смерті її сини [PERSON] (дідусь позивача) та [PERSON] (рідний брат дідуся) були непрацездатними, вони відповідно до ст.1241 ЦК України мають право на обов`язкову частку на спадщину, незалежно від змісту заповіту, тобто на половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявами, однак у зв`язку з тим, що іншими спадкоємцями не було надано правовстановлюючих документів йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2022 року було витребувано у Першій Дніпровській державній нотаріальній конторі копії спадкових справ відкритих після смерті [PERSON] та [PERSON] , які надійшли до суду 18.10.2022. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності у разі , якщо це право не визнається іншою особою, втрачено або відсутній правовстановлюючий документ. Згідно із ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1233-1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Стаття 1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу ч. 1 ст. 1268, ч. 1,5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Розглядаючи вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 53,1 кв.м, житловою площею 33,1 кв.м, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] суд приходить до висновку, що вказані вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, доводи позивача не спростовані належними доказами стороною відповідача, а відтак є такими, що підлягають задоволенню. Суд критично оцінює заперечення відповідача [PERSON] в частині неможливості складання заповіту померлою [PERSON] , оскільки належних та достатніх доказів протилежного відповідачем не надано, а судом не встановлено, також відповідачем не заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи у якості спростування доводів позивача. Що до вимог позивача в частині визнання за ним права власності на 1/9 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 73,2 кв.м, житловою площею 48,4 кв.м, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , слід зазначити, що під час розгляду справи встановлено, що згідно відповіді КП «ДМБТІ» ДМР від 18.02.2022 [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності разом з [PERSON] та [PERSON] , а відтак частка у праві спільної сумісної власності померлому не була виділена в натурі. Позивач у своїх позовних вимога не ставить питання про виділ спадкової частки у праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. За таких підстав позовні вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки заявлені передчасно. Суд також критично оцінює заперечення відповідача [PERSON] в частині цих вимог, оскільки його посилання на витрати коштів на проведення ремонтних робіт вказаного майна та на його утримання можуть бути підставою для іншого позову про стягнення коштів. Враховуючи, що доводи позивача частково знайшли підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягають частковому задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає за можливе розподіл судових витрат по даній справі не застосовувати оскільки іншого способу захисту права у позивача не існує.

Outcome: partial