Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-02 00:00:00

Адвокат Коновал Олена Василівна в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ в натурі житлового будинку. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач є власником 63/100 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Московського районного суду міста Києва від 20.10.1995 по справі №2-1262. Цим рішенням був поділений в натурі житловий будинок між ним, [PERSON] та [PERSON] , визнано за позивачем право власності на 63/100 спірного домоволодіння, за [PERSON] - 28/100 та за [PERSON] - 9/100. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08.11.2004 по справі №2-3791/13 був встановлений порядок користування [PERSON] частиною спірного будинку. 10.09.2020 [PERSON] подарувала [PERSON] належні їй 9/100 часток спірного будинку, про що був укладений договір дарування. Таким чином, відповідач є власником 37/100 будинку. Між співвласниками не досягнуто згоди щодо поділу об`єкту нерухомого майна. Просила суд провести поділ в натурі житлового будинку [ADDRESS] , припинивши право спільної часткової власності, між співвласниками [PERSON] та [PERSON] відповідно до висновку про можливість поділу нерухомого майна від 07.10.2022, а саме: -співвласнику [PERSON] виділити житловий будинок літ. «А», загальною площею 99 кв.м, житловою площею 40,1 кв.м приміщення: 111-комора, площею 14,4 кв.м., 1-13 житлова, площею 16 кв.м, 1-12 кухня, площею 9 кв.м, 1-11 санвузол, площею 3,6 кв.м, 1-10 комора, площею 5,1 кв.м, 1-9 коридор, площею 6,2 кв.м, 1-7 житлова, площею 16,3 кв.м, 1-6 житлова, площею 7,8 кв.м, 1-5 - коридор, площею 3.2. кв.м, 1-4 санвузол, площею 3,0 кв.м, 1-3 кухня, площею 2,8 кв.м, 1-2 коридор, площею 6,4 кв.м, 1-1 коридор, площею 5,2 кв.м; -співвласнику [PERSON] виділити житловий будинок літ. «А», загальною площею 60,6 кв.м, житловою площею 38,9 кв.м приміщення: 11-комора, площею 5,5 кв.м, 2-1 коридор, площею 5,5 кв.м, 2-2 санвузол, площею 3,4 кв.м, 2-3 житлова, площею 9,6 кв.м, 2-4 житлова, площею 16,8 кв.м, 1-8 житлова, площею 12,8 кв.м, 2-5 кухня, площею 7,3 кв.м, гараж літ. «Ж», споруди №3,4,5,6; стягнути з відповідача судові витрати. 14.11.2022 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 18.01.2023 відповідач [PERSON] надала відзив на позовну заяву, який не приймається судом, оскільки він поданий з порушенням строку встановленого судом в ухвалі про відкриття провадження у справі від 14.11.2022. Згідно з зазначеною ухвалою відповідач мав право протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали подати до суду відзив на позов. 30.12.2022 відповідач отримала ухвалу про відкриття провадження у справі, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Таким чином, відповідач мала право в строк до 16.01.2023, включно, подати відзив на позов, а подала його 18.01.2023, що підтверджується даними вхідної реєстрації суду. Учасники справи в підготовче засідання не з`явились. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Коновал О.В. надали заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Бучацький О.А. надали заяви про визнання позовних вимог у повному обсязі. Враховуючи, що відповідач та її представник визнали позов, суд вважає можливим ухвалити рішення в підготовчому засіданні, що відповідає приписам ч.4 ст. 200 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку, розташованого за адреою: [ADDRESS] , загальною площею 159,6 кв.м, житловою площею 79 кв.м, розмір часток 63/100 та 37/100, відповідно, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.07.2022 №305231545, від 10.09.2020 №223433255, копією рішення від 20.10.1995 по справі №2-1262, копією договору дарування від 10.09.2020. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08.11.2004 по справі №2-3791/13 був встановлений порядок користування [PERSON] та [PERSON] спірним будинком, виділено в натурі в користування житлові приміщення в спірному житловому будинку. Згідно з висновком від 07.10.2022 щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , між власниками, за технічними показниками є технічна та конструктивна можливість поділу об`єкта нерухомого майна на два окремих об`єкта, які є відокремленими, мають окремий вхід/вихід: власнику [PERSON] , частка 62/100, склад нерухомого майна: житловий будинок літ. «А», загальною площею 99 кв.м, житловою площею 40,1 кв.м, приміщення: 111-комора, площею 14,4 кв.м., 1-13 житлова, площею 16 кв.м, 1-12 кухня, площею 9 кв.м, 1-11 санвузол, площею 3,6 кв.м, 1-10 комора, площею 5,1 кв.м, 1-9 коридор, площею 6,2 кв.м, 1-7 житлова, площею 16,3 кв.м, 1-6 житлова, площею 7,8 кв.м, 1-5 - коридор, площею 3.2. кв.м, 1-4 санвузол, площею 3,0 кв.м, 1-3 кухня, площею 2,8 кв.м, 1-2 коридор, площею 6,4 кв.м, 1-2 коридор, площею 5,2 кв.м; власнику [PERSON] , частка 38/100, склад нерухомого майна: житловий будинок літ. «А», загальною площею 60,6 кв.м, житловою площею 38,9 кв.м приміщення: 11-комора, площею 5,5 кв.м, 2-1 коридор, площею 5,5 кв.м, 2-2 санвузол, площею 3,4 кв.м, 2-3 житлова, площею 9,6 кв.м, 2-4 житлова, площею 16,8 кв.м, 1-8 житлова, площею 12,8 кв.м, 2-5 кухня, площею 7,3 кв.м, гараж літ. «Ж», споруди №3,4,5,6. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав, встановлені у ч. 2 ст.16 ЦК України, зокрема, як спосіб захисту права передбачено його визнання. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1-3 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч.1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно зі ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Співвласникам, як і кожному окремому власнику речі, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що належить їм на праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частинами 1, 3 ст. 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. При цьому суд враховує висновок, зроблений у постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 по справі № 6-12цс13 зроблено висновок, згідно з яким, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється зі спільної власності, у разі поділу спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників (стаття 367 ЦК України). Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку зі самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників». Відповідно до роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян за жилий будинок» №7 від 04.10.1991 при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом. Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. У спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст. 119 ЖК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена - (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Судом встановлено, що учасники справи є співвласниками будинку, що знаходиться у спільній частковій власності, щодо якого виник спір з приводу його поділу. Право спільної часткової власності - це право двох і більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися, розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле, у випадках, передбачених законом, вимагати поділу такого майна в натурі, відповідно до розміру частки у праві власності за умови наявності технічної можливості. Позивачем були надані докази, що існує технічна можливість виділення кожній зі сторін самостійних і відособлених приміщень в будинку, при чому із даних технічного паспорту на житловий будинок, вбачається, що сам поділ належного сторонам на праві спільної часткової власності житлового будинку з надвірними спорудами можливий таким чином, щоб кожному з них була виділена та частина, яка фактично перебуває у їхньому користуванні з можливістю облаштування самостійного виходу. Як було встановлено в підготовчому засіданні, відповідач погодилась на розподіл між нею та позивачем вказаного будинку з ізольованими жилими і підсобними приміщеннями та самостійними виходами за тим варіантом, який запропонував останній і виклав у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Бучацький О.А. визнали позовні вимоги у повному обсязі, про що склали письмові заяви. Зазначене дає суду підстави для висновку, що сторони, як співвласники будинку, фактично домовились про порядок володіння та користування нерухомим майном, що перебуває в їх спільній частковій власності таким чином, що кожен з них буде користуватись відокремленими частинами будинку з ізольованими жилими і підсобними приміщеннями та з самостійними виходами. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд враховує визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб, і приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно ст. 141 ЦПК України, вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд враховує визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті. За таких обставин, слід повернути позивачу з державного бюджету 50% сплаченого ним судового збору, а інші 50% судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved