Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав, у позовній заяві посилається на те, що [INFO] народився [PERSON] , матір`ю якого є [PERSON] , а батьком - [PERSON] 27 грудня 2016 року згідно рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. На даний час неповнолітній [PERSON] проживає разом із своєю бабусею [PERSON] , [INFO] в будинку. [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Мати хлопчика лається, грубо відноситься до нього, не хоче його годувати, доглядати. Батько не проживає разом з дитиною та не бере участі в його вихованні. Згідно характеристики Валякузьмінської гімназії неповнолітній [PERSON] відвідує шкільну установу. Зарекомендував себе як дисциплінований, скромний, доброзичливий, врівноважений хлопець. Батьки не цікавляться успіхами дитини, не приходять на батьківські збори, не реагують на зауваження класного керівника. Батьки не проявляють інтересу до успіхів та невдач дитини. Відповідно до характеристики Волоківської сільської ради від 11.11.2022 року [PERSON] (батько дитини) характеризується з боку виконкому сільради посередньо. Періодично зловживає алкогольними напоями, не приділяє уваги вихованню дитини, фінансово не підтримує, подає поганий приклад. Про той факт, що [PERSON] проживає окремо від дитини та не займається вихованням дитини, не доглядає за ним свідчить і характеристика Волоківської сільської ради №19 від 12.10.2022 року. Згідно заключення ЛКК Глибоцької районної поліклініки №1689 від 16.09.2021 року [PERSON] страждає на шизофренію. Також у [PERSON] . II-га група інвалідності у зв`язку з психоневрологічним захворюванням, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12ААА №799207. Мати дитини неналежно виховує [PERSON] , та вчиняє щодо нього психологічне, економічне, фізичне насильство з приводу чого зафіксовані неодноразові звернення на спецлінію 102. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав затвердженого виконкомом Волоківської сільської ради від 06.12.2022 року №65-11/22 орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх сина [PERSON] . Зважаючи на вищевикладене, просить суд ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх сина [PERSON] . В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, її представниця [PERSON] в судовому засіданні підтвердила обставини викладені в позові, просила суд його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, в своїх поясненнях вказав, що на даний час проживає окремо від дитини, змоги матеріально її забезпечити не має, тому не може взяти сина до себе, щоб вони проживали разом. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, жодних клопотань до суду не подавала. Представник третьої особи Волоківської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, однак представник сільської ради направив до суду заяву, в якій справу просить розглядати без їх участі, винести рішення в інтересах дитини. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] . Його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . 27 грудня 2016 року рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Акту №37 від 12 жовтня 2022 року виданого Волоківською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області встановлено, що [PERSON] кидає різного роду предмети, сварить та грубо відноситься до свого сина - [PERSON] , [INFO] . Зі слів сусідів, хлопчик проживає в одному будинку з бабусею [PERSON] , [INFO] , так як мама не хоче за ним доглядати і годувати. Проживають вони за однією адресою: [ADDRESS] , але перебувають у різних будинках. Батько [PERSON] не проживає з ними і не бере участь у вихованні і утриманні [PERSON] . Згідно довідки про склад сім`ї виданої Волоківською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, [PERSON] прописана за адресою [ADDRESS] , до складу її сім`ї входять: донька - [PERSON] , [INFO] ; внук - [PERSON] , [INFO] . Згідно характеристики Валякузьмінської гімназії неповнолітній [PERSON] відвідує шкільну установу. Зарекомендував себе як дисциплінований, скромний, доброзичливий, врівноважений хлопець. Батьки не цікавляться успіхами дитини, не приходять на батьківські збори, не реагують на зауваження класного керівника. Батьки не проявляють інтересу до успіхів та невдач дитини. Відповідно до характеристики Волоківської сільської ради від 11.11.2022 року №32, [PERSON] характеризується з боку виконкому сільради посередньо. Періодично зловживає алкогольними напоями, не приділяє уваги вихованню дитини, фінансово не підтримує, подає поганий приклад. Згідно характеристики Волоківської сільської ради від 12.11.2022 року №19, [PERSON] характеризується з боку виконкому Волоківської сільської ради, як психічно неврівноважена людина, хворіє на шизофренію. Розлучена, має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Не виховує його і не доглядає за ним. Догляд за неповнолітнім здійснює бабуся [PERSON] , [INFO] . Неодноразово надходили скарги в поліцію від її матері, що вона жорстоко відноситься до сина і до матері. Здійснювала спробу суїциду. Відповідно до заключення ЛКК Глибоцької районної поліклініки №1689 від 16.09.2021 року [PERSON] страждає на шизофренію. Також у [PERSON] II група інвалідності у зв`язку з психоневрологічним захворюванням, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12ААА №799207. Згідно відповіді Національної поліції України Головного управління національної поліції в Чернівецькій області від 01.11.2022 року, відповідно до даних інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» на спецлінію «102» ГУНП в Чернівецькій області, щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , надходило звернення (повідомлення) від громадянки [PERSON] , відносно неналежного виховання та вчинення психологічного, економічного і фізичного насильства щодо нього з боку його матері [PERSON] та особисто щодо [PERSON] , 3 рази, а саме: 13 січня 2022 року, 27 травня 2022 року та 01 вересня 2022 року. Згідно рішення виконавчого комітету Волоківської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області №65-11/22 від 06.12.2022 року, вирішено вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх сина [PERSON] . У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, ЄСПЛ зауважував, що якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] останні роки не турбуються про свою дитину, їх син [PERSON] постійно проживає з бабусею, яка забезпечує його життя, дбає про фізичний та моральний розвиток. Суд вважає, що відповідачами свідомо обрано такі життєві умови, за якими їх участь у вихованні дитини є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про їх ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. Встановлені обставини свідчать про наявність підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя. Таким чином, врахувавши конкретні обставини справи, якнайкращі інтереси дитини, а також те, що відповідачка фактично не виконує свої батьківські обов`язки тривалий проміжок часу, суд дійшов висновку про застосування до відповідачки крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав. ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти Росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами Російської Федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Аналізуючи всі обставини справи, суд вважає, що наявні у справі докази свідчать про ухилення відповідачів від обов`язків по вихованню дитини та, з урахуванням наведених конкретних обставин справи, є достатньо підстав для застосування до відповідачів вказаного крайнього заходу впливу у виді позбавлення батьківських прав. Згідно з п. 2 ст.166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як передбачено статтею 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення потреб та інтересів дитини, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, розміру мінімальної заробітної плати та обставини, які зазначені в ст. 182 СК України, розмір аліментів слід визначити у розмірі 1 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Як передбачено ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved