Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

07 грудня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 13 вересня 2012 року, який 25 травня 2020 року рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова розірвано. Від зазначеного шлюбу [INFO] у них народилася донька [PERSON] , яка за згодою сторін залишилася проживати разом з нею. Позивачка зазначає, що донька знаходиться на її повному утриманні, оскільки відповідач матеріальну допомогу взагалі не надає, а тому позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини на її користь в розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Також просила суд стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати в розмірі 2000 гривень 00 копійок щомісячно, оскільки дитина потребує консультацій логопеда, регулярних курсів логопедичної корекції та лікування. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.12.2022 року провадження по справі відкрито та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 03 січня 2023 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначив, що він останні майже три роки в добровільному порядку на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] на користь позивачки [PERSON] сплачує аліменти в розмірі 25% свого заробітку, щомісячно, на підтвердження чого надав довідку про доходи Головного управління ДСНС України в Харківській області №210 від 14.12.2022 року. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з нього додаткових витрат на лікування дитини в розмірі 2000 гривень, зазначив, що позивачкою не було надано відповідних належних доказів, які підтверджують дані обставини. Крім того, зазначив, що він з 26 квітня 2022 року знаходиться в офіційному шлюбі з [PERSON] та виховує її неповнолітню дитину [PERSON] , 2011 року народження, а також має чотирьох рідних сестер, яким допомагає матеріально. 27.01.2023 року до суду надійшла заява представника позивача адвоката Зарицької К.Ю., яка діє на підставі ордеру про надання правничої допомоги серії ВІ №1120736 від 09.01.2023 року, про зменшення позовних вимог, якими просила суд стягнути з відповідача - [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, зазначала, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 2000 гривень позивачкою не заявляються. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. 07.02.2023 року представник позивачки адвокат Зарицька К.Ю., яка діє на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії ВІ №1120736 від 09.01.2023 року, через канцелярію суду надала заяву, в якій просила суд проводити розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки [PERSON] , позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. 06.02.2023 року через систему «Електронний суд» надав заяву, в якій просив суд справу про стягнення з нього на користь позивачки аліментів в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) на утримання неповнолітньої дитини розглянути без його участі. Проти задоволення даного позову заперечує в повному обсязі, оскільки у добровільному порядку сплачує кошти у розмірі частини доходу на утримання його дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Сторони перебували у шлюбі з 13 вересня 2012 року, який 25 травня 2020 року рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова розірвано (а.с.6). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09.01.2016 року Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Дитина [PERSON] мешкає разом з позивачем [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи. За змістом частини першої статті 160\~СК\~України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Позивачка в позовній заяві зазначає, що відповідач не бажає добровільно надавати аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Проте вказані обставини спростовуються наданими відповідачем довідками Головного управління ДСНС України в Харківській області, з яких вбачається, що з відповідача - [PERSON] утримувалися аліменти з 01.03.2020 року по 30.11.2022 року згідно заяви [PERSON] у розмірі 25% з грошевого забезпечення, згідно чинного законодавства на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , та перераховувалися на картку ПриватБанку № [NUMBER] [PERSON] (а.с. 18-19, 40). Не зважаючи на той факт, що відповідач здійснював переказ грошових коштів позивачці в якості аліментів на утримання дитини [PERSON] , позивачка в свою чергу не позбавлена можливості стягнути з відповідача аліменти на підставі рішення суду. Відповідно ч. 2 ст.\~51\~Конституції\~України обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов`язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15.05.2006 року №3 роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В той же час в ч. 5 ст. 183 СК України передбачено право того з батьків, разом з яким проживає дитина звернутися до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів. Аналізуючи наведені вище норми законодавства, можна дійти висновку, що законодавцем з метою забезпечення потреб дитини та захисту її інтересів визначений мінімальний розмір аліментів в частці від доходу платника, на який позивач вправі заявити безспірну вимогу про їх стягнення. Відповідач є працездатним, відомостей про наявність на утриманні відповідача непрацездатних членів сім`ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину останнім не надано. Необхідно відмітити, що позивачкою заявлено вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у мінімальному розмірі, в той час як відповідач по справі є працездатною особою, має законодавчо встановлений обов`язок надавати матеріальну підтримку спільній дитині [PERSON] , обставин, які б свідчили про відсутність можливості у відповідача надавати таку допомогу не встановлено, даних про наявність інших утриманців не надано. Всебічно та повно дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд задовольняє позовні вимоги та визначає розмір аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Задовольняючи позовні вимоги, суд одночасно стягує з відповідача судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп. на користь держави, оскільки позивач звільнений від сплати цих сум. На підставі викладеного і

Outcome: approved