Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] та позивач перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 березня 2005 року. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 липня 2013 року шлюб між позивачем та відповідачкою був розірваний. Від спільного подружнього життя сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що коли дитині виповнилось орієнтовно 1,5-2 роки відповідачка почала зловживати алкоголем та приймати якісь психоактивні речовини, додому приходила неадекватна. Дитиною не займалася зовсім, а коли Яні виповнилось орієнтовно 2,5 роки - пішла, залишивши дочку з позивачем. Тобто, з 2012 року матір із дитиною не жила та належної уваги їй не приділяла, матеріально не допомагала. Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати надалі позивачем. Таким чином, із народження дитини і до цього часу матір не бере участі в житті доньки вже більше 10 років. Відповідачка жодного разу не проявляла інтерес до успіхів дитини в школі, на збори не з`являлася, із навчального закладу не забирала, з класним керівником та вчителями не спілкувалася, участі у позакласних заходах не брала, дані факти підтверджуються актом обстеження житлово-побутових умов від 25 травня 2017 року та характеристикою із Рівненського ліцею №24 від 29 серпня 2022 року. Разом з тим, відповідачка, яка наразі проживає із своєю матір`ю, й надалі вживає алкоголь, веде аморальний спосіб життя, постійно чинить насильство в сім`ї, за що неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності, що підтверджується витягом та судовими рішеннями із сайту «Судова влада України», які додаються до позовної заяви. Окрім того, через свій спосіб життя, постійне зловживання алкогольними напоями та знущання над матір`ю, рішенням Рівненського міського суду в Рівненської області від 26 травня 2022 року [PERSON] було визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що належить її матері [PERSON] . На фоні вживання алкоголю та психоактивних речовин відповідачка поводить себе неадекватно та агресивно по відношенню до людей, у зв`язку із чим неодноразово проходила лікування, зокрема в Комунальному підприємстві «Острозька обласна психіатрична лікарня» Рівненської обласної ради, а в 2017 році навіть була поміщена на примусове лікування до комунального закладу «Рівненський обласний центр психологічного здоров`я населення». Варто звернути увагу, що дочка [PERSON] увесь час після того, як її покинула матір, спілкується із бабусею - [PERSON] та навіть навідує її періодично. Однак, коли вона приходить до квартири, матір зовсім не проявляє інтересу, ігноруючи дитину,чим завдає їй непоправної моральної травми. Це свідчить про байдужість матері до життя дитини та про фактичну можливість, але абсолютне небажання брати участь у її вихованні. Необхідно також звернути увагу, що розпорядженням Рівненського міського голови від 21.05.2021 №554-р визначено місце проживання дочки з позивачем. Оскільки відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, матеріально її не утримує, не турбується про її життя, здоров`я, тому позивач просить позбавити її батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. 13 грудня 2022 року представником третьої особи було подано висновок №08-4143 від 09.12.2022, в якому йдеться про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 20 грудня 2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача подала до суду клопотання про розгляд справи без участі представника та її довірителя, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представниця третьої особи в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій вказала, що підтримує висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоч про час, дату та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавала. Відтак, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідачки в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 11 березня 2005 рокуперебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 липня 2013 року в справі №569/6758/13-ц розірвано. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , сторони є батьками [PERSON] , що народилась [INFO] . Відповідно до копії розпорядженням Рівненського міського голови від 21.05.2021 №554-р, визначено місце проживання дочки з позивачем. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання малолітньої дитини від 25 травня 2017 року, [PERSON] проживає з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В будинку створено належні умови для виховання та проживання дитини. Згідно з висновком Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради №08-4143 від 09.12.2022 [PERSON] , [INFO] , проживає спільно з батьком, який займається її вихованням, доглядом та утриманням. Матір дитини, [PERSON] не відвідує доньку, матеріальну допомогу на її утримання не надає. Відповідно до рішення Рівненського міського суду в Рівненської області від 26 травня 2022 року [PERSON] було визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , що належить її матері [PERSON] . Згідно з копією рішення Рівненського міського суду в Рівненської області від 30.01.2017 у справі № 569/1296/17, заяву КЗ «Рівненський обласний центр психологічного здоров`я населення» про примусову госпіталізацію [PERSON] задоволено. Відповідно до доданих до позовної заяви матеріалів слідує, що відповідачка неодноразово вчиняла насильство в сім`ї, за що притягалася до адміністративної відповідальності, що стверджується постановами Рівненського міського суду Рівненської області від 04.05.2020 у справі №569/3262/20, від 30.07.2021 у справі №569/14088/21 та від 01.04.2022 у справі №569/3712/22. Згідно відповіді № 2984 від 28.10.2022, що надійшла з КЗ «Рівненський обласний центр психологічного здоров`я населення», [PERSON] має діагноз: Шизоафективний розлад, обтяжений вживанням наркотичних речовин. Відповідно до відповіді № 718 від 26.10.2022, що надійшла з КП "Острозька обласна психіатрична лікарня" Рівненської обласної ради, [PERSON] лікувалась у даному закладі з діагнозом: Шизоафективний розлад, обтяжений вживанням наркотичних речовин. Пацієнтка перебуває на обліку за місцем прописки. Судом встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, не спілкується з донькою, не надає матеріальної допомоги, не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає перелік обов`язків батьків по вихованню та розвитку своїх дітей, а саме: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Належні та достатні докази на підтвердження заперечень проти позову, якщо такі є, відповідачка суду не надала. Доказів того, що вона не виконує своїх батьківських обов`язків з поважних причин судом не встановлено, а тому суд вважає, що відповідачка умисно ухиляється від виконання таких обов`язків. Проаналізувавши надані докази, а також вказані вище законодавчі приписи, виходячи з принципів об`єктивності, законності та справедливості, суд доходить висновку, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої доньки, [PERSON] , а тому вважає необхідним позбавити її батьківських прав відносно доньки, [PERSON] , що народилась [INFO] . Позбавлення батьківських прав не позбавляє відповідачку права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в разі зміни свого ставлення до дитини, своєї поведінки та усунення обставин, що були підставою позбавлення батьківських прав. Таким чином, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають до задоволення. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, з відповідачки необхідно стягнути в дохід держави судові витрати у розмірі 992 грн 40 коп.

Outcome: approved