Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

У липні 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача суму заборгованості за Договором надання фінансових послуг №180729-120146 від 29.07.2018 року в загальному розмірі 71\~618 грн. 96 коп., з яких: сума кредиту 3\~000 грн., проценти за користування кредитом 63\~180 грн., пеня 1\~500 грн., індекс інфляції за весь період прострочення 946 грн. 29 коп., три проценти річних від простроченої суми 2\~992 грн. 67 коп. та судові витрати у розмірі 2\~270 грн. В обґрунтування позову, позивач вказав на те, що між ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» та [PERSON] 29.07.2018 укладено договір про надання фінансових послуг №180729-120146 на суму 3 000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 60,00 грн. за кожен день такого користування строком на 16 календарних днів, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Позивач зазначає, що товариством свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до укладеного договору було виконано в повному обсязі, перерахувавши кошти на банківську карту відповідача платіжною системою ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яка є учасником внутрішньодержавної платіжної системи «FLASHPAY». Проте відповідач взяті на себе зобов`язання за договором порушив, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість, яка станом на 01.07.2021 року в загальному розмірі становить 71 618 грн. 96 коп., з яких: сума кредиту 3 000 грн., проценти за користування кредитом 63 180 грн., пеня 1 500 грн., індекс інфляції за весь період прострочення 946 грн. 29 коп., три проценти річних від простроченої суми 2 992 грн. 67 коп., у зв`язку із чим, позивач вимушений звернутись до суду. Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 серпня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі; ухвалено проводити розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом подати відзив на позовну заяву, в якому викласти свої заперечення та надати докази на підтвердження належного виконання договірних зобов`язань, у зв`язку з чим суд вирішує справу за наявними матеріалами. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» є юридичною особою та зареєстровано як фінансова установа відповідно до розпорядження НКФУ №3601від 29 серпня 2017 року. Основним видом діяльності ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» є кредитування, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та статуту (а.с.6, 8-10). Як стверджує позивач, 29.07.2018 року між ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» та відповідачем [PERSON] укладено Договір про надання фінансових послуг № 180729-120146, у режимі онлайн шляхом заповнення в електронній формі заяви-анкети на сайті відповідача, згідно умов якого останній отримав кредит на особисті потреби у розмірі 3000 грн. строком на 16 днів до 13.08.2018 року та зобов`язався його повернути і сплатити відсотки у розмірі 960 грн. (60 грн. за кожен день користування кредитом). Дата початку нарахування відсотків розпочинається з 29.07.2018 року. При виникненні заборгованості позичальник також зобов`язувався сплатити неустойку у вигляді штрафу у розмірі 3% за кожен день користування у межах встановленого строку та пеню у розмірі 3,64% від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на 15-й день - 5,02 %, на 30-й - 7,67 % (а.с.11). Згідно із інформацією щодо порядку (процедури) оформлення заявки на видачу займу №180729-120146 від 29.07.2018 року, у позивача наявні такі дані відповідача: прізвище, ім`я та по батькові, серія та номер паспорта, дата та орган його видачі, ідентифікаційний податковий номер, адреса реєстрації та місця проживання, дата народження, номер телефону, відомості про місце роботи, щомісячний дохід та сімейний стан. Також зазначено номер карткового рахунку, на який позичальнику перераховуватимуться кредитні кошти « [NUMBER] » (а.с. 15). Відповідно до п.п.4-6 заяви-анкети відповідач підтвердив, що доступ до заповнення від його імені заяв-анкет на офіційному сайті відповідача (pzaim.zp.ua або www.bistrozaim.ua) належить лише йому, ні які інші особи не мають можливості скористатись від його імені можливістю отримання інтернет-кредиту у Товаристві; всі заяви-анкети, що надходять від його імені на сайт pzaim.zp.ua або www.bistrozaim.ua, є дійсними та надані ним особисто: всі заявки на видачу кредитних коштів на його картковий рахунок надані з його особистого мобільного телефону є дійсними та надані ним особисто. Позичальником повідомлено відомості про родину, контактну особу та її номер телефону (а.с. 11). Згідно із наданим позивачем ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» алгоритму укладення договору за допомогою мережі «Інтернет», після подачі відповідної заяви позичальником отримано унікальний код на підтвердження оформлення позики через SМS на мобільний номер, вказаний на сайті при реєстрації, який було введено відповідачем на цьому сайті, підтвердивши подачу заяви-анкети (а.с. 26-31). ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» прийнято позитивне рішення про надання кредиту та 29.07.2018 року через платіжну систему за допомогою ТОВ «ВЕР ФОР ПЕЙ» здійснено переказ кредитних коштів в сумі 3000 грн. на платіжну картку « [NUMBER] », що була вказана позичальником у заяві. Зокрема, згідно із довідкою ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» на банківську кредитну картку відповідача перераховані кошти за кредитним договором у розмірі 3000 грн., що підтверджується даними про отримання на картку відповідача, час запиту 29.07.2018 року о 12:06:20 (а.с. 16). За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Спеціальним законом, який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції є Закон України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року. Так, у ст. 3 цього закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. За приписами п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно із абз. 2 ч.2 ст.639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Отже, якщо форма договору електронна, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Згідно ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Дана позиція висловлена в постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду ВС від 12.01.2021 по справі № 524/5556/19 (провадження №61-16243 св 20). Враховуючи наведене, суд погоджується із доводами позивача про те, що 29.07.2018 року між ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір про надання фінансових послуг №180729-120146, у режимі онлайн шляхом заповнення в електронній формі заяви-анкети на сайті відповідача, згідно умов якого останній отримав кредит на особисті потреби у розмірі 3000 грн. строком на 16 днів до 13.08.2018 року та зобов`язався його повернути і сплатити відсотки у розмірі 960 грн. (60 грн. за кожен день користування кредитом) (а.с. 11). Фактом приєднання позичальника до умов кредитного договору є документальне підтвердження отримання відповідних коштів (а.с. 16). Таким чином, вчинивши дії щодо акцептування кредитного договору, відповідач визнав фактично наявність правовідносин, а відтак взаємних прав та обов`язків, що з них випливають. Так, у ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у строк відповідно до умов договору. Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Так, відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження 254цс 19). Як слідує з наданого ТОВ «Прості займи» розрахунку за Договором надання фінансових послуг №180729-120146 від 29.07.2018 року, заборгованість [PERSON] станом на 01.07.2021 року в загальному розмірі складає 71 618 грн. 96 коп., з яких: сума кредиту 3 000 грн., проценти за користування кредитом 63 180 грн., пеня 1 500 грн., індекс інфляції за весь період прострочення 946 грн. 29 коп., три проценти річних від простроченої суми 2 992 грн. 67 коп. (а.с.33-61). З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що позичальник взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк кошти (суму позики) та нараховані відсотки за користування позикою не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики 3000 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 29.07.2018 року по 13.08.2018 року в сумі 960 грн. Таким чином, вимога позивача ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики 3000 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період 29.07.2018 року по 13.08.2018 року в сумі 960 грн. є доведеною та підлягає задоволенню. Разом з тим, вимога позивача ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за період з 14.08.2018 року задоволенню не підлягає, з огляду на таке. За положеннями статей 1046,1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами кредитного договору №180729-120146 від 29.07.2018 ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ», як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі до 13.08.2018 року. Таким чином, позикодавець ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 13.08.2018 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою в сумі 63180 грн. включає період з 29.07.2018 року по 01.07.2021 року, який виходить за межі строку кредитування. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позикодавцем ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування позикою за період з 29.07.2018 по 01.07.2021 року є безпідставною та задоволенню не підлягає. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача, в порядку ч.2 ст.625 ЦК України, 946 грн. 29 коп. - індекс інфляції за весь період прострочення та 2\~992 грн. 67 коп. - 3% річних від простроченої суми, суд враховує наступне. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, що за період з 29.07.2018 року по 01.07.2021 року, індекс інфляції за весь період прострочення становить 946 грн. 29 коп. (а.с.53-61) та 3% річних від простроченої суми становить 2 992 грн. 67 коп. (а.с.43-52). Суд не повністю погоджується з правильністю нарахування зазначених сум, оскільки в ці суми ТОВ «Прості Займи» було враховано розмір відсотків за користування кредитом в сумі 63 180 грн. та пені в розмірі 1 500 грн., нарахованих за період з 29.07.2018 року по 01.07.2021 року. Враховуючи заборгованість за тілом кредиту в сумі 3 000,00 грн. та заборгованість за процентами за користування кредитом в межах строку кредитування за період з 29.07.2018 року по 13.08.2018 року в сумі 960,00 грн., розмір суми 3% річних від простроченої суми становить 342 грн. 72 коп. (виходячи з розрахунку: 3 960 грн. сума заборгованості х 3 х 1053 днів прострочення : 365 днів : 100), а розмір суми індексу інфляції за період прострочення становить 913 грн. 74 коп., які розраховані відповідно до положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписів Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 р., і Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої наказом Державного комітету статистики України № 265 від 27.07.2007 року. Враховуючи заборгованість за тілом кредиту в сумі 3000 грн. та процентів за користування кредитом, в межах строку кредитування за період з 29.07.2018 року по 13.08.2018 року в сумі 960 грн., які є доведеними та підлягають задоволенню, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути пеню 865 грн. 89 коп., індекс інфляції за весь період прострочення в сумі 913 грн. 74 коп. та 3% річних від простроченої суми в сумі 342 грн. 72 коп., що разом складає 6 082 грн. 35 коп. Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, з [PERSON] на користь ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, понесені банком при подачі позовної заяви у розмірі 192 грн. 78 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial