Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позивач посилається на те, що 11.05.2000 року вони з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадського стану Ужгородської міської ради, [NUMBER] за актовим записом № 175. Від шлюбу в подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що сімейне життя між сторонами погіршувалось через постійні суперечки, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Таким чином позивач стверджує, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечитиме правам та інтересам позивача та є недоцільним. За наведених обставин позивач вважає, що їх з відповідачем шлюб носить лише формальний характер, примирення з відповідачем неможливе, а сім`я фактично розпалася. Вказує, що син після розірвання шлюбу залишається проживати за постійним місцем проживання матері, спору з приводу визначення її місця проживання у сторін немає. Позивач вказує на те, що оскільки [PERSON] \~ є неповнолітнім, має право на отримання аліментів на його утримання від батька до досягнення ним повноліття, що слугувало підставою для звернення до суду з вимогою про стягнення аліментів. На підставі викладеного позивач просить ухвалити рішення про розірвання шлюбу, укладеного між нею та [PERSON] ,\~ стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] ,\~ [INFO] у розмірі 3500 гривень щомісячно, починаючи з 01.01.2022 року. 23.06.2022 року судом було ухвалено заочне рішення, яким позовну заяву задоволено, шлюб, зареєстрований між [PERSON] \~та \~ [PERSON] 11.05.2000 року Відділом реєстрації актів громадського стану Ужгородської міської ради , І-ФМ № 039159 за актовим записом № 175 розірвано та ухвалено стягувати щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ( відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] ) у твердій грошовій сумі у розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 08.02.2022 року. Ухвалою від 22.12.2022 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 23.06.2022 року задоволено, заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.06.2022 року у цивільній справі №308/1941/22 скасовано, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 12.01.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі. В заяві вказала, що від позовної вимоги про стягнення аліментів відмовляється і просить її не розглядати, позовну вимогу про розірвання шлюбу підтримує і просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі. В заяві вказав, що позовну вимогу щодо розірвання шлюбу визнає і просить її задовольнити, у задоволенні решти позовних вимог просить відмовити. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~справа розглянута за відсутності всіх учасників справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Розглянувши вказану позовну заяву, вивчивши додані до неї письмові докази,\~ оцінивши такі виходячи\~з їх\~належності та\~допустимості,\~ суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 11.05.2000 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадського стану Ужгородської міської ради , [NUMBER] за актовим записом № 175, що підтверджується доданим до справи свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] . Від шлюбу в подружжя народився син [PERSON] , [INFO] ( відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] . Позивач зазначає, що поступово сімейне життя між сторонами погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. За наведених обставин позивач вважає, що їх з відповідачем шлюб носить лише формальний характер, примирення з відповідачем неможливе, а сім`я фактично розпалася. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони сімейних стосунків не підтримують, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач також визнав позовні вимоги. Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не знаходить. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Разом зі змісту позову вбачається, що після розірвання шлюбу неповнолітній син залишається проживати за постійним місцем проживання матері, спору з приводу визначення її місця проживання у сторін немає. Зі змісту позову вбачається, що сторона позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] ,\~ [INFO] , у розмірі 3500 гривень щомісячно, починаючи з 01.01.2022 року. Проте в подальшому позивачка відмовилась від даної позовної вимоги. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений позивачем судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved