Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

22 листопада 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] , по відношенню до його неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] та стягнення із [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ( одна четверта ) частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого законодавством для дитини відповідного віку, починаючи з 22 листопада 2022 року до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який був зареєстрований 05 жовтня 2012 року відділом ДРАЦС Попаснянського районного управління юстиції Луганської області, про що зроблено актовий запис про шлюб № 103. Від шлюбу вони мають спільну дитину, сина - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, 14 січня 2015 року рішенням Попаснянського районного суду Луганської області шлюб було розірвано. Наразі вона уклала шлюб с [PERSON] . Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами [PERSON] , станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, не спілкується дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач більше 7 років (майже с моменту народження дитини) усунувся від покладених законом на нього, як батька обов`язків, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Відповідач ухиляється від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Відповідач являється працездатним, має задовільний стан здоров`я, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, повнолітніх дочки, сина - не має. Проте, відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України обов`язку утримувати дитину. Вважала, доцільним стягувати з доходів відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки, відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться навчанням, підготовкою до самостійного життя: не забезпечує необхідного харчування; не спілкується з ним; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, свідомо нехтуючи своїми обов`язками, тому позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини відповідає інтересам неповнолітньої дитини. Ухвалою судді від 02 грудня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання . Ухвалою суду від 26 грудня 2022 року залучено до участі у справі Виконавчий комітет Миргородської міської ради, як орган опіки та піклування. Ухвалою суду від 09 січня 2023 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. Суду пояснила, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем з 2012 по 2015 рік. В 2015 році відповідач ймовірно виїхав з України, місце його перебування вона не знає. Вихованням сина займається її чоловік [PERSON] . Дитина сприймає його як свого батька. Оскільки [PERSON] не займається вихованням дитини , не піклується про сина, тому з метою подальшого усиновлення дитини чоловіком вважала за необхідне позбавити його батьківських прав. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник позивача, адвокат Акрітов П.К. вважав за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його неповнолітнього сина [PERSON] , в інтересах дитини, так як дитина не знає іншого батька, окрім того, що з ним проживає. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, З 2015 року його місце проживання не відоме, не вчиняв і не вчиняє дії для спілкування з дитиною .Оскільки позбавлення батьківських права не звільняє батька дитини від обов`язку по утриманню дитини, просив стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі частини доходу відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про місце та час розгляду справи належно повідомлений шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Миргородського міськрайонного суду, офіційного веб-порталу судової влади (а.с. 43,51). Представник третьої особи Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області, як органу опіки та піклування при вирішенні справи покладався на розсуд суду, підтримала висновок про неможливість надання висновку про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] , у зв`язку з відсутність необхідної інформації від батька дитини (а.с. 52-53). Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона до розірвання шлюбу з батьком дитини проживала в місті Попасна із сім`єю позивачки , яка є її донькою. Після розірвання шлюбу в 2015 році відповідача вона не бачила. З 2015 року і до цього часу про відповідача їй нічого не відомо. На той час внуку [PERSON] було 2 роки. Свідок [PERSON] повідомила, що її син [PERSON] проживав в незареєстрованому шлюбі з позивачкою з 2017 року. [PERSON] вона не бачила жодного разу. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він з 2016 року проживає разом з позивачем, та виховує [PERSON] . [PERSON] він жодного разу не бачив та не чув про нього від дружини, де той проживає йому не відомо. Враховуючи згоду позивача суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.223 ч.4 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст.280 ЦПК України. Заслухавши позивача та її представника, свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», ч.2 ст.150 СК України батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей, а за ухилення від виконання своїх обов`язків, відповідно до ст.164 СК України можуть бути позбавлені батьківських прав. Верховний Суд України в ч. 2 п.16 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до вимог ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 1989 року та ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько( -ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 180 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] видане 05 липня 2017 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Попаснянського районного управління юстиції у Луганській області (а.с. 12). Відповідно до довідки №163 від 09.11.2022 виданої Комунальною установою «Попаснянський ліцей №1» дитина [PERSON] навчається в четвертому класі КУ «Попаснянський ліцей №1» і його батько не бере усаті у вихованні дитини, не відвідує батьківські збори й заходи для батьків та дітей (а.с. 15). Місце перебування [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] згідно довідки від 28.04.2022 №1632-5001088572 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.13). Місце перебування [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] згідно довідки від 18.04.2022 №1632-5001089030 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.14). Рішенням Попаснянського районного суду Луганської 14 січня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 10). 31 липня 2020 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , відповідно до свідоцтва про шлюб від 31.07.2020 (а.с.11). Виконавчим комітетом Миргородської міської ради надано висновок про неможливість надання висновку про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] , у зв`язку з відсутність необхідної інформації від батька дитини (а.с. 52-53). Пунктом 18 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголошено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Суд вважає що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] , по відношенню до його неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , необхідно відмовити за недоведеністю необхідності позбавлення батьківських права виходячи з наступного. Позивачем всупереч вимог ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин викладених в позові та достатньої інформації про батька дитини, який проживає окупованій російською федерацією території України,що позбавило можливості надати органом опіки та піклування висновок щодо розв`язання спору, відповідно до вимог ст. 19 СК України . З пояснень свідків вбачається, що про обставини по спору, а саме ухилення відповідача від виконання обов`язків по вихованню сина, їм відомо зі слів позивачки. Відповідач проживає на тимчасово окупованій російською федерацією території України, Попаснянській територіальній громаді, відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309. Довідка №163 від 09.11.2022 видана Комунальною установою «Попаснянський ліцей №1» про те, що дитина [PERSON] навчається в четвертому класі КУ «Попаснянський ліцей №1» і його батько не бере участі у вихованні дитини, не відвідує батьківські збори й заходи для батьків та дітей, на думку суду не може бути беззаперечним доказом на підтвердження позовних вимог, оскільки судом встановлено і не заперечується позивачкою, що син проходить навчання дистанційно, і з 18.04.2022 проживає в м. Миргород відповідно до довідки №1632-5001089030 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.14,15). Доказів щодо стану здоров`я та матеріального становища дитини, доказів стану здоров`я відповідача по справі [PERSON] , як платника аліментів, та доказів стану здоров`я та матеріального становища позивача по справі [PERSON] , як стягувача, а також доказів перебування на утриманні у відповідача непрацездатних осіб та інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів - сторони суду не надали та не повідомили. Разом з тим, відповідач, як батько дитини, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, дитина проживає разом з матір`ю, позивачем по справі, тому підлягають стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого законодавством для дитини відповідного віку, починаючи з 22 листопада 2022 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог - що зумовлює стягнення з відповідача [PERSON] на користь держави 992 гривні 40 копійок судового збору пропорційно до задоволення заявлених позовних вимог. Відповідно до п.1. ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial