Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-25 00:00:00

18 липня 2022 року позивач [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до Державної казначейської служби України, Київської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Київській області про відшкодування моральної шкоди. За змістом позовних вимог позивач просив суд: стягнути з Державної казначейської служби України (ідентифікаційний код 37567646) за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) 1 800 000 (один мільйон вісімсот тисяч) гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує тими обставинами, що 02 березня 2013 року заступником Васильківського міжрайонного прокурора Васильківської міжрайонної прокуратури Київської області Линником Є. до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.365-2 Кримінального кодексу України та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42013100140000055. Здійснення досудового розслідування у вказаному проваджені було доручено СВ Васильківського МВ ГУ МВС України в Київській області. 28 жовтня 2013 року слідчим СВ Васильківського МВ ГУ МВС України в Київській області Кострубіцьким Ю. в рамках вказаного кримінального провадження було вручено повідомлення про підозру [PERSON] , а також іншої особи, [PERSON] (далі - [PERSON] ), у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, а саме у зловживанні своїми повноваженнями оцінювачем з метою отримання неправомірної вигоди для інших осіб, що спричинило тяжкі наслідки. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11.11.2013 по справі № 362/6423/13-к призначено земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. Забезпечення проведення цієї експертизи покладено на сторону захисту. 02 березня 2014 року прокурором Васильківської міжрайонної прокуратури Київської області затверджено обвинувальний акт стосовно [PERSON] та [PERSON] , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13.10.2014 по справі № 362/4660/14-к завершено проведення підготовчого судового засідання по справі за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14.06.2016 по справі № 362/4660/14-к призначено судову оціночно-земельну експертизу, проведення якої доручено комісії у складі трьох експертів Незалежного інституту судових експертиз. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.11.2016 по справі № 362/4660/14-к обвинувальний акт щодо [PERSON] та [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 - 2 КК України повернуто прокурору для усунення недоліків. Ухвалою Київського апеляційного суду від 26.01.2017 по справі № 362/4660/14-к ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.11.2016 щодо повернення обвинувального акту прокурору скасовано. Справу направлено в суд першої інстанції. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.02.2017 по справі № 362/4660/14-к в кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, знову призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10.03.2017 по справі № 362/4660/14-к обвинувальний акт відносно [PERSON] та [PERSON] знову повернуто прокурору для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Врешті решт, 29 грудня 2021 року прокурор Обухівської окружної прокуратури Київської області Канюк В. В. виніс постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 42013100140000055 від 02.03.2013 за підозрою [PERSON] та [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з тим, що встановлена відсутність у діянні складу кримінального правопорушення. Таким чином, Позивач перебував під слідством та судом у статусі підозрюваного та обвинуваченого 98 місяців (8 років, два місяці і 1 день), а саме з 28.10.2013 - з дня вручення повідомлення про підозру та по 29.12.2021 - по день закриття кримінального провадження по справі. Таке тривале перебування під слідством та судом завдало йому істотної моральної шкоди, яка полягає в тому, що Позивач змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя під час досудового розслідування та підготовчого судового провадження, зокрема: переносити заплановані зустрічі та змінювати інші свої особисті плани задля того, щоб з`являтись для дачі пояснень та допитів до слідчого, знайомитись з матеріалами справи, приймати участь у судових засіданнях, оплачувати послуги адвокатів, будувати позицію захисту, збирати докази, що спростовують доводи сторони обвинувачення (в тому числі, клопотати про призначення експертиз), оскаржувати рішення суду тощо, постійно переживаючи за підсумковий результат судового розгляду справи. Це призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, страждань та переживань з приводу незаконного кримінального переслідування та зменшення можливостей реалізації не лише своїх звичок і бажань, але й професійних можливостей, адже його звинувачували у вчиненні злочину в сфері професійної діяльності, що завдавало шкоди його професійній репутації. Розмір моральної шкоди обґрунтовує, посилаючись на положення ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 04.06.2018 у справі №489/2492/17, від 13.06.2018 у справі №464/6863/16, від 04.12.2019 у справі № 468/901/17-ц, від 28.10.2020 у справі № 303/3973/17, від 13.05.2021 у справі № 405/6466/18, відповідно до яких відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Оскільки відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з 1 січня 2022 року мінімальний розмір заробітної плати становить 6 500 грн. на місяць, то мінімальний розмір моральної шкоди, що має бути відшкодовано Позивачу, становить 637 000 грн. (6500 грн. х 98 місяців). Однак, посилаючись на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 13.05.2021 у справі № 405/6466/18, відповідно до яких обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено, Позивач, з огляду на все пережите за період перебування під слідством та судом, оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі 1 800 000 (один мільйон вісімсот тисяч) гривень 00 копійок, яку просить стягнути на його користь. 25 липня 2022 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. 07 вересня 2022 року (вх.№29965), з дотриманням вимог статей 127, 174, 178 ЦПК України, надійшов відзив на позов, поданий представником відповідача Київської обласної прокуратури - Грабцем І. У відзиві відповідач виклав свої заперечення по суті предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вказує на наступні підстави, які слугують для відмови у задоволенні позовних вимог. Так, відділом поліції № 1 Обухівського районного управління поліції ГУНП в Київській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №42013100140000055 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, за фактом зловживання повноваженнями особами, які надають публічні послуги з метою отримання неправомірної вигоди, що спричинило тяжкі наслідки. Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу директора ТОВ «КФ РІВ А» від 01.02.2011 №1/К [PERSON] призначено за сумісництвом на посаду оцінювача з 01.02.2011 з посадовим окладом згідно штатного розкладу. У подальшому, 17.06.2011 між ТОВ КФ «РІВА» та Калинівською селищною радою Васильківського району Київської області укладено договір на виготовлення звіту з експертної грошової оцінки земельної ділянки загальною площею 22,3080 га, яка надана ТОВ «САВСЕРВІС» в оренду, як землі промисловості для будівництва, експлуатації та обслуговування адміністративно-господарських, виробничо-складських та торгівельних будівель і споруд в [ADDRESS] на території Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області. Відповідно до складеного звіту від 01.07.2011, ринкова вартість земельної ділянки загальною площею 22,3080 га, яка надана ТОВ «САВСЕРВІС» в оренду та визначена з метою встановлення рекомендованої ціни продажу земельної ділянки складає 8 856 276,00 грн. В той же час, відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи № 3203/13-4 від 30.05.2013 ринкова вартість земельної ділянки загальною площею 22,3080 га, розташованої по [ADDRESS] , станом на 01.07.2011 становила 32 688 247,02 грн, а звіт з експертної грошової оцінки земельної ділянки площею 22,3080 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , виконаний оцінювачами ТОВ КФ «РІВА» не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки земель. Таким чином, різниця між вартістю вказаної земельної ділянки, яка в подальшому була продана ТОВ «САВСЕРВІС» та ринковою вартістю складає 23 831 971,02 грн, що у свою чергу завдало істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам, у вигляді недоотримання коштів до бюджету. На підставі зібраних доказів, 28.10.2013 в рамках вищевказаного кримінального провадження, [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, а саме у зловживанні оцінювачем повноваженнями, з метою отримання неправомірної вигоди для інших осіб, що спричинило тяжкі наслідки. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11.11.2013 клопотання захисника Руденка Р.Г. про залучення експерта задоволено та призначено судову земельно-технічну експертизу. Відповідно до висновку судової оціночно-земельної експертизи Львівського НДІ судових експертиз МЮ України № 4234 від 10.07.2014, ринкова вартість земельної ділянки площею 22, 03080 га, яка надана ТОВ «САВСЕРВІС» в оренду, як землі промисловості для будівництва, експлуатації та обслуговування адміністративно-господарських, виробничо- складських та торгівельних будівель і споруд, в смт. Калинівка станом на 01.07.2011 могла становити 9 235 015,00 грн, а звіт з експертної грошової оцінки вказаної земельної ділянки виконаний ТОВ КФ «РІВА» не відповідає вимогам нормативних актів України, які регулюють оціночну діяльність та порядок визначення цін на земельну ділянку. Таким чином, на підставі зібраних доказів органом досудового розслідування до Васильківського міськрайонного суду Київської області скеровано обвинувальний акт відносно [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 3651-2 КК України. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14.06.2014 у справі № 362/4660/14-к за клопотанням прокурора та захисника у кримінальному провадженні №42013100140000055 призначено комісійну судову оціночно-земельну експертизу, проведення якої доручено комісії у складі трьох експертів Незалежного інституту судових експертиз. За результатами проведення комісійної судової оціночно-земельної експертизи від 31.08.2016, установлено, що ринкова вартість земельної ділянки площею 22,3080 га, що розташована по [ADDRESS] станом на 01.07.2011, становить 8 354 900 грн, та встановлено, що «Звіт з експертної грошової оцінки земельної ділянки площею 22, 308 га, яка надана ТОВ «САВСЕРВІС» в оренду як землі промисловості для будівництва, експлуатації та обслуговування адміністративно-господарських, виробничо-складських та торгівельних будівель і споруд, в [ADDRESS] , на території Калинівської селищної ради, Васильківського району, Київської області» з датою оцінки 07.11.2011, виготовлений ТОВ КФ «РІВА», не повною мірою відповідає вимогам нормативних актів України, які регулюють оціночну діяльність і має значні недоліки, проте, може використовуватись з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10.03.2017 у справі № 362/4660/14-к обвинувальний акт у кримінальному провадженні №42013100140000055 відносно [PERSON] за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України повернуто прокурору для усунення недоліків зазначених у вищевказаній ухвалі. У подальшому, враховуючи висновки наявних експертиз, прокурором Обухівської окружної прокуратури Київської області від 29.12.2021 кримінальне провадження №42013100140000055 за підозрою [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Представник відповідача Київської обласної прокуратури - Грабець І., посилаючись у відзиві на положення ст. 23 ЦК України, п.п. 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», звертала увагу суду на те, що сам факт закриття кримінального провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а відшкодування моральної шкоди провадиться лише у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Право на відшкодування - це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. Сума присудженого відшкодування не має бути джерелом незаконного збагачення. Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності. Однак, виходячи зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, позивачем не наведено доводів на підтвердження моральних страждань, інших негативних явищ, переживань тощо. Крім того, доводи про стягнення саме 1 800 000 грн фактично не обґрунтовані, а позивач при визначенні розміру заподіяної моральної шкоди безпідставно завищив суму стягнення у порівнянні із розміром, визначеним у ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження протиправності поведінки органів досудового розслідування та прокуратури у ході досудового розслідування кримінального провадження чи його судового розгляду. Навпаки, матеріали справи свідчать, що в ході досудового розслідування кримінального провадження № 42013100140000055 органи прокуратури діяли згідно вимог кримінального процесуального закону, оскільки будь-які рішення чи дії прокуратури Київської області щодо [PERSON] незаконними в судовому порядку не визнавались і навіть не оскаржувались учасниками кримінального провадження. Отже, здійснення досудового розслідування кримінального провадження стосовно позивача та судовий розгляд не призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків чи додаткових зусиль для організації життя, останній міг продовжувати працювати, тобто вести звичний спосіб життя, що свідчить про відсутність будь-яких істотних страждань чи інших негативних наслідків морального характеру. Зазначені позовні вимоги [PERSON] не можуть бути належною правовою підставою для відшкодування йому за рахунок державного бюджету моральної шкоди у розмірі 1 800 000,00 грн, яка є надмірно завищеною, її розмір у позовній заяві не обґрунтований та не підтверджується належними і допустимими доказами, а її стягнення на користь позивача призведе до безпідставного завдання збитків Державному бюджету України. У своєму відзиві представник відповідача Київської обласної прокуратури водночас звертав увагу суду, що відповідно до п. 3 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016, який набрав чинності з 01.01.2017, установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017. Таким чином, ймовірна компенсація моральної шкоди [PERSON] може складати суму у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року за кожен місяць перебування позивача під слідством і судом, однак лише за умови, якщо суд дійде висновку про наявність підстав, передбачених законом, а також доведеності позивачем понесених моральних страждань. Відповідно до ст. 13 вказаного Закону та п.п. 5, 9 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен з`ясовувати наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Виходячи зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, позивачем не наведено переконливих аргументів на підтвердження факту заподіяння моральних страждань, настання інших негативних явищ, переживань тощо, не доведено протиправної поведінки, причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою, а доводи про стягнення саме 1 800 000,00 грн моральної шкоди не ґрунтуються та не підтверджуються належними та допустимими доказами. (а.с.67-76). 30 вересня 2022 року (вх.№33770), з дотриманням вимог статей 127, 174, 178 ЦПК України, надійшов відзив на позов, поданий представником відповідача Державної казначейської служби України Олешком О. У відзиві відповідач виклав свої заперечення по суті предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Так, представник відповідача у відзиві зазначав, що Казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215 (далі - Положення). Згідно з Положенням Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку, зокрема, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку; здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади. Тобто, Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного кодексу України. Водночас, відповідно до частини 2 статті 2 Цивільного кодексу України самостійним учасником цивільних відносин є Держава Україна. Так, згідно з частиною 2 статті 176 Цивільного кодексу України юридичні особи, створені державою, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, не відповідають за зобов`язаннями відповідно держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад. Зазначає, що Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 жовтня 2001 року №12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою вказує таке: «В Основному Законі держави розмежовуються такі поняття, як держава, органи державної влади, посадові і службові особи (статті 3, 5, 6, 13, 38, 55, 56, 62 та інші). Матеріальна та моральна шкода, завдана громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави (ст. 56 Конституції України). Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 Цивільного кодексу України. Сукупність вказаних у ст.1176 ЦК України умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави, на підтвердження чого посилається на судову практикою, зокрема, на ухвалу ВССУ від 05.07.2017 по справі № 210/327/15-ц, та на постанову Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 по справі № 199/6713/14-ц викладено наступну позицію Верховного Суду. Отже, Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало (до того ж сам позивач не вказує на Казначейство як на порушника своїх прав). Таким чином, стягнення шкоди з Казначейства є необґрунтованим і таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права. Щодо незаконності дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду представник відповідача у відзиві, посилаючись на норми частини 2 статті 1176 ЦК України, статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», положення Кримінально-процесуального кодексу України (далі - КПК України), відповідно до яких саме суд, прокурор, слідчий і орган дізнання зобов`язані в межах своєї компетенції порушити кримінальну справу в кожному випадку виявлення ознак злочину, вжити всіх передбачених законом заходів до встановлення події злочину, осіб, винних у вчиненні злочину, і до їх покарання, звертав увагу суду на те, що з урахуванням інкримінованого позивачу злочину, застосування відносно нього відповідних процесуальних заходів було цілком логічними діями з точку зору кримінально-процесуального законодавства України та не було дією, яка не відповідає вимогам КПК України. Вважав, що позивач не має права на відшкодування шкоди, оскільки вина органів, що здійснювали досудове розслідування не встановлена належним чином та не доведена незаконність їх дій. Щодо розміру відшкодування моральної шкоди представник відповідача у відзиві, посилаючись на положення пункту 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Закон України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», відповідно до якого розміри мінімальної заробітної плати на 2022 рік установлено у місячному розмірі: з 1 січня - 6500,00 гривень, вказував на те, що розмір моральної шкоди, обчислений на підставі статті 13 Закону із розрахунку одного розміру мінімальної заробітної плати за один місяць перебування під слідством і судом, може становити не більше ніж 637 000,00 грн (6500 х 98 міс). Щодо стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 800 000,00 гривень, про яке просить позивач, то, на думку представника відповідача, заявлені позивачем позовні вимоги більш ніж значним чином перевищують гарантований Законом мінімум моральної шкоди до відшкодування. Викладене зумовлює однозначний висновок про те, що оцінюючи розмір моральної шкоди, Позивач не виходив із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, позивачем необґрунтовано пред`явлені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 1 800 000,00 грн, не зрозуміло з яких міркувань виходив позивач, оцінюючи шкоду в такому розмірі. Крім того, стягнення такої суми призведе до економічно необґрунтованих збитків державного бюджету. Таким чином, вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 1 800 000 грн є безпідставними та необґрунтованими, тобто відсутні правові підстави для їх задоволення. Щодо відшкодування моральної шкоди представник відповідача у відзиві, посилаючись на положення частини 2 статті 23 ЦК України, пункти 3, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» звертав увагу суду на те, що позивач не надав доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння йому моральних та фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні. Звертав увагу суду на те, що пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру моральної шкоди суду слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Посилався на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), відповідно до якого: розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Виходячи з зазначених вище приписів законодавства про відшкодування шкоди, розмір відшкодування шкоди має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави. Відповідач Державна казначейська служба України просив розглядати справу за відсутності представника. (а.с.95-103). 20 жовтня 2022 року (вх.№36192) з дотриманням вимог статей 127, 174, 178 ЦПК України, надійшов відзив на позов, поданий представником відповідача Головного Управління Національної Поліції у Київській області Роменською Є.П. У відзиві відповідач виклав свої заперечення по суті предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Так, представник відповідача у відзиві зазначав, що відповідно до довідки по кримінальному провадженню № 42013100140000055, Васильківським відділом Обухівської окружної прокуратури Київської області здійснюється процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні, розпочатому 02.03.2013 за підозрою [PERSON] та [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України. У ході досудового розслідування встановлено, що відповідно до наказу директора ТОВ «КФ РІВА» Ткаліча В.М. від 01.02.2011 № 1/К, [PERSON] призначено за сумісництвом на посаду оцінювача з 01.02.2011, з посадовим окладом згідно штатного розкладу. Також, відповідно до наказу директора ТОВ «КФ РІВА» Ткаліча В.М. від 15.06.2011 № 2/К, [PERSON] призначено за сумісництвом на посаду оцінювача з 15.06.2011, з посадовим окладом згідно штатного розкладу. Так, 17.06.2011 між ТОВ «КФ РІВА», в особі директора [PERSON] та Калинівською селищною радою Василівського району Київської області, в особі Калинівського селищного Голови Скрипки В.І., укладено письмовий договір № 17 на виготовлення звіту з експертної грошової оцінки земельної ділянки. 01.07.2011 оцінювачами ТОВ «КФ РІВА» [PERSON] та [PERSON] умисно, з метою отримання неправомірної вигоди для інших осіб, тобто для ТОВ «САВСЕРВІС», з порушенням вимог нормативно-правових актів з оцінки земель, виготовлено звіт з експертної грошової оцінки земельної ділянки загальною прощею 22,3080 га, яка надана ТОВ «САВСЕРВІС» в оренду, як землі промисловості для будівництва, експлуатації та обслуговування адміністративно- господарських, виробничо-складських та торгівельних будівель і споруд в [ADDRESS] , на території Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області (далі - земельна ділянка). Відповідно до складеного звіту, ринкова вартість земельної ділянки загальною площею 22,3080 га, яка визначена, з метою встановлення рекомендованої ціни продажу земельної ділянки, складає 8 856 276,00 грн., у розрахунку на один квадратний метр земельної ділянки - 39,70 грн. Разом з тим, відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи від 30.05.2013 № 3203/13-4, ринкова вартість земельної ділянки загальною площею 22,3080 га, станом на 01.07.2011 становила 32 688 247,02 грн., а звіт експертної грошової оцінки виконаний оцінювачами ТОВ «КФ РІВА» [PERSON] та [PERSON] , не відповідає вимогам нормативно- правових актів з оцінки земель. Зокрема, використано нормативно-правові акти, які на момент проведення грошової оцінки земельної ділянки втратили чинність, порушено Вимоги Методики експертної грошової оцінки земельних ділянок, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 11.10.2002 № 1531 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 № 1442. Відповідно до договору купівлі-продажу від 21.07.2011, укладеного між Калинівською селищною радою на підставі звіту з експертної грошової оцінки земельної ділянки, проведеної оцінювачами ТОВ «КФ РІВА» [PERSON] та [PERSON] , продано земельну ділянку площею 22,3080 га, за ціною 8 856 276,00 грн. Різниця між вартістю вказаної земельної ділянки, яка в подальшому була продана ТОВ «САВСЕРВІС», що зазначена в звіті про експертну грошову оцінку, складеному ТОВ «КФ РІВА», та ринковою вартістю, що не визначена в ході проведення земельно-технічної експертизи, складає 23 831 971,02 грн., які недоотримані бюджетами усіх рівнів. Таким чином, внаслідок протиправних дій [PERSON] та [PERSON] державним інтересам заподіяно шкоду на суму 23 831 971,02 грн., що відповідно до примітки 4 ст. 364 КК України, є тяжкими наслідками. Однак, у ході досудового слідства не зібрано достатніх доказів для доведення вини [PERSON] та [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення в суді і вичерпані можливості їх отримати. У подальшому, 28.11.2013 до Львівського НДІ судових експертах МЮ України з Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшла ухвала від 11.11.2013 про визначення судової земельно-технічної експертизи. Так, відповідно до висновку судової оціночно-земельної експертизи від 10.07.2014 № 4234, ринкова вартість земельної ділянки площею 22,3080 га, станом на 01.07.2011 могла становити 9 235 015,00 грн. Звіт з експертної грошової оцінки земельної ділянки площею 22,3080 га, виконаний ТОВ «КФ РІВА» не відповідає вимогам нормативних актів України, які регулюють оціночну діяльність та порядок визначення цін на земельну ділянку. Так, 27.09.2013, на підставі письмового звернення адвоката Дмитренка Д.Ф. до Кримського науково-дослідного інституту судових» експертиз МЮ України, за результатами оціночно-земельного експертного дослідження складено висновок експерта № 2164, відповідно до якого вартість земельної ділянки площею 22.3080 га у розмірі 8 856 276 грн., що визначена у звіті з експертної грошової оцінки від 01.07.2011 ТОВ «КФ РІВА», та у договорі купівлі-продажу від 21.07.2011, укладеному між Калинівською селищною радою та ТОВ «САВСЕРВІС», розрахована вірно двома методичними підходами з урахуванням найбільш ефективного використання, правового статусу та місця розташування земельної ділянки, впливу різних зовнішніх факторів, попиту та пропозицій на місцевому ринку землі. Звіт з експертної грошової оцінки від 07.11.2011, складений експертами ТОВ «КФ РІВА» відповідає вимогам нормативних актів України, які регулюють оціночну діяльність та порядок визначення цін на земельну ділянку. Так, за результатами досудового розслідування [PERSON] та [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України. Враховуючи наявність в матеріалах кримінального провадження висновків експертиз, які суперечать один одному, 14.06.2016 призначено комісійну судову земельно-оціночну експертизу. Відповідно до висновку комісійної судової земельно-оціночної експертизи від 31.08.2016 № 8663, ринкова вартість земельної ділянки несільськогосподарського призначення, площею 22,3080 га, в цінах на 01.07.2011, становить 8 354 900, 00 грн. «Звіт з експертної грошової оцінки земельної ділянки загальною площею 22,308 га, з датою оцінки 07.11.2011, виготовлений ТОВ «КФ РІВ А», не повною мірою відповідає вимогам нормативних актів України, які регулюють оціночну діяльність і має значні недоліки, але може використовуватись з метою визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків. Питання щодо визначення розміру матеріальних збитків, у відповідності до п. 6 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом МЮ України від 08.10.1998 № 53/5, виходить за межі компетенції експертів з вирішення питань земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи. Таким чином, в матеріалах кримінального провадження міститься 4 висновки судової оціночно-земельної експертизи, з яких лише один висновок експерта вказує на наявність в діях [PERSON] та [PERSON] складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, оскільки відповідно до останнього ринкова вартість земельної ділянки прощею 22,3080 га становила 32 688 247,02 грн., відповідно до висновку експерта КНДІСЕ за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 30.05.2013 № 3203/13-14. В той же час, наявні 3 висновки експертизи, в тому числі і висновок експертів, наданий за результатами проведення комісійної судової оціночно-земельної експертизи, які вказують на відсутність в діях [PERSON] та [PERSON] складу злочину, який їм інкриміновано. В ході досудового розслідування не встановлено розмір матеріальних збитків, які були спричинені незаконними діями [PERSON] та [PERSON] . Також не має достатніх доказів, які вказують на мету підозрюваного, спрямовану на отримання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб. 29.12.2021 на підставі вищевикладеного, прокурором Обухівської окружної прокуратури прийнято рішення про закриття вказаного кримінального провадження, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з тим, що встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Щодо відшкодування моральної шкоди представник відповідача у відзиві, посилаючись на норми ч. 6 ст. 1176 ЦК України, зазначав, що відносно позивача Головним управлінням жодних передбачених в ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» дій не вчинялось. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що ГУНП в Київській області було вчинено проти позивача незаконні дії. Доказами на підтвердження факту заподіяння Позивачу моральних страждань або втрат немайнового характеру, встановлення факту протиправності дій працівників ГУНП в Київській області факту наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) працівників зазначених органів та їх вини в заподіянні цієї шкоди, позивач не надав у своїй позовній заяві. На думку представника відповідача, посилання позивача як на обґрунтування завданої моральної шкоди, необхідність звернення до суду та на судову тяганину не можуть бути належною правовою підставою для відшкодування моральної шкоди, реалізація позивачами свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди; а тому підстави для задоволення позову відсутні. Позивач вимагає компенсацію у розмірі 1 800 000,00 грн. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Дана суму позивача є необґрунтованою та базується лише на припущеннях. (а.с140-156). 18 жовтня 2022 року (вх.35811) представник позивача [PERSON] - [PERSON] подав до суду клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме: висновку експерта психолога від 20.09.2022 року. 20 жовтня 2022 року (вх.№ЕП-9931) представник позивача - адвокат Даниленко Є.М. подав заяву про зміну (уточнення) предмету позову, відповідно до якої просив прийняти до уваги вказані зміни предмету позову та вважати позовні вимоги Позивача викладеними у наступній редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) 1 800 000 (один мільйон вісімсот тисяч) гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди. (а.с.157-161) 24 жовтня 2022 року у підготовчому засіданні протокольною ухвалою до матеріалів справи долучено відзиви Київської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, Головного Управління Національної Поліції у Київській області, а також висновок експерта психолога від 20.09.2022 року. 24 жовтня 2022 року у підготовчому засіданні протокольною ухвалою долучено до матеріалів справи заяву про зміну (уточнення) предмету позову. 24 жовтня 2022 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. 26 січня 2023 року ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання задоволено клопотання представника позивача - адвоката Даниленка Є.М. від 16 січня 2023 року про приєднання до матеріалів справи доказів. Висновок експерта-психолога від 20.09.2022 з перекладом на українську мову, підпис перекладача на якому засвідчено нотаріально 10.01.2023, приєднано до матеріалів справи. Представник позивача - адвокат Даниленко Євгеній Михайлович, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з урахуванням поданих уточнень, просили позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві, та на підставі зібраних у справі доказів. Представник відповідача Київської обласної прокуратури - Касяненко Д.М. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, у відзиві на позов відповідач просив розглядати справу за відсутності представника. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області у судове не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. За змістом ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено та підтверджується Витягом з кримінального провадження № 42013100140000055, що 02 березня 2013 року заступником Васильківського міжрайонного прокурора Васильківської міжрайонної прокуратури Київської області Линником Є. до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінальне правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 Кримінального кодексу України, а саме, як слідує з преамбули: експерти-оцінювачі ТОВ КФ «РІВА» при проведенні у 2011 році експертної оцінки земельної ділянки комунальної власності, площею 22,308 га, яка розташована в [ADDRESS] , в порушення вимог методики експертної грошової оцінки земельних ділянок, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №1531 від 11.10.2002 зловживаючи своїми повноваженнями з метою отримання неправомірної вигоди на користь ТОВ «САВСЕРВІС», занизили вартість вказаної земельної ділянки внаслідок чого при здійсненні її продажу до бюджету Калинівської селищної ради недоотримано коштів на загальну суму 29 557 431 грн. Орган досудового розслідування: Васильківський РВ ГУ МВС України в Київській області. (а.с.7) 02 березня 2013 року ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області по справі № 362/6423/13-к за клопотанням сторони захисту в ході досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 42013100140000055, призначено земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. Забезпечення проведення цієї експертизи покладено на сторону захисту. 04 березня 2013 року за дорученням заступника Васильківського міжрайонного прокурора Васильківської міжрайонної прокуратури Київської області Линника Є. проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні доручено СВ Васильківського МВ ГУ МВС України в Київській області. (а.с.8) 28 жовтня 2013 року слідчим СВ Васильківського МВ ГУ МВС України в Київській області Кострубіцьким Ю.С., за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 42013100140000055 від 02.03.2013, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.365-2 КК України та встановивши наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, вручено повідомлення про підозру [PERSON] . Як убачається зі змісту повідомлення про підозру [PERSON] , останній підозрюється у зловживанні повноваженнями особою, яка надає публічні послуги, а саме у зловживанні своїми повноваженнями оцінювачем з метою отримання неправомірної вигоди для інших осіб, що спричинило тяжкі наслідки. (а.с.9-12) 11 листопада 2013 року ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області призначено в ході досудового розслідування земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. (а.с.34-35) 02 березня 2014 року прокурором Васильківської міжрайонної прокуратури Київської області затверджено обвинувальний акт стосовно [PERSON] та [PERSON] , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3ст. 365-2 КК України в рамках кримінального провадження № 42013100140000055. 13 жовтня 2014 року ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області призначено судовий розгляд кримінального провадження № 42013100140000055 від 02.03.2013 року відносно [PERSON] та [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365-2 КК України. (а.с.36) 14 червня 2016 року ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області задоволено клопотання прокурора і захисту, призначено по даному кримінальному провадженню, судову оціночно-земельну експертизу, проведення якої доручено комісії у складі трьох експертів Незалежного інституту судових експертиз. (а.с.37-38) 16 листопада 2016 року ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 42013100140000055 відносно [PERSON] , [PERSON] за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365 - 2 КК України, повернуто прокурору через невідповідність обвинувального акту положенням статті 291 КПК України. (а.с.39-40) 26 січня 2017 року ухвалою Київського апеляційного суду ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.11.2016, якою обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 42013100140000055 від 02 березня 2014 року стосовно [PERSON] , [PERSON] , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 - 2 КК України, повернуто прокурору для усунення недоліків - скасовано, а кримінальне провадження направлено до того ж суду першої інстанції. (а.с.41-42). 16 лютого 2017 року ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області по справі № 362/4660/14-к в кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 365-2 КК України призначено підготовче судове засідання. (а.с.43) 10 березня 2017 року ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 42013100140000055 відносно [PERSON] та [PERSON] за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, повернено прокурору для усунення зазначених в ухвалі недоліків (справа № 362/4660/14-к). (а.с.44-45) 29 грудня 2021 року прокурор Обухівської окружної прокуратури Київської області Канюка В.В. виніс постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 42013100140000055 від 02.03.2013 за підозрою [PERSON] та [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з тим, що встановлена відсутність у діянні складу кримінального правопорушення. (а.с.15-21) 11.02.2022 року адвокат Позивача - Хахула М.О. отримав копію постанови про закриття кримінального провадження разом із супровідним листом начальника Васильківського відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області від 20.01.2022 №586вих-22. (а.с.14) Під час розгляду справи сторона позивача в обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] незаконно перебував під слідством з 28.10.2013 (вручення [PERSON] повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України) по 29.12.2021 (дата закриття кримінального провадження), що загалом складає 8 років 2 місяці і 1 день (98 повних місяців), а тому, має безапеляційне право на відшкодування шкоди, завданої йому незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, у зв`язку з заподіянням моральної шкоди, завданої в результаті пережитих фізичних та моральних страждань, порушення усталених соціальних зв`язків. При обґрунтуванні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди позивач посилався, зокрема, на норми ст. 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1167, 1173, 1176 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з вимогами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів (ч. 2 ст.16 ЦК України). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, посадовою або службовою особою органу державної влади визначені ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, а спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону про відшкодування шкоди (стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» далі - Закон про відшкодування шкоди). Частиною другою статті 1 Закону про відшкодування шкоди встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Частиною другою статті 2 Закону про відшкодування шкоди передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до ст.3 Закону про відшкодування шкоди у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, моральна шкода. Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди. На день розгляду справи єдиним таким законом є Закон про відшкодування шкоди, сфера дії якого поширюється, в тому числі, й на осіб, стосовно яких закрите кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення. Відповідно до частини першої статті 4 Закону про відшкодування шкоди відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону про відшкодування шкоди). Статтею 11 Закону про відшкодування шкоди встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди. За змістом положень частини першої статті 12 Закону про відшкодування шкоди розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пункті 1 статті 3 цього Закону (тобто заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій), залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 затверджене Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (далі - Положення), пунктом 6 якого встановлено, зокрема, що відповідний орган одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства направляє громадянинові повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Згідно з пунктами 11, 12 Положення для визначення розміру заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може, зокрема, звернутися при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і СБУ - відповідно до цих органів. У місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в пункті 11 Положення, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребовує від відповідних державних та громадських організацій усі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною першою статті 12 Закону про відшкодування шкоди ухвалу. Пункт 12 Положення містить вимоги щодо змісту такої ухвали. У разі незгоди з винесеною ухвалою суду громадянин має право оскаржити її до суду в порядку, встановленому для розгляду скарг на неправомірні дії органів державного управління і службових осіб, що ущемляють права громадян. Обов`язок роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди в разі закриття провадження у справі покладається на орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури, який повинен здійснити це шляхом направлення громадянинові повідомлення одночасно з постановою про закриття кримінального провадження. При цьому в повідомленні має бути зазначено, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Відсутність такого роз`яснення (повідомлення) не позбавляє особу права на відшкодування, встановленого законом. Матеріали справи не містять відомостей про виконання щодо [PERSON] передбаченого статтею 11 Закону про відшкодування шкоди обов`язку роз`яснення порядку поновлення його порушених прав та встановленого пунктами 6, 11, 12 Положення порядку повідомлення про звернення за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Однак зазначені обставини не є підставою для відмови судом у захисті його порушеного права. Оскільки Закон про відшкодування шкоди не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою. За захистом свого порушеного права [PERSON] звернувся у порядку ч. 4 ст. 28 ЦПК України - за зареєстрованим місцем проживання позивача, до Дніпровського районного суду міста Києва. Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої статті 3 КПК України). Згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 9 рп/99від 27 жовтня 1999 року, притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. У статті 42 КПК України міститься широке коло прав, одним з яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися. Згідно зі статтею 130 КПК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. Отже, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, що підтверджується закриттям кримінального провадження у зв`язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону про відшкодування шкоди. Відтак не ґрунтуються на вимогах закону доводи представників відповідачів про те, що позивачем не доведено незаконності дій з боку Київської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції Київської області, причинного зв`язку між завданою моральною шкодою і діями слідчих та прокурорів, оскільки правилами статті 1176 ЦК України, Закону про відшкодування шкоди визначені спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органами досудового розслідування, прокуратури або суду. Такі підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу завдавачів шкоди та особливим способом завданої шкоди. Рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Сукупність зазначених умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Так, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частина друга статті 1 Закону про відшкодування шкоди). Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (стаття 2 Закону про відшкодування шкоди). Крім того, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункт 6.22); від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (пункт 4.20); від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 33), від 26 червня 2019 року у справі 587/430/16-ц (пункт 26), від 18 грудня 2019 року у справі 688/2479/16-ц (пункт 22), від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18 (пункт 35)). У справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. Згідно з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим Указом Президента України від 13.04.2011 № 460/2011, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, на яке покладено повноваження по здійсненню через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів. Пунктом 1.3. зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.02.2007 за № 149/13416, виконання рішень суду, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, здійснюється Державним казначейством України за вимогами державних виконавців за черговістю їх надходження, за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету. Аналогічне положення міститься й у п.1.3. Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, затвердженого наказом Державного казначейства України від 04.02.2008 № 39 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.02.2008 за № 110/14801,чинного з 20.02.2008. Відповідно до положень ст. 48 Бюджетного кодексу України, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду провадиться з Державного казначейства У країни за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Таким чином, відшкодування майнової шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави. Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме на них покладено обов`язок по виконанню рішення суду щодо відшкодування шкоди, завданої фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктами 3 та 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995року передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому, суд відзначає, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Твердження відповідача Київської обласної прокуратури про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, оскільки сам факт закриття кримінального провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а відшкодування моральної шкоди провадиться лише у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд не приймає до уваги з огляду на те, що суд вважає доведеними обставини, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) страждань, а саме: доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, викликане незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, тривалим перебуванням під слідством, витрати зусиль, спрямованих на захист своїх прав і свобод в суді. Таким чином, наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача (незаконне притягнення до кримінальної відповідальності), встановлених під час розгляду справи, не спростовано відповідачами. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року (провадження № 6-2203цс15), відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Згідно з правовими висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 04.08.2021 у справі № 210/5290/17 (провадження № 61-1228св20), зазначено, що «у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі № 6-2203цс15 вказано, що «відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2022 року в справі № 607/11828/17 (провадження № 61-17142св19) зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Як свідчить тлумачення статей 23, 1176 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю органу державної влади відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості». З огляду на вищезазначене слід дійти висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду у зв`язку з повідомленням його про підозру та тривалим перебуванням під слідством та судом. При цьому, встановлюючи розмір моральної шкоди суд приймає до уваги період знаходження позивача під слідством і судом, а саме: з моменту вручення повідомлення про підозру 28.10.2013 та до винесення постанови про закриття кримінального провадження 29.12.2021, який становить 98 місяців, що є досить тривалим. Також суд враховує, що внаслідок тривалого кримінального провадження щодо Позивача, останній зазнав моральної шкоди, яка полягала у стражданнях та переживаннях з приводу незаконного кримінального переслідування та зменшенні можливостей реалізації позивачем не лише своїх звичок і бажань, але й професійних можливостей, адже через 2-3 тижні з дня вручення повідомлення про підозру він був звільнений з займаної посади та протягом наступних 3-4 років не працював за спеціальністю через звинувачення у вчиненні злочину в сфері професійної діяльності, що певною мірою завдавало шкоди його професійній репутації. Звертаючись з позовною вимогою про відшкодування моральної шкоди, позивач, не заперечуючи положень діючого законодавства про те, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, та водночас посилаючись на все пережите за період перебування під слідством та судом, оцінив розмір завданої йому моральної шкоди у сумі 1 800 000,00 грн. На підтвердження розміру завданої моральної шкоди позивач замовив у ФОП [PERSON] дослідження із застосуванням спеціальних знань в галузі психології, за результатами якого було підготовлено висновок експерта психолога від 20.09.2022. За висновками спеціаліста-психолога: «1.Внаслідок незаконного притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності та кримінального переслідування органами досудового розслідування та прокуратури йому дійсно спричинені моральні страждання (моральна шкода). 2.Грошовий еквівалент моральних страждань (моральної шкоди), спричинених [PERSON] внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності органами досудового слідства та прокуратури, можна визначити в розмірі від 1 800 000,00 гривень. 3. Як окрему обставину, важливу для повноти відповіді на поставлені питання, необхідно зазначити, що психотравмувальна ситуація ще себе не вичерпала і продовжує свою дію. Відповідно перелік стрес-факторів, виявлений обсяг та глибина моральних страждань (моральної шкоди), а також грошовий еквівалент цих моральних страждань (моральної шкоди), спричинених [PERSON] , не є остаточним і встановлені на дату проведення дослідження.» Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь- які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2 ст. 89 ЦПК). Спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням таких технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо). Допомога та консультації спеціаліста не замінюють висновок експерта. (стаття 74 ЦПК України). Статтею 102 ЦПК України передбачено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку визначеному законодавством. Експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Експертом може призначатися судом або залучатися учасником справи (ч. 1 та ч. 2 ст.72 ЦПК України). За правилами статті 7 Закону України «Про судову експертизу», судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. За правилами статті 10 Закону України «Про судову експертизу» судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності. До проведення судових експертиз (обстежень і досліджень), крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статей 8, 16, 17 Закону України «Про судову експертизу» та з метою належної організації роботи з атестації судових експертів наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2015 № 301/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04 березня 2015 р. за № 249/26694 затверджено Положення про Центральну експертно-кваліфікаційну комісію при Міністерстві юстиції України та атестацію судових експертів. Згідно абзацу першого пункту 1 розділу V Положення, у разі прийняття кваліфікаційною палатою ЦЕКК рішення про присвоєння (підтвердження) кваліфікації судового експерта особі у день складання кваліфікаційного іспиту видається свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта з певного виду експертної спеціальності (далі - Свідоцтво) або робиться відмітка у Свідоцтві про продовження терміну його дії. Статтею 9 Закону України «Про судову експертизу» встановлено, що атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України. Особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статей 7, 8 Закону України «Про судову експертизу» та з метою забезпечення єдиного підходу при проведенні судових експертиз і підвищення якості проведення судових експертиз наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 №1950/5) затверджено Інструкцію про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичні рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень (далі - Інструкція). Так, відповідно до пунктів 6.3, 6.4 Інструкції, психологічна експертиза встановлює ті особливості психічної діяльності та такі їх прояви в поведінці особи, які мають юридичне значення та викликають певні правові наслідки. Основним завданням психологічної експертизи є визначення у підекспертної особи: індивідуально- психологічних особливостей, рис характеру, провідних якостей особистості; мотивотвірних чинників психічного життя і поведінки; емоційних реакцій та станів; закономірностей перебігу психічних процесів, рівня їхнього розвитку та індивідуальних її властивостей. За правилами пункту 6.9. Інструкції, для проведення дослідження орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), надає експерту можливість психологічного обстеження підекспертної особи та матеріали справи. Для проведення психологічної експертизи (з огляду на вік підекспертної особи та виходячи з питань, поставлених перед експертом) експерту необхідно надати: медичну документацію, особову справу, шкільні характеристики і характеристики з місця роботи, свідчення співучнів, педагогів, колег, друзів, знайомих, родичів та інших людей, з якими підекспертна особа близько спілкувалася. У свідченнях рідних та близьких повинні бути відображені особливості її розвитку та поведінки, умов життя, оточення, притаманні їй схильності, захоплення, інтереси. За наявності також надаються щоденники, листи, зразки творчості підекспертної особи. З огляду на вищезазначене слід дійти висновку, що висновок експерта-психолога від 20.09.2022 не є допустимим доказом в розумінні вимог статті 78 ЦПК України, оскільки з його тексту вбачається, що дане дослідження проведено спеціалістом, а не судовим експертом, який пройшов відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестований та отримав кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому України «Про судову експертизу», а тому не бере його до уваги. Крім цього, спеціалістом не прийнято до уваги, що дослідження питання щодо розміру спричиненої позивачу моральної шкоди не входить до основного завдання психологічної експертизи в розумінні пункту 6.4. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз. Питання визначення розміру спричиненої підекспертній особи моральної шкоди у грошовому еквіваленті відсутнє також у орієнтовному переліку вирішуваних питань, зазначених у п.п.6.6. Інструкції. У наданому висновку прийнято до уваги лише пояснення, які подані позивачем, але при цьому не надавались для обстеження будь-які матеріали справи, зазначені у пункті 6.9. Інструкції. Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками, викладеними Верховним Судом в постанові від 17 серпня 2020 року по справі №752/23814/17. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності встановлено законом, що є імперативним у застосуванні у цій справі. Судом установлено, що [PERSON] перебував під слідством та судом з 28.10.2013 року (день вручення повідомлення про підозру) по 29.12.2021 року (дата винесення постанови про закриття кримінального провадження), тобто 8 років 2 місяці та 1 день (98 місяців і 1 день). Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон України №266/94-ВР) розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, в тому числі і судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначається судом у розмірі співвмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої на момент відшкодування. Так, відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» від 03 листопада 2022 року № 2710-IХ установлено з 1 січня 2023 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 6 700 грн. Отже, мінімальний розмір заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, згідно зі ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» становить 6700 грн. 00 коп. Таким чином, мінімальний розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню на користь позивача складає суму не менше 656 823,00 грн. (98 місяців та 1 день х 6 700 грн. = 656 823,00 грн.) Враховуючи характер моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок тривалого кримінального провадження щодо нього, яке в подальшому було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, тривалість та обсяг вимушених змін у його життєвих і професійних стосунках та можливостях, і водночас відсутність відомостей (належних і допустимих доказів) щодо завдання істотної шкоди професійній репутації, враховуючи необхідність доводити свою невинуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні, необхідність додаткового часу та зусиль для відновлення попереднього стану, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає, що відшкодування завданої моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, слід визначити у розмірі 656 823,00 грн. Така сума відшкодування на переконання суду є достатньою і справедливою та в повній мірі компенсує позивачу завдану йому немайнову шкоду. Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Окрім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Згідно підпункту 1 пункту 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року №215, реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів є основними завданнями Казначейства. Відповідно до покладених завдань Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення). Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Київська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Київській області (дії посадових осіб яких призвели до безспірного стягнення коштів) та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі №910/23967/16). Частиною 2 ст. 5 ЦПК України визначено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Враховуючи покладених завдань на Державну казначейську службу України, суд вважає, що в даному випадку ефективним способом захисту буде стягнення з держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, в загальному розмірі 656 823,00 гривень, відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03 серпня 2011р., з подальшими змінами. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, такі витрати підлягають віднесенню за рахунок держави. Інші документально підтверджені судові витрати по справі не значаться. На підставі викладеного,

Outcome: partial