Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] , який діє в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради, представник позивача - адвокат Бондаренко Ольга Володимирівна. Позовні вимоги [PERSON] мотивує ти, що у нього разом з відповідачкою [PERSON] , [INFO] народився син - [PERSON] . В зареєстрованому шлюбі позивач з відповідачкою не перебували. З травня 2021 року позивач не проживає разом з відповідачкою, спільного господарства не ведуть. Позивач [PERSON] проживає зі своїм сином - [PERSON] . Відповідачка [PERSON] не цікавиться дитиною, не виявляє до неї батьківського піклування. З самого народження сина, його вихованням та розвитком займався позивач особисто, оскільки відповідачка не приділяла належної уваги дитині. Відповідачка не надає грошових коштів на жодні потреби дитини та не виявляє батьківського піклування, не турбується та не цікавиться сином. Окрім того, з відповідачки на утримання дитини стягуються аліменти згідно виконавчого документу №539/1494/22, виданий 15.07.2022 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01.10.2022 року [PERSON] має заборгованість перед [PERSON] в розмірі 9329,12 грн. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить позбавити відповідача, [PERSON] батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] . 13.12.2022 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та витребувано у Служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області письмовий висновок щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . 22.12.2022 року на ухвалу суду Службою у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області було надано до суду висновок служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її сина [PERSON] , [INFO] . У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримують та просять їх задовільнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає та просить їх задовільнити. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] , та при винесенні рішення просить врахувати висновок служби у справах дітей від 20.12.2022. Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до наступного. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Згідно копії характеристики виданої 25.10.2022 року вих. №19 [PERSON] , 1987 року народження, працює у ТОВ «Афіна-груп», за період роботи на підприємстві зарекомендував себе як кваліфікований працівник, здатний приймати рішення та несе відповідальність за їх кінцевий результат. До роботи ставиться сумлінно, має високий рівень самодисципліни. В цілому [PERSON] характеризується як морально стійка та порядна людина (а.с.8). Відповідно до висновку служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її сина [PERSON] , [INFO] , у поведінці [PERSON] вбачається нехтування дитиною - це не спроможність та небажання матері забезпечити дитині необхідну підтримку, увагу й відданість та задоволення основних потреб в їжі, одязі, житлі, медичному огляді, освіті, захисті та піклуванні. Нехтування дитиною - це порушення права дитини на нормальний фізичний і моральний розвиток особистої дитини. Внаслідок бездіяльності, ухилення матері від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини створилися умови, які шкодять її інтересам. На підставі відповідних документів служба у справах дітей вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , по відношенню до її сина [PERSON] , [INFO] (а.с.24). Відповідно до акту обстеження умов проживання родини [PERSON] від 16.12.2022 року складеного комісією у складі головного спеціаліста сектору ССД [PERSON] , головного спеціаліста сектору ССД [PERSON] , завідувача сектору ССД [PERSON] , за адресою [ADDRESS] , під час обстеження виявлено, що санітарно-гігієнічний стан помешкання добрий. Помешкання укомплектовано меблями в достатній кількості, в наявності два телевізори, холодильник, пилосос, пральна машина. Для виховання дитини створено такі умови: дитина з батьком мешкають в окремій кімнаті, де є місце для відпочинку та зберігання речей. Дитина забезпечена одягом, взуттям, засобами гігієни, іграшками. Зі слів [PERSON] мати дитини [PERSON] сином не цікавиться, не приходить до нього, не телефонує, не привітала навіть з днем народження (а.с.25). Згідно копії довідки виданої ФОП [PERSON] від 19.12.2022 за вих №117 дитина [PERSON] , [INFO] має діючу декларацію з лікарем педіатром [PERSON] з 28.04.2021 року. За час спостереження хворів на ГРВІ, г. бронхіт. Дитину супроводжувала на прийом до лікаря лише бабуся [PERSON] . Дитина щеплена згідно календаря щеплень. Фізичний розвиток відповідає вікові, соматично здорова (а.с.26). Відповідно до копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів на утримання [PERSON] розмір заборгованості [PERSON] становить 929,12 грн (а.с.31). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Частиною 1 статті 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі статтею 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Згідно зі статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2019 року у справі №739/1957/17-ц. У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідно до статей 150, 155 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частинами 4 та 5 статті 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Водночас у частині 6 цієї статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Отже висновок та рішення органу опіки та піклування, є дорадчими та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини оскільки такий не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. При цьому правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав. З урахуванням наведеного, враховуючи, що відповідач [PERSON] в своїй заяві позовні вимоги визнала, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , є цілком законними і обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню. Разом з тим, суд роз`яснює право на поновлення батьківських прав, передбачене ст. 169 СК України, у разі стійкої зміни поведінки відповідача у відношенні до своєї дитини. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Як встановлено судом, з відповідачки наразі на утримання дитинистягуються аліменти згідно виконавчого документу №539/1494/22, виданого 15.07.2022 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, оскільки з відповідачки [PERSON] вже стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , тому суд не приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, при задоволенні позовних вимог судовий збір необхідно стягнути з відповідача. На підставі ст. ст. 55, 59, 60 ЦК України, ст. 10-11, 141, 223, 247, 258-259, 263-268, 287-289 ЦПК України, ст. 3, 15, 16, 141, 150, 155, 164, 165, 166, 169, 180, 181, 182, 183, 184, 192, 199 Сімейного кодексу України, суд

Outcome: approved