Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати договір б/н від 31.03.2021 про відступлення права вимоги (цесії) грошових зобов`язань за кредитним договором та договором забезпечення, у кладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» та [PERSON] , та стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що 01.02.2008 між позивачем та ТОВ «БМ Банк», правонаступником якого є АТ «БМ-2018», було укладено кредитний договір №2/7/010208, згідно умов якого банк надав позивачу грошові кошти у розмірі 330000 дол США зі сплатою 12% річних строком до 01.01.2023. Для забезпечення зобов`язань за кредитним договором між позивачем та банком 01.02.2008 укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку було передано квартиру за адресою: [ADDRESS] , а також укладено договір поруки №2/7/010208/S-2 від 01.02.2008 року з поручителем [PERSON] та договір поруки №2/7/010208/S-3 від 01.02.2008 з поручителем [PERSON] . Позивач вказує, що 01.07.2013 шлюб між ним та [PERSON] розірвано, а в квартирі за адресою: [ADDRESS] , (об`єкт іпотеки) залишилася проживати його колишня дружина. Остання, з моменту розлучення, свої кредитні зобов`язання як поручитель перестала виконувати, кошти за кредитним договором не сплачувала. У 2014 році ПАТ «БМ-Банк» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором, а позивач, у свою чергу, подав зустрічний позов про визнання кредитного договору недійсним. 30.05.2019 AT «БМ-2018» згідно з договором №30/05/2019 про відступлення права вимоги відступило ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» право вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення. 30.05.2019 ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» уклало договір №б/н про відступлення права вимоги грошових зобов`язань, згідно якого [PERSON] набула право вимоги за вказаними договорами. Предметом зазначених договорів є відступлення боргу позивача в сумі 39 312,96 дол США за плату на користь третіх осіб. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10.12.2020, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 24.03.2021, визнано недійсним договір №б/н від 30.05.2019 про відступлення права грошових зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення, укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» та [PERSON] , визнано недійсним договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Наталією Василівною 30.05.2019, зареєстрований у реєстрі за №751. 31.03.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» вдруге уклала договір б\\н про відступлення права грошових зобов`язань за кредитним договором та договором забезпечення з [PERSON] . Договір про відступлення права грошових зобов`язань за кредитним договором та договором забезпечення б\\н від 31.03.2021 позивач вважає недійсним, оскільки можливість відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи, чинним законодавством не передбачена, оскільки таке відступлення можливе лише спеціальному суб`єкту - банку або іншій фінансовій установі. Також позивач вважає, що спірний договір фактично є договором факторингу, про що свідчить те, що розмір вимог, які відступаються, є більшим, ніж ціна договору, п. 4 якого визначено, що він є безоплатним. Зазначені обставини, на думку позивача, є такими, що свідчать про недійсність укладеного 31.03.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» та [PERSON] договору б\\н про відступлення права грошових зобов`язань за кредитним договором та договором забезпечення. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 22.11.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 18.01.2022 від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, який протокольною ухвалою суду від 11.08.2022 залишено без розгляду. 24.01.2022 позивач подав відповідь на відзив, у якій підтримав доводи, якими обґрунтована позовна заява, та просив позов задовольнити. 28.01.2022 від відповідача [PERSON] до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому відповідач вказує на помилковість тверджень позивача про те, що укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» та [PERSON] договір б/н від 31.03.2021 є договором факторингу, оскільки спірний договір є саме договором цесії, так як він є безоплатним та укладений відповідно до вимог ст. 512, 514 ЦК України, та не встановлено факту фінансування фінансовою установою фізичної особи (клієнта) під відступлення права грошової вимоги. Позивач не є стороною спірного правочину та не обґрунтував та не надав доказів того, що укладенням спірного договору порушеного його права та інтереси, у зв`язку з чим у задоволенні позову просить відмовити за безпідставністю. Інші заяви по суті справи до суду не надходили. Згідно з протокольною ухвалою суду від 11.08.2022 підготовче провадження у справі завершено та призначено розгляд справи по суті. У судовому засіданні за його участі позивач позов підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. У судове засідання, яким завершується розгляд справи, позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання, яким завершується розгляд справи, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 01.02.2008 між ТОВ «БМ Банк» та позивачем було укладено кредитний договір №2/7/010208, за умовами якого банк надав позивачу кредит на придбання нерухомості на вторинному ринку в сумі 330 000 дол США строком до 31.01.2023 зі сплатою 12% річних (а.с. 6-8). З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором, між позивачем та банком 01.02.2008 укладено договір іпотеки №2/7/010208/S-1, відповідно до якого в іпотеку було передано квартиру за адресою: [ADDRESS] , (а.с. 9-10). Матеріали справи також свідчать про те, що з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань, передбачених вищевказаним кредитним договором, було укладено договори поруки №2/7/010208/S-2 від 01.02.2008 з поручителем [PERSON] , №2/7/010208/S-3 від 01.02.2008 з поручителем [PERSON] та № 2/7/010208/S-4 від 01.02.2008 з поручителем [PERSON] 30.05.2019 AT «БМ-2018», який є правонаступником ТОВ «БМ Банк», згідно з договором №30/05/2019 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення відступило ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» право вимоги за кредитним договором №2/7/010208 від 01.02.2008 та договорами забезпечення (а.с. 13-15). 31.03.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» відчужило права вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення [PERSON] згідно з укладеним договором №б/н про відступлення права вимоги (цесії) грошових зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення (а.с. 16-17). У п.2.1 договору № б/н про відступлення права вимоги (цесії) грошових зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення сторони обумовили, що відповідно до умов цього договору первісний кредитор передає (відступає) безплатно новому кредитору безпосередньо своє право вимоги, а новий кредитор набуває безпосередньо та виключне право вимоги. Новий кредитор не є кредитодавцем та не надає будь-які фінансові послуги. Розмір заборгованості боржника, право вимоги якої відступається за цим договором станом на 30.05.2019 становить 39 312,96 дол США, еквівалент по курсу НБУ (26,683376 грн) становить 1049002,50 грн, що вказано в п.2.2 договору. Пунктом 4 сторони погодили, що договір є безоплатним. За положеннями ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 та ст.514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах, до яких відносяться банк або інша фінансова установа, і такий перелік є вичерпним. Як передбачено п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 року, фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Отже, фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги у зв`язку з тим, що вони надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст. 215 ЦК України). Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). У постанові від 31.10.2018 року в справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч.3 ст.512 та ст.1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа. Окрім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.11.2020 року в справі №638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20) не знайшла підстав для відступу від зазначених висновків, а також сформулювала висновок, згідно якого, зокрема, з укладенням оспорюваного договору про відступлення права вимоги відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, оскільки відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи було здійснено всупереч ч. 3 ст. 512 та ст. 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, що виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа, тому позов є таким, що ґрунтуються на положеннях закону та підлягає задоволенню. Судові витрати, згідно зіст. 141 ЦПК України, покладаються на відповідачів, з урахуванням задоволення позову.

Outcome: approved