Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 20.10.2022 до Садгірського районного суду м. Чернівці надійшов позов [PERSON] , в інтересах якого діє представник [PERSON] , до [PERSON] про стягнення заборгованості.Вказує, що 24 серпня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно умов якого позивач передав у власність відповідача грошові кошти в сумі 33 500 доларів США. При цьому відповідач зобов`язалася повернути кошти у строк до 01 жовтня 2022 року, договір є безпроцентним, а сума позики погашатиметься одним платежем. Оскільки відповідачем не здійснено платежу в рахунок погашення боргу за договором, з посиланням на відповідні норми просить суд задовольнити позов та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] несплачену суму боргу за договором позики від 24.08.2022 у розмірі 33 500 доларів США, що на момент подачі позову до суду становить 1 225 048 гривень 10 копійок (за курсом НБУ 1 долар США = 36,5658 грн.). В уточненій позовній заяві, отриманій судом 24.11.2022, поряд із раніше заявленими вимогами також вказує попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат у розмірі 148 504 грн. 81 коп., які просить покласти на відповідача. Також вказує, що остаточний розмір витрат буде визначений після ухвалення судом рішення у справі, а докази будуть подані у відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України. 14.11.2022, до початку судового розгляду у справі, від відповідачки [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Душинська Ніна Валеріївна, про визнання договору позики неукладеним, недійсним. Вказує, що позивач за первісним позовом є фізичною особою підприємцем. Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності» визначено ліцензійні умови та порядок видачі Національним банком ліцензій на фінансові послуги, зокрема: надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту. Однак, звертає увагу суду, що у ФОП [PERSON] відсутній вид господарської діяльності на надання фінансових послуг, тобто доказів того, що [PERSON] вправі надавати кошти у позику матеріали справи не містять, а саме наявність у нього ліцензії. Зазначає, що договір позики слід вважати укладеним лише у випадку, якщо такий договір засвідчує факт передання грошових коштів, а відповідач за первісним позовом [PERSON] не отримувала грошових коштів за договором позики. Розписки про отримання коштів до договору не долучено. Також вказує і про те, що в договорі позики відсутні відомості на підставі яких саме документів встановлені особи сторін, що свідчить про те, що нотаріус не виконала вимог Закону України «Про нотаріат» та вказує про її особисту матеріальну зацікавленість у даному правочині та певну корупційну схему при посвідченні договору. Крім цього звертає увагу на значну суму договору та відсутність доказів законних підстав їх володіння (їх декларування). Текст договору виконано нотаріусом, а відповідне застереження про те, що сторони його прочитали та такий договір відповідає їх волевиявленню у договорі відсутнє. За відсутності належних та допустимих доказів передачі у власність позичальника грошових коштів, з посиланням на відповідні норми, просить суд визнати договір позики грошових коштів між [PERSON] та [PERSON] від 24 серпня 2022 року, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Душинською Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 3137 - не укладеним, недійсним. Також вказує попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, а саме витрат у розмірі судового збору 992,40 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 15 000 грн. 24.11.2022 до суду подано відзив на зустрічну позовну заяву від представника позивача [PERSON] у якому остання не погоджується із зустрічними позовними вимогами в повному обсязі та вказує про те, що обов`язкове складання розписки, що підтверджувала б факт передачі коштів не передбачено ч.2 ст. 1047 ЦК України, а в даному випадку сам договір позики підтверджує передачу коштів. Зміст договору був зрозуміли позичальнику, а протилежного не доведено. Також зауважує, що стороною договору може бути як фізична особа та така особа, що не є фінансовою установою вправі надавати кошти у позику третім особам під проценти, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові № 6-79цс12 від 18 липня 2012 року. Вказує, що згідно роз`яснень Міністерства юстиції України у договорі позики повинна міститися інформація про ПІБ, РНОКПП та місце проживання сторін, відомості про розмір позики, строк та місце її повернення, домовленість про можливість звернення стягнення у позасудовому порядку, домовленість про сплату відсотків за користування позикою ( або якщо така не вказана - розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ). 01.12.2022 до суду подано відповідь на відзив від представника [PERSON] - адвоката Андруховича В.Й. у якому останній зауважує, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей, а тому позичальник має право оспорити такий на підставі того, що гроші насправді не були отримані від позикодавця чи були отримані у меншій кількості. Договір позики є реальним, а час передачі та отримання коштів може не співпадати із часом підписання договору. У посвідченому між сторонами договорі (п.1) вказано лише суму договору позики, а не зазначено, яку саме суму грошових коштів отримала позичальник. Більше того в такому договорі відсутня умова про те, що його підписання підтверджує факт передання коштів. Також зауважує, що вимоги Закону України «Про нотаріат» не можуть бути підмінені відомчими актами. У договорі відсутнє застереження про його причитання сторонами та відповідність їх волі, що робить такий договір актом нотаріуса, а не сторін договору та в сукупності з іншими доказами - недійсним. Також 01.12.2022 до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву (фактично пояснення третьої особи щодо позову) від приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Душинської Н.В. у якому остання просить відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання договору неукладеним, недійсним. Вказує, що згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (п.п. 1, 2 розділу 3) при вчиненні нотаріальної дії нотаріус установлює особу, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії за документами передбаченими Законом та відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії (п.2 ч.1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат»). Зазначає, що вимоги профільного Закону виконала, встановлення сторін договору було здійснено за їх паспортами (копії яких долучає). Також враховуючи, що сторони договору перебували у шлюбних відносинах, було також отримано згоди на укладення такого договору позики. Також вказує, що сторонам був наданий роздрукований текст договору на ознайомлення з пропозицією перевірити істотні умови та дані, а також роз`яснено зміст договору, після чого сторони його підписали. Рух справи. Первісний позов [PERSON] надійшов до суду 20.10.2022 та того ж дня переданий на розгляд головуючого судді Асташева С.А., згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Разом із позовом було подано заяву про забезпечення позову, яка ухвалою суду від 21.10.2022 задоволена та накладено арешт на нерухоме майно, що належить [PERSON] , [INFO] , на праві приватної власності, а саме: житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності: 4457569, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 279569473101, у межах заявленої суми боргу 1 225 048 гривень 10 копійок. Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 03.11.2022, після отримання судом інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - відповідача по справі, було прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 14 листопада 2022 року. 14.11.2022 до початку судового розгляду у справі від відповідачки [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Душинська Ніна Валеріївна, про визнання договору позики неукладеним, недійсним. Така зустрічна позовна заява також передана головуючому судді Асташеву С.А. Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 14.11.2022 прийнято до розгляду зустрічний позов та об`єднати в одне провадження із первісним. Перейдено від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання у справі призначено на 24 листопада 2022 року. Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 24.11.2022 закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 01 грудня 2022 року та відкладено на 05 грудня 2022 року. 05.12.2022 внесено виправлення до вказаної ухвали. В ході підготовчого засідання прийнято до розгляду уточнену позовну заяву, вирішено заявлені сторонами клопотання. 12.12.2022 до суду подано клопотання про зобов`язання надати письмову відповідь на питання сторони, стороною (учасником) яка ухиляється від явки до суду, яке ухвалою суду від 13.12.2022 задоволено та зобов`язано приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Душинську Н.В. надати письмові відповіді на запитання в формі заяви свідка. 23.01.2023 судом отримано заяву свідка приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Душинської Н.В. із відповідями на поставлені запитання. Аргументи учасників справи. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити, з підстав, зазначених у позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову заперечила та просила відмовити у його задоволенні, вказуючи на безпідставність вимог у ньому зазначених. Зауважила, що [PERSON] у судовому засіданні не заперечила факту підписання договору у нотаріуса, за яким вона отримала грошові кошти у позику. Крім того, остання усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. Також просила вирішити питання понесених судових витрат у справі, долучивши їх відповідний розрахунок. Представник відповідачки Андрухович В.Й. підтримав вимоги зустрічної позовної заяви, пославшись на обставини у ній викладені та просив суд їх задовольнити. У захисній промові в судових дебатах зауважив, що договір позики, який укладено між сторонами є безгрошовим, оскільки доказів передачі коштів немає. В матеріалах справи відсутня розписка про отримання коштів. Наявний договір підтверджує лише факт його підписання у нотаріуса, а не факт передання коштів, а тому зобов`язань за ним не виникло. Недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Також зауважив, що в договорі відсутнє застереження позичальниці про те, що її підпис свідчить про отримання грошових коштів. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом виключно факту укладення договору, але не передачі грошової суми позичальнику. Зауважив і те, що для укладення договору позики отримання згоди другого з подружжя не потрібна. Щодо судових витрат позивача за первісним позовом, вказав, що вони є явно неспівмірними з обсягом наданої правової допомоги, а наданий розрахунок не відповідає реальним обставинам справи. Докази понесених витрат позивача за зустрічним позовом буде надано у 5-ти денний строк з дня ухвалення рішення. Таким чином просить задовольнити зустрічні позовні вимоги, а в задоволенні первісного позову відмовити. Судові витрати покласти на первісного позивача. Скасувати накладений арешту у справі. Долучив письмову промову до матеріалів справи. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) [PERSON] у судовому засіданні, повідомила суду, що грошових коштів за договором позики не отримувала. Однак не заперечила того факту, що була у нотаріуса та на договорі міститься її підпис, договір їй не давали можливості прочитати. Вказала, що підписала договір бо [PERSON] був вінчальним батьком її сина та разом із ним вони вели якість бізнесові справи. [PERSON] сказав, що у сина проблеми, а тому треба підписати якісь документи, тому підписала, що їй дали. Про гроші мова не йшла. Також не заперечила, що надавала нотаріусу свої паспортні дані та підписувала там ряд документів. Копію договору їй не вручили. Наразі її син перебуває за кордоном. Коли подзвонила спитати його, що сталося, він сказав не лізти у це і що вони з [PERSON] самі розберуться. Просила суд відмовити у задоволення первісного позову та задовольнити її зустрічні позовні вимоги. [PERSON] , будучи допитаний як свідок за клопотанням представника Андруховича В.Й. , повідомив суду, що [PERSON] отримала грошові кошти та вони домовилися про те, що в якості гарантії їх повернення підпишуть договір позики у нотаріуса. Однак остання позичені нею кошти не повертала, а тому змушений був звернутися до суду із позовом за захистом своїх прав. На уточнюючі запитання вказав, що вони особисто підписували договір позики у нотаріуса. Кошти у сумі 33 500 доларів США передав [PERSON] у автомобілі перед підписанням договору, купюрами по 100 доларів США. Також повідомив, що дійсно є фізичною особою підприємцем, однак зауважив, що позику надавав як фізична особа. На запитання представника [PERSON] - адвоката Андруховича В.Й. повідомив, що не є державним службовцем, а тому не зобов`язаний декларувати свої доходи, податки сплачує як підприємець від здійснених операцій, має відкритий валютний рахунок. Також повідомив, що знає сина [PERSON] , який є його фіном та наразі перебуває за кордоном. Його відносин із сином [PERSON] цей позов не стосується. Із [PERSON] не веде бізнесових справ. Однак вони особисто домовилися про позику і про те, що оформлять розписку у нотаріуса, маючи на увазі договір позики, який має більш офіційних характер. [PERSON] , будучи допитаний як свідок, повідомив суду, що як чоловік [PERSON] був запрошений до нотаріуса, щоб підписати документи, однак вказав, що приїхавши до нотаріуса підписав якийсь документ, із змістом якого не був обізнаний. Разом із тим, в ході допиту повідомив, що давав свою згоду на підписання документів дружиною [PERSON] . Також повідомив, що у [PERSON] були якість бізнесові справи із його сином, а тому щоб не було проблем вони із дружиною повинні були підписати певні документи. Дружина [PERSON] не показувала йому грошових коштів, оскільки вважає, що вона їх не брала, а якби брала то повідомила б йому про це. На уточнюючі запитання представника [PERSON] вказав, що дійсно підписував заяву, що заважало йому ознайомитися із її змістом, який викладений на одному аркуші не зміг пояснити, просто вказав, що йому заяву не зачитували. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані документи, скеровані заяви і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши свідків, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Згідно дослідженого у судовому засіданні оригіналу договору позики грошових коштів від 24 серпня 2022 року, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Душинською Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 3137, такий укладено між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником (далі -Договір). Згідно п.1 Договору позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальника гроші в сумі: сума договору 33 500 доларів США, що станом на 24 серпня 2022 року становить 1 356 750 грн. (за курсом 1 долар США - 40,50 грн.). У п.2 Договору сторони погодили, що такий Договір є безпроцентним, сума позики погашатиметься позичальником одним платежем, повернення має бути здійснено не пізніше 01 жовтня 2022 року, але позика може бути повернена достроково. Також у п. 4 Договору передбачено можливість у разі неповернення позики своєчасно пред`являти цей договір до стягнення у строки та у порядку, передбаченому чинним законодавством. У п.7 Договору вказано, що про повернення боргу позикодавцем буде видано позичальнику власноручну розписку про отримання грошей. Договір підписаний сторонами у присутності нотаріуса, зміст Договору та положення ст.ст. 524-533, 537, 545, 598-600, 604, 605, 610-625, 1046-1052 ЦК України сторонам нотаріусом роз`яснено. Відповідачем разом із зустрічною позовною заявою долучено Витяг із сайту ДПС України щодо ФОП [PERSON] на підтвердження зареєстрованих за ним видів господарської діяльності. Третьою особою приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Душинською Н.В. подано до суду належним чином завірені копії паспортів та карток платників податків сторін договору: [PERSON] та [PERSON] , на підставі яких було встановлено їх особи при вчиненні нотаріальної дії. Також долучено копію паспорта [PERSON] , дружини позикодавця, що підтверджується відомостями копії свідоцтва про шлюб від 05 квітня 2011 року, яка 24 серпня 2022 року надала заяву (згоду) на укладення договору позики, що зареєстрована в реєстрі за № 3135 (копія заяви та свідоцтва про шлюб долучені до матеріалів справи), а також копію паспорта [PERSON] , чоловіка позичальниці, що підтверджується відомостями копії свідоцтва про укладення шлюбу від 03 вересня 1983 року, який 24 серпня 2022 року надав заяву (згоду) на укладення договору позики, що зареєстрована в реєстрі за № 3136 (копія заяви та свідоцтва про укладення шлюбу долучені до матеріалів справи). Нотаріусом долучено копію свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю № 6671 від 08 січня 2008 року, на підтвердження правомірності своїх дій. Представником [PERSON] долучено копію договору комісії № 6374/21/1/16433 від 12.11.2021, договору купівлі-продажу транспортного засобу від 13.11.2021 та копію податкової декларації платника Єдиного податку - фізичної особи - підприємця [PERSON] за 2021 рік та 2022 рік на підтвердження платоспроможності [PERSON] та наявності у нього грошових коштів у розпорядженні. На виконання ухвали суду від 13.12.2022 до суду подано заяву свідка приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Душинської Н.В. у якій остання вказує, що перед підписанням договору позики між [PERSON] (як позикодавцем) та [PERSON] (як позичальником) сторонам було запропоновано для ознайомлення та надання зауважень повний текст договору з роз`ясненням його змісту, при цьому заперечень не було заявлено сторонами, в тому числі щодо факту отримання грошей позичальницею у власність від позикодавця до приходу до нотаріуса. Вважає, що виключаються сумніви в реальності договору позики та були наявні підстави для його посвідчення. Також зауважила, що кожна сторона не позбавлена права відмовитися від підписання договору. Також вказала, що нотаріус не є податковим агентом в частині питання оподаткування договору позики та законодавчо не наділений повноваженнями з`ясовувати джерело походження коштів за таким договором. Зауважила, що у п.5 Договору міститься весь обсяг домовленостей між сторонами щодо предмету цього договору та міститься положення щодо повної відповідності договору позики вільному волевиявленню, а згідно приписів п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Також у п. 5 зазначено, що «правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним)», а такий договір скріплений підписами сторін. В ході судового розгляду справи представником позивача за первісним позовом подані також документи на підтвердження судових витрат у справі. Норми права, які застосував суд вирішуючи справу. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з пунктом першим частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Що стосується зустрічного позовного позову, суд виходить із наступного. За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. В той же час відповідно до статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Згідно з абзацом другим частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтями 12, 81 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Системний аналіз зазначених норм матеріального права, які регулюють правовідносини щодо форми та змісту договору позики і його оспорення через безгрошів`я, у взаємозв`язку із процесуальними правилами доказування вказує на те, що у разі наявності у позикодавця розписки, яка містить зазначення про отримання відповідної суми грошей та обов`язок щодо їх повернення, тягар доказування того, що гроші насправді не передавались або передавались у меншій сумі лежить саме на позичальнику, який повинен довести цю обставину письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими, окрім показань свідків, доказами. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, як первісних так і зустрічних, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 627 та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, згідно положень ст. 1046 цього Кодексу договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Мотиви з яких виходив суд. Таким чином, враховуючи досліджені у судовому засіданні докази та вищенаведені законодавчі положення, судом встановлено наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов, а саме, що між сторонами: позивачем [PERSON] , як позикодавцем, та відповідачем - [PERSON] , як позичальником, укладено 24 серпня 2022 року нотаріально посвідчений договір позики грошових коштів із строком його виконання (повернення грошових коштів у сумі 33 500 доларів США) - 01 жовтня 2022 року. Факт підписання такого Договору у нотаріуса та дійсність свого підпису у ньому відповідачкою у судовому засіданні не заперечувалося, однак остання вказує про те, що не отримувала грошових коштів від [PERSON] , тобто оспорює такий договір через його безгрошів`я. Натомість у п. 1 Договору вказано про те, що позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальника гроші в сумі 33 500 доларів США, а письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Тобто у договорі позики вказано, [PERSON] отримала кошти від [PERSON] , а відтак - договір позики відбувся. Необхідність окремого оформлення розписки про отримання грошових коштів не передбачена ані укладеним Договором позики, ні загальними положеннями ЦК України, адже уклавши нотаріально посвідчений, письмовий договір позики сторони підтвердили цим самим факт передачі та отримання коштів за ним, а їх повернення, згідно п.7 Договору вже буде засвідчуватися видачею розписки про отримання коштів. При цьому розписки про тримання коштів на погашення позики суду сторонами, зокрема відповідачкою за первісним позовом не надано. Даних про передачу таких коштів на депозит будь якої нотаріальної контори, на виконання умов договору, у разі відмови позикодавця від отримання також не долучено. Таким чином, жодними доказами не спростовано факту неотримання позики та не підтверджено факт повернення суми позики своєчасно, у визначений строк, до 01 жовтня 2022 року, а тому відповідач за первісним позовом [PERSON] не виконала своїх зобов`язань у строк та у порядку, передбаченому Договором. Доказів про часткове виконання зобов`язання (повернення частини суми позики) також не надано суду. Договір пред`явлено до виконання про стягнення боргу у строки і в порядку, передбаченому чинним законодавством України. Перевіряючи наявність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог, суд виходить із наступного. Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору позики (розписки), було встановлено, що останній містить інформацію про суму позики, дату укладення правочину, строк повернення коштів, тобто містить істотні умови, передбачені законодавством України, з якими позивач за зустрічним позовом погодився, про що свідчить її особистий підпис. Натомість позивач за зустрічним позовом [PERSON] вважає, що відповідно до ст.640 ЦК України договір позики не був укладений, оскільки гроші за розпискою не передавались. Такі доводи про те, що передачі вказаного розміру коштів не було, так як відсутня розписка, яка б засвідчувала факт отримання ним коштів - є безпідставними, оскільки сам факт підпису [PERSON] договору позики свідчить про те, що сторонами досягнуто згоди зі всіх істотних умов, передбачених для даного виду правочину і вони погодилися з ними. В даному випадку, при наявності укладеного між сторонами договору позики, не вимагається наявність розписки позичальника, з метою підтвердження факту отримання коштів останнім. Тобто, підписання даного правочину є самостійним, достатнім, дійсним підтвердженням суті взятих сторонами на себе зобов`язань, в т.ч і прав. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі №6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Також суд звертає увагу на те, що підписуючи даний договір сторони засвідчили, що вони попередньо ознайомлені нотаріусом з загальними вимогами, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, володіють необхідним обсягом цивільної дієздатності, повною мірою усвідомлюючи значення своїх дій та діють на підставі вільного волевиявлення, котре повністю відповідає їх внутрішній волі, про що вказано в підписаному сторонами договору позики. При цьому, в ході судового розгляду справи, позичальником не доведено обставину, що гроші насправді не передавались або передавались у меншій сумі, шляхом подання письмових доказів, засобів аудіо-, відеозапису та інших доказів, а одні її пояснення та показання свідка [PERSON] , який являється її чоловіком, не можуть бути доказом такого. Тобто, належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, у відповідності до ст. 1051 та ст. 218 ЦК України, позивач за зустрічним позовом суду не надає. При цьому, зміст оскаржуваного Договору позики не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Доказів про відсутність у сторін договору необхідного обсягу цивільної дієздатності, відсутності вільного волевиявлення та того, що такий Договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, - позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано. Про вчинення такого Договору під впливом обману (ст.230 ЦК України), насильства (ст.231 ЦК України), зловмисної домовленості позичальника з позикодавцем (ст.232 ЦК України) або під впливом тяжкої обставини (ст. 233 ЦК України), [PERSON] у зустрічному позові не заявляє. Щодо інших позовних вимог, викладених у зустрічному позові, суд зауважує, що нотаріусом при підписанні договору роз`яснюється сторонам зміст такого документу та його положення, а також зміст відповідних норм ЦК України, при цьому встановлюється дійсна воля сторін, що унеможливлює визнання договору позики недійсним та роз`яснюються права та обов`язки, що унеможливлює введення в оману одну із сторін правочину. Відсутність застереження про те, що такий договір прочитано сторонами не спростовує його змісту та того, що такий договір надавався їм на ознайомлення перед підписанням. Згідно Закону України «Про нотаріат» та глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при вчиненні нотаріальної дії нотаріус установлює особу, що звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється нотаріусом за документами, передбаченими Законом. Статтею 43 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб - її учасників або їх уповноважених представників. При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси, посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи). Посвідчення водія, особи моряка, особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи, не можуть бути використані громадянином України для встановлення його особи під час укладення правочинів. При цьому про факт встановлення особи на підставі відповідних документів зазначається у Реєстрі вчинення нотаріальних дій при вчиненні відповідної нотаріальної дії за якою звернулася особа, натомість у посвідченому договорі повинна міститися інформація щодо його сторін, що дає змогу їх ідентифікувати. Більше того, нотаріусом подано до суду належним чином завірені копії паспортів сторін договору, на підставі яких було встановлено їх особу, що спростовує доводи щодо незаконності вчиненої нотаріальної дії. Також в ході судового розгляду справи [PERSON] повідомила, що вона надавала нотаріусу свій паспорт для встановлення особи. В даному випадку у договорі позики вказано як прізвище, ім`я та по батькові сторін, так дата їх народження, місце реєстрації та дані РНОКПП, тобто всі необхідні дані для ідентифікації сторін Договору. Відсутність зазначених у Договорі паспортних даних, не спростовує його дійсності. Більше того, нотаріус долучає заяви від подружжя сторін, які надають свої згоди на укладення такого договору позики, враховуючи, що на час укладення договору сторони перебувають у шлюбі. Доводи про особисту матеріальну зацікавленість, протиправну діяльність приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Душинської Н.В. взагалі нічим не підтверджені. Також суд зауважує, що, відповідно до ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 № 2664-ІІ, фінансовий кредит - це кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. У межах діючого законодавства надавати кошти у позику на умовах фінансового кредиту, а саме на визначений строк та під процент мають можливість лише банки або інші фінансові установи. Натомість у законодавстві не встановлюється будь-яких обмежень щодо кола осіб, які можуть бути сторонами договору позики. Тому позикодавцем та позичальником можуть бути як юридичні, так і фізичні особи, як резиденти, так і нерезиденти. У постанові Верховного Суду України від 18 липня 2012 року у справі № 6-79цс12 зроблено висновок, що «договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб`єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб`єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб`єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами статей 1046 - 1048 ЦК України». Подібні висновки щодо застосування норм права наведено у постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №243/2997/16-ц та від 27 травня 2019 року у справі №633/444/17. Тобто, надаючи грошові кошти у позику [PERSON] діяв як фізична особа, а тому для укладення такого договору позики чинне законодавство України не вимагає отримання позикодавцем будь-якої ліцензії чи іншого дозволу. Щодо підтвердження факту наявності такої значної суми коштів у позикодавця [PERSON] та їх належного декларування, суд звертає увагу на те, що в даному провадженні не вправі перевіряти правомірність декларування коштів, а Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», не передбачає у даному випадку процедури фінансового моніторингу та підтвердження походження коштів. Натомість [PERSON] вказав суду про те, що надані у позику кошти були отримані ним від здійсненої підприємницької діяльності, шляхом заощадження власних доходів. Також суд звертає увагу і на те, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, від 11.09.2018року у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Так, визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом; судам слід відмовляти у задоволенні позову з такою вимогою. Однак, якщо в ході розгляду судового спору суд виявить ознаки, за якими договір можна визначити як неукладений, а, отже, таким, що не породжує правових наслідків (ухвала ВССУ від 30.09.2015 року у справі № 6-22599св15), і тому не потребує визнання недійсним, то суд має вказувати про це у мотивувальній частині судового рішення. Встановлені в такому випадку судом обставини не є підставою для визнання договору недійсним, а можуть лише бути підставою для відмови в задоволення вимог щодо стягнення коштів як за неукладеним договором. Враховуючи вищенаведені положення законодавства та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що первісний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає до задоволення, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Душинська Ніна Валеріївна, про визнання договору позики неукладеним, недійсним - слід відмовити. Також суд зауважує, що представник відповідачки за первісним позовом посилається на п.18 тап.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ, згідно яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Разом із тим, позивач не заявляє вимог, у порядку ст. 625 ЦК України, а просить стягнути лише несплачену суму боргу. Щодо стягнення судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи задоволення первісних позовних вимог, суд знаходить підстави для стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесених ним судових витрат у розмірі 12 250 (дванадцять тисяч двісті п`ятдесят) гривень 48 копійок, згідно квитанції від 19.10.2022 (а.с.1) та у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок, згідно квитанції за заяву про забезпечення позову. Відносно витрат позивача за первісним позовом на професійну правничу допомогу у розмірі 14 300 грн. суд зазначає наступне. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до п. 2 ч. 2. ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При цьому, суд виходить із того, що згідно ч. 9 ст. 139 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне. Згідно долученого розрахунку суми витрат від 08 грудня 2022 року на основі п.4.3 Договору № 46 про надання правничої допомоги від 29 серпня 2022 року, укладеного між АО «ЮФ «Форс-Мажор» та [PERSON] , вартість однієї години роботи адвокатського об єднання становить 2 600 грн., таким чином: -на консультацію клієнта витрачено 1 годину - сума витрат 2 600 грн.; -підготовка позовної заяви зайняла 2 години - 5 200 грн.; -підготовка відзиву на зустрічну позовну заяву зайняла 1 год. 30 хв. - 3 900 грн.; -участь у судових засіданнях 1 годину - 2 600 грн. Тобто, надано розрахунок судових витрат № INV - 000138 від 08.12.2022 на загальну суму 14 300 грн., відповідно до наданих послуг. Також долучено Акт виконаних робіт № INV - 000138 від 08.12.2022 та меморіальний ордер № @2PL925635 від 08.12.2022 щодо оплати правової допомоги у сумі 14300 грн. Окрім того, на виконання вимог ст. 137 ЦПК України суд повинен перевірити перевірено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначено згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що підлягає сплаті, адвокатом подано детальний опис виконаних робіт (наданих послуг), розмір витрат на оплату послуг адвоката співмірний із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Таким чином понесені позивачем за первісним позовом витрати безпосередньо пов`язані з розглядом справи, однак їх розмір є необґрунтованим та не співмірними із складністю справи та вчиненими в її межах діями. Також про їх неспівмірність вказував у судовому засіданні і представник відповідачки за первісним позовом. Таким чином, з урахуванням з`ясованих обставин справи, досліджених доказів і наведених вище вимог закону, суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрат на правничу допомогу у розмірі 14 300 грн. підлягають до часткового задоволення, а тому із відповідачки на користь позивача підлягає стягненню витрати на правничу допомогу, у розмірі 4 000 грн., що буде співмірним із складністю справи та вчиненим в її межах діям, обсягом наданих послуг адвокатом. Оскільки суд не знайшов підстав для задоволення зустрічного позову, таким чином, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, слід відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Стосовно заходів забезпечення позову, застосованих судом, то враховуючи, що суд задовольняє позов позивача, клопотань про скасування заходів забезпечення позову учасниками справи не подано, тому у відповідності до положень ч. 7 ст. 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову застосовані ухвалою суду від 21.10.2022 продовжують діяти протягом дев`яносто днів з дня набрання даним рішенням законної сили. На підставі ст.ст. 16, 202, 207, 526, 530, 545, 610, 626, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 4, 5, 10-13, 76-83, 89, 141, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, ч.6 ст. 268 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved