Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

17 вересня 2021 року позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період з 01 жовтня 2014 року по 31 липня 2021 року у розмірі 35437,07 гривень, суму індексу інфляції в розмірі 8107,31 гривень, 3% річних у розмірі 2885,73 гривень, всього 46430,12 гривень, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач є постачальником теплової енергії за адресою проживання відповідачів: [ADDRESS] . Відповідач є власником квартири, однак не здійснює оплату за отриману теплову енергію, у зв`язку із чим виникла заборгованість за період з 01 жовтня 2014 року по 31 липня 2021 року. Оскільки відповідач не здійснює оплату за отримані послуги з централізованого опалення, позивач змушений звернутися до суду з цим позовом. Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 липня 2022 року позов задоволено. Ухвалою суду від 20 грудня 2022 року за заявою відповідача про перегляд заочного рішення, рішення суду від 14 липня 2022 року скасовано, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, роз`яснено учасникам справи їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що АТ «Криворізька теплоцентраль» відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила), надає населенню м. Кривого Рогу теплову енергію для потреб опалення, у тому числі за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачів. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою [ADDRESS] , що перебуває на обслуговуванні у Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», на який відкритий особовий рахунок № [NUMBER] на послуги з централізованого опалення. Відповідно до детального розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що заборгованість за адресою: [ADDRESS] , за адресою власності відповідача за період з 01 жовтня 2014 року по 31 липня 2021 року складає 35437,07 гривень. Пунктом 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами) (надалі - Правила надання послуг) визначено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги. Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг; своєчасно проводити підготовку житлового будинку, помешкання (в якому він проживає або належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період. Дослідивши Детальний розрахунок заборгованості, а саме нарахування по рокам із зазначенням періодів нарахування, перерахування, оплати послуг, розрахунки сум компенсації за інфляцію та 3% річних, суд дійшов висновку про підтвердження факту наявності заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення за період з 01 жовтня 2014 року по 31 липня 2021 року в сумі 35437,07 грн., а також погоджується із розрахунком інфляційних втрат в сумі 8107,31грн. та 3% річних в сумі 2885,73 грн. Отже, на думку суду, обставини порушення відповідачами оплати за спожиту теплову енергію\~є доведеними у межах суми заборгованості у розмірі 35437,07 грн. В судовому засіданні представник відповідача просив застосувати наслідки спливу позовної давності. За нормами ст. 256 ЦК України\~\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заборгованість повинна бути стягнута в межах трирічного строку, що передував зверненню до суду із позовною заявою, тобто з березня 2019 року по липень 2021 року, що становить 14467,11 грн. Згідно з частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Отже, наявні правові підстави для стягнення на користь позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, АТ «Криворізька теплоцентраль» просило суд стягнути з відповідачів інфляційні втрати за період з 01 жовтня 2014 року по 31 липня 2021 року у сумі 8107,31 грн. та три відсотки річних за цей же період у сумі 2885,73 грн., з врахуванням заявленої у позовній заяві суми боргу у розмірі 35437,07 грн., при цьому позивачем на підтвердження цих сум був наданий детальний розрахунок із визначенням інфляційних витрат та 3% річних за кожний період із зазначенням суми заборгованості за кожен місяць. Однак, оскільки судом визначена до стягнення заборгованість в межах трирічного строку позовної давності у розмірі 14467,11 грн., то і суми інфляційних витрат та 3% річних підлягають стягненню за цей же період у розмірі 1481,21 грн. та 557,57 грн. відповідно. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнути з відповідача [PERSON] , на користь позивача суму заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення у розмірі 14467,11 гривень, суму індексу інфляції в розмірі 1481,21 гривень, 3% річних у розмірі 557,57 гривень, всього 16505,89 гривень. Згідно ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» необхідно стягнути судовий збір за подачу позовної заяви пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у сумі 806,98 гривень.

Outcome: partial