Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою в якій просить встановити факт належності її правовстановлюючого документа, а саме свідоцтва про право власності на частину житлового будинку за адресою [ADDRESS] , виданого 19.04.2002 року на підставі рішення виконкому Обідненської сільської ради від 26.01.1999 року. Визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок А, загальною площею 56,1 кв. м., житловою площею 30,7 кв. м., з господарськими будівлями та спорудами, а саме: веранду а, літню кухню Б, сарай В, огорожу № 3, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] померла її бабуся, по лінії матері [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої входить житловий будинок в [ADDRESS] , частка якого, належить померлій [INFO] [PERSON] та частка належить [PERSON] померлому [INFO] , спадкоємцем якого за законом є його дружина [PERSON] , яка спадщину прийняла, але не оформила. Житловий будинок в [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності, видано 19.04.2002 року на підставі рішення виконкому Обідненської сільської ради від 26.01.1999 року. [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом на житловий будинок по [ADDRESS] після смерті [PERSON] . В [PERSON] виникла необхідність одержати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . 12.08.2022 року [PERSON] на підставі довіреності, від її імені звернулася до Немирівської державної нотаріальної контори, за місцем відкриття спадщини із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно. 12.08.2022 року державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори Кнап Л.П. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 532/02-31. Підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом є та обставина, що при огляді наданих документів було встановлено, що на свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок, яке видано виконавчим комітетом Обідненської сільської ради 19 квітня 2002 року на ім`я [PERSON] та [PERSON] , в рівних частках кожному відсутня печатка виконавчого комітету Обідненської сільської ради Немирівського району Вінницької області та підпис уповноваженої особи, яка видала документ. В свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок, яке видано виконавчим комітетом Обідненської сільської ради 19 квітня 2002 року по батькові [PERSON] помилково записано - [PERSON] . Ухвалою судді Немирівського районного суду Вінницької області від 01.11.2022 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином. До суду направила заяву у якій позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити з підстав наведених у позові. Представник відповідача Вороновицької селищної ради Вінницького району, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позовну заяву визнає не заперечує проти її задоволення. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла її бабуся, по лінії матері [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина до складі якої входить житловий будинок в [ADDRESS] , частка якого, належить померлій [INFO] [PERSON] та частка належить [PERSON] померлому [INFO] , спадкоємцем якого за законом є його дружина [PERSON] , яка спадщину прийняла, але не оформила. Житловий будинок в [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності, видано 19.04.2002 року на підставі рішення виконкому Обідненської сільської ради від 26.01.1999 року. 12.08.2022 року державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори Кнап Л.П. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 532/02-31. Підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом є та обставина, що при огляді наданих документів було встановлено, що на свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок, яке видано виконавчим комітетом Обідненської сільської ради 19 квітня 2002 року на ім`я [PERSON] та [PERSON] , в рівних частках кожному відсутня печатка виконавчого комітету Обідненської сільської ради Немирівського району Вінницької області та підпис уповноваженої особи, яка видала документ. При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, відповідно до пункту 6 частини 1статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Також, окрім застосування до вказаних правовідносин вищезазначених норм, суд зважає на роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995. Так, в пункті 1 постанови звернуто увагу на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п. 12Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у Свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті1218,1231 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові у справі № 484/747/17 від 10 січня 2019. Згідност.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст.1268,1269,1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Судом встановлено, що за життя [PERSON] зробила особисте розпорядження, заповівши все належне їй майно своїй онуці [PERSON] та своїй дочці [PERSON] . Встановлення факту належності правовстановлюючого документу має для позивача юридичне значення, оскільки дає її можливість для реалізації свого права щодо оформлення спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відтак, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка є особою в чию користь складено заповіт, а тому остання є спадкоємцем за заповітом. Враховуючи те, що обставин, які б вказували, що спадкодавиця за життя набула або володіла спірним майном неправомірно, в суді не встановлено; позивачка оформити право на спадкове майно не має можливості, відповідач проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому, враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved