Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів за договором викупу автомобіля. В ході розгляду справи відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом до позивача про визнання договору викупу автомобіля дійсним. В судовому засідання представник позивача [PERSON] вимоги первісного позову підтримав, просив їх задовольнити, зустрічний позов не визнав, пояснивши, що 10.02.2020 року в м. Києві між сторонами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір викупу автомобіля. Ціна викупу становила 425 700 грн. Автомобіль позивачу не передавався, так як відповідач його тривалий час ремонтував і його передачу постійно відтерміновував. Починаючи з дати укладення договору і по 23.08.2020 року, [PERSON] сплатила [PERSON] в рахунок виконання укладеного договору різними частками кошти на загальну суму 134 398 грн. В кінці серпня 2020 року позивач зрозуміла, що відповідач їй автомобіля не передасть, тому припинила сплачувати кошти за договором викупу автомобіля, так як вона усвідомлювала, що передані кошти відповідачу, це не орендна плата за користування транспортним засобом, а оплата вартості певними частками за викуп автомобіля. Оскільки автомобіль весь час знаходився у [PERSON] і [PERSON] він взагалі не передавався, тому позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь суму сплачених за договором коштів в розмірі 134 398 грн., так як договір оренди транспортного засобу вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню, що не було здійснено відповідачем. Тому даний договір слід вважати нікчемним, а сплачені кошти підлягають поверненню, оскільки вони знаходяться у відповідача без достатніх правових підстав згідно ст.1212 ЦК України. За описаних вище обставин в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнали, зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити, пояснивши, що дійсно між сторонами було укладено 10.02.2020 року вказаний договір і в той же день [PERSON] передав [PERSON] в оренду свій автомобіль „Шевроле Малібу", д.н.з. [NUMBER] , 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER] , при цьому акт прийому-передачі автомобіля не складався. Після передачі автомобіля сторони приїхали до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, прізвище та точної адреси відповідач не пам`ятає, яка територіально знаходилась у Оболонському районі м. Києва, для нотаріального посвідчення договору викупу автомобіля. Але нотаріус повідомила, що вартість нотаріальних послуг при посвідченні такого договору буде складати приблизно 1000 доларів США в еквіваленті до гривні. Відповідач не згоден був сплачувати таку велику суму, не погодилась із такою сумою і [PERSON] . Тому договір не був посвідчений нотаріально. За таких обставин просять визнати договір викупу автомобіля дійсним, оскільки позивач [PERSON] свідомо ухилилась від його нотаріального посвідчення. В задоволенні первісного позову необхідно відмовити, тому що [PERSON] фактично отримала в день підписання договору вказаний транспортний засіб, користувалась ним, тому сплачені нею [PERSON] грошові кошти є орендною платою за користування автомобілем відповідача, що прямо вказано у договорі. За таких обставин вказана сума 134 398 грн. не є набутою відповідачем [PERSON] без правових підстав і поверненню [PERSON] не підлягає. Заслухавши відповідача, представників сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що первісний і зустрічний позови не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як зазначає ч.1 та ч.3, ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. У відповідності до ч.1, ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, що 10.02.2020 року в м. Києві між сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] було укладено договір викупу автомобіля без номера (а.с.6-7; 46). За змістом даного договору орендодавець [PERSON] передає, а орендар [PERSON] приймає в оренду з правом викупу автомобіль „Шевроле Малібу", д.н.з. [NUMBER] , 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER] . Згідно п.1.3 договору стан автомобіля в момент передачі в оренду - технічно справний і повністю задовольняє орендаря. Відповідно до п.2.1 договору автомобіль, який викуповується, буде використаний орендарем для особистого користування. Оплата за викуп автомобіля відбувається один раз в тиждень, по понеділках, з 9-00 годин до 13-00 годин з наданням автомобіля для технічного і візуального огляду за адресою: [ADDRESS] (автокооператив „Зеніт"). Як зазначають п.2.4 та п.2.5 договору у разі затримки оплати орендарем на термін більше 1 дня договір може бути розірваний орендодавцем в односторонньому порядку. У разі розірвання даного договору автомобіль передається орендодавцю, а виплачена орендарем сума йде в рахунок оренди автомобіля. За змістом п.3.1 та п.3.2 договору термін викупу автомобіля встановлюється з 10.02.2020 року, ціна викупу становила 17 200 доларів США або 425 700 грн. Згідно п.4.1 договору плата за автомобіль перераховується орендарем в повному обсязі на розрахунковий рахунок орендодавця або оплачується готівкою в порядку, встановленому законодавством України у вигляді передоплати за кожний тиждень оренди автомобіля з розрахунку 543 грн. за добу. Згідно ч.1, ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На виконання умов договору викупу автомобіля від 10.02.2020 року позивачем [PERSON] було сплачено відповідачу [PERSON] 10.02.2020 року 12 500 грн., що підтверджується власноручним записом відповідача на зворотній сторінці договору; 3 800 грн. згідно квитанції №1872-5519-8345-0773 від 16.02.2020 року; 3 800 грн. згідно квитанції №1879-5536-5649-0347 від 23.02.2020 року; 3 800 грн. згідно квитанції №1886-6102-3209-0187 від 1.03.2020 року; 15 200 грн., сплачених 9.03.2020 року власноруч відповідачу; 3 800 грн. згідно квитанції №1900-5238-5501-0421 від 15.03.2020 року; 10 000 грн. згідно квитанції №1913-5931-7941-0840 від 28.03.2020 року; 22 300 грн. сплачених власноруч відповідачу 27.04.2020 року; 998 грн. згідно квитанції №1950-6439-3315-0977 від 4.05.2020 року; 3 800 грн. згідно квитанції №1963-6524-5998-0922 від 17.05.2020 року; 11 600 грн. сплачених відповідачу власноруч 25.05.2020 року; 2 600 грн. згідно квитанції №1975-6816-6863-0933 від 29.05.2020 року; 3 800 грн. згідно квитанції №1978-4047-0655-0324 від 1.06.2020 року; 100 грн. згідно квитанції №1981-6911-1798-0329 від 4.06.2020 року; 3 800 грн. згідно квитанції №1985-5512-1841-0388 від 8.06.2020 року; 3 800 грн. згідно квитанції №1998-6822-3375-0206 від 21.06.2020 року; 3 800 грн. згідно квитанції №2102-5390-2546-0126 від 5.07.2020 року; 3 800 грн. згідно квитанції №2020-4958-2220-0033 від 13.07.2020 року; 3 800 грн. згідно квитанції №2027-5323-8059-0046 від 20.07.2020 року; 3 800 грн. згідно квитанції №2034-5352-6649-0953 від 27.07.2020 року; 4 500 грн. згідно квитанції №2054-7354-2293-0516 від 16.08.2020 року; 4 500 грн. згідно квитанції №2061-7198-0914-0015 від 23.08.2020 року; 4 500 грн. згідно квитанції №2061-7198-0914-0015 від 23.08.2020 року (а.с.8-27). Як встановлено судом на час розгляду даної справи вказаний договір не був скасований, розірваний, не визнавався судом недійсним або недійсним окремих його пунктів. Представник позивача підтвердив в суді, що підпис у вказаному договорі від імені орендаря вчинений саме позивачем [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] 10.02.2020 року в день підписання сторонами по справі договору викупу автомобіля отримала транспортний засіб „Шевроле Малібу", д.н.з. [NUMBER] , 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER] у оренду, про що свідчить п.1.1 та п.1.3 зазначеного договору. Оплату, яку здійснювала [PERSON] [PERSON] , починаючи з 10.02.2020 року і по 23.08.2020 року, є платою за автомобіль з правом викупу, виходячи з передоплати за кожний тиждень оренди автомобіля з розрахунку 543 грн. за добу оренди, як зазначає п.4.1 договору. Як регламентує ч.1, ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до ч.1-2, ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Як вбачається з матеріалів цивільної справи договір викупу автомобіля від 10.02.2020 року, укладений між сторонами по справі, вчинений у письмовій формі, але не посвідчений нотаріально, як того вимагає ст.799 ЦК України. Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, сторони не пропонували один одному посвідчити вказаний договір нотаріально і позивач не ухилялась від його нотаріального посвідчення. Ніхто із них ні до якого нотаріуса не їздив. В свою чергу відповідач [PERSON] допитаний в якості свідка пояснив, що 10.02.2020 року він разом з [PERSON] приїхали до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, прізвище та точної адреси відповідач не пам`ятає, яка територіально знаходилась у Оболонському районі м. Києва, для нотаріального посвідчення договору викупу автомобіля. Але нотаріус повідомила, що вартість нотаріальних послуг при посвідченні такого договору буде складати приблизно 1000 доларів США в еквіваленті до гривні. Відповідач [PERSON] не згоден був сплачувати таку велику суму, не погодилась із такою сумою і [PERSON] . У відповідності до ч.3, ст.12; ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ч.1-2, ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як роз`яснює п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Таким чином, законодавець надає право суду визнати дійсність нотаріально не посвідченого договору, якщо сторони домовились про усі його істотні умови, підтверджені письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення (недобросовісна сторона). Під ухиленням від нотаріального посвідчення договору має розумітися як активна протидія цьому, так і пасивне небажання вчинити цю дію. Таке рішення може бути прийняте судом на вимогу добросовісної сторони, яка виконала повністю або частково договір. Описані вище положення закону дають підстави тлумачити їх таким чином, що вони не поширюються на випадки ухилення від нотаріального посвідчення договору усіх сторін. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивачем по зустрічному позову [PERSON] та його представником не надано доказів в розумінні ст.76-80 ЦПК України перебування сторін 10.02.2020 року чи іншого дня в приміщенні нотаріального органу для нотаріального посвідчення договору та ухиляння [PERSON] як в активній та/або в пасивній формі від нотаріального посвідчення договору викупу автомобіля від 10.02.2020 року, при цьому представник позивача повністю заперечував факт пропозиції сторін один одному такого нотаріального посвідчення, і тим більше [PERSON] допитаний в якості свідка повідомив, що він не згоден був сплачувати велику суму нотаріальних послуг, не погодилась із такою сумою і [PERSON] . Тобто, посилаючись на свідчення [PERSON] , обидві сторони договору відмовились від його нотаріального посвідчення, що не створює умов для визначення добросовісної і недобросовісної сторони договору та ухилення недобросовісної сторони від його нотаріального посвідчення і захисту своїх порушених прав добросовісною стороною. За таких обставин підстав для визнання спірного договору викупу автомобіля дійсним в порядку ст.220 ЦК України у суду немає, тому в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. За змістом ч.1, ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Вказана норма права дає визначення поняття безпідставного набуття, збереження майна (безпідставного збагачення) і встановлює умови його виникнення. Зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: 1) щоб мало місце набуття або зберігання майна; 2) щоб набуття або зберігання здійснено за рахунок іншої особи; 3) щоб були відсутні правові підстави для набуття або зберігання майна. Позивач за первісним позовом [PERSON] просить стягнути з відповідача за первісним позовом [PERSON] 134 398 грн. в рахунок повернення грошових коштів за договором викупу автомобіля 10.02.2020 року, як безпідставно набуте майно згідно ст.1212 ЦК України. Однак вказана позиція позивача та його представника є безпідставною та необґрунтованою, оскільки [PERSON] сплатила різними частинами вказану суму [PERSON] в порядку виконання умов договору викупу автомобіля від 10.02.2020 року, а саме: п.1.1 та п.4.1, що є платою за автомобіль з правом викупу, виходячи з передоплати за кожний тиждень оренди автомобіля з розрахунку 543 грн. за добу оренди. Крім того, п.2.5 договору наголошує, що у разі розірвання даного договору автомобіль передається орендодавцю, а виплачена орендарем сума йде в рахунок оренди автомобіля. Тому вказана сума не може вважатись безпідставно набутим майном і не підлягає поверненню, так як [PERSON] користувалась орендованим у [PERSON] автомобілем і здійснювала щотижня орендну плату. За таких обставин в задоволенні первісного позову необхідно відмовити в повному обсязі. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд відмовляє і в задоволенні первісного позову, і в задоволенні зустрічного позову, тому вимоги позивачів по первісному та по зустрічному позовах про стягнення судових витрат відповідно також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed