Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

В вересні 2022 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення аліментів на утримання матері. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є пенсіонеркою, з 04.01.2013 року і довічно являється інвалідом І групи. Отримує пенсію у розмірі 2 533,11 грн. Інших джерел доходів не має. Позивачка має повнолітню доньку, [PERSON] , [INFO] . В позовній заяві позивачка зазначає, що її становище є вкрай нужденним, вона перенесла інсульт, тривалий час хворіє, пересуватися самостійно та обслуговувати себе не може, прикута до ліжка. Пенсії на ліки, засоби особистої гігієни, та найнеобхідніші харчі ледве вистачає, а інколи і зовсім не вистачає. Її донька працює та має достатній заробіток, що вказують на її можливість надавати допомогу непрацездатній матері. Вважає, що її донька має можливість надавати їй матеріальну допомогу, але відмовляється це робити. За таких складних життєвих обставин, знаходячись на межі бідності та не отримавши від дитини ніякої підтримки на прохання про надання допомоги, позивачка вимушена звернутись з цією позовною заявою до своєї доньки. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд стягнути з відповідачки на свою користь аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28.10.2022 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження на 28.11.2022. 28.11.2022 судове засідання не відбулося через відсутність в приміщенні Ковельського міськрайонного суду електропостачання. 28.12.2022 судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у щорічній відпустці. 21.11.2022 від відповідачки до суду надійшов відзив на позовну заяву про стягнення аліментів. У відзиві відповідачка зазначає, що на даний час проживає в Республіці Польща. Перебуваючи за кордом працює на тимчасових роботах, як некваліфікований працівник. Вона постійно надсилала кошти на утримання та лікування своєї матері. Гроші пересилала на банківську картку своєї доньки, яка на даний час проживає разом з позивачкою. Крім того її мати отримує компенсацію з оплати комунальних послуг. На даний час відповідачка не в змозі сплачувати аліменти на утримання матері в сумі 5 000 грн., просить позовні вимоги задовільнити частково та стягувати з аліменти на утримання матері в сумі 1 000 грн. Позивачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивачки в судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, наполягала на задоволенні позову в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Суду пояснила, що відповідачка не має можливості сплачувати аліменти в тому розмірі, в якому прохає позивачка. Просить суд позовні вимоги задовольнити частково. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. З матеріалів справи вбачається, що позивачка являється інвалідом 1 групи, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] , яке видане 20.04.2004 Управлінням Пенсійного фонду України в м. Ковелі. Згідно довідки про доходи №5993089923961248, [PERSON] перебуває на обліку в Ковельському об`єднаному управлінні ПФУ в Волинській області і отримує пенсію по інвалідності. З вище вказаної довідки вбачається що розмір отриманої пенсії складає: лютий 2022 - 2333,6 грн.; березень 2022 - 2515,44 грн.; квітень 2022 - 2515, 44 грн.; травень 2022 - 2515,44, грн.; червень 2022 - 2515,44 грн.; липень 2022 - 2533,11 грн. Отже, судом встановлено, що позивачка у зв`язку з інвалідністю, відсутністю інших доходів, крім пенсії, потребує матеріальної допомоги. Разом з тим, суд вважає необґрунтованим розмір аліментів заявлений позивачкою, з наступних підстав. Відповідно до статті 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Так, позивачкою не надано достовірних відомостей про працевлаштування відповідачки по справі, її щомісячний дохід та, відповідно, її спроможність сплачувати аліменти на утримання позивачки в сумі 5 000 грн. щомісячно. Разом з тим, відповідачка підтвердила факт її перебування за кордоном, а саме в Республіці Польща, де вона працює на тимчасових роботах та отримує заробітну плату, як некваліфікований працівник. Відповідачем не надано суду відомостей щодо перебування на її утриманні непрацездатних осіб, наявності інших аліментних зобов`язань. Позивачка обґрунтовувала позовні вимоги посиланням на те, що вона є непрацездатною, отримує пенсію, більшу частину з якої витрачає на придбання продуктів харчування, ліків і оплату комунальних послуг. Коштів, необхідних для забезпечення її життєдіяльності не вистачає, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище вона потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати її повнолітня дочка. На сьогоднішній день її дочка, не допомагає їй матеріально, не забезпечує її всім необхідним для нормального проживання. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999р. № 966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03 листопада 2022 року № 2710-IXустановлено, що розмір основних мінімальних соціальних стандартів у 2023 році осіб, які втратили працездатність з 1 січня 2023 року становить 2093 грн. Із наданої позивачкою довідки про розмір пенсії вбачається, що розмір пенсії [PERSON] є не нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. На момент розгляду цієї справи позивачка отримує пенсією у розмірі, що забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, однак, з урахуванням похилого віку позивачки, суд допускає витрати позивача на ліки та речі, вартість яких перевищує розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. Разом з тим, позивачка не надала доказів на підтвердження розміру витрат на лікування. Нормами ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України: 1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, з урахуванням обов`язку утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та стягує з відповідачки на користь позивачки аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1000, 00, довічно. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви. Позов пред`явлено до суду 23.09.2022. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до вимог частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів (пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»), а тому з відповідачки підлягає стягненню в дохід держави судовий збір пропорційно задоволених вимог у розмірі 198,48 грн.

Outcome: partial