Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-09 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернулася із вказаним позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про звільнення від сплати заборгованості по аліментах та зменшення розміру аліментів. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що згідно з наказом Подільського районного суду м. Києва від 16 лютого 2018 року, виданим у справі №758/1266/18, із неї стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 25 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного судового наказу Шевченківським районним відділом Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження №63015059. Позивачка зазначає, що виконувала судовий наказ від 16 лютого 2018 року, виданий Подільським районним судом м. Києва про сплату аліментів добровільно, шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок в банківській установі, відкритий відповідачем [PERSON] , і такі платежі на картковий рахунок, зазначений в квитанціях про сплату аліментів, здійснювалися саме за погодженням із батьком. Водночас, державним виконавцем під час здійснення перерахунку по заборгованості за аліментами не взято до розгляду квитанції про сплату аліментів, оскільки згідно виконавчого документа №758/1266/18 від 16 лютого 2018 року, виданого Подільським районним судом м. Києва, стягувачем у ньому зазначено [PERSON] , а в квитанціях отримувачем зазначений [PERSON] . Згідно проведеного державним виконавцем перерахунку від 18 грудня 2020 року заборгованість зі сплати аліментів за період з 25 січня 2018 року по 01 листопада 2020 року становить 77 358,38 грн. Крім того, позивачка зазначає, що за період з 25 січня 2018 року по 01 листопада 2020 року сума перерахованих аліментів щомісячно, у добровільному порядку, на картковий рахунок на виконання судового наказу Подільського районного суду м. Києва від 16 лютого 2018 року на утримання сина [PERSON] склала 32599,05 грн., що підтверджується копіями квитанцій. 07 вересня 2017 року у позивачки народився син та з 30 жовтня 2017 року вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тимчасово втративши працездатність. Позивачка стверджує, що у період, з якого стягувалися аліменти, а саме у І та ІІ кварталі 2018 року, ІІІ та IV кварталі 2019 року, І кварталі (січень) 2020 року, єдиним її джерелом доходу була соціальна допомога при народженні дитини, з якої утримання аліментів не провадиться, тому вона вважає, що обґрунтованим є розмір аліментів, виходячи з мінімального їх розміру, згідно судового наказу не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому зазначає, що у період коли вона отримувала допомогу по безробіттю з 14 червня 2018 року по 14 червня 2019 року, обґрунтованими є аліменти у розмірі 1/4 частини від отриманої допомоги, виходячи із отриманих сум за ІІІ квартал 2018 року та за IV квартал 2018 року, за І та ІІ квартали 2019 року. У зв`язку з наведеним, позивачка [PERSON] просить суд звільнити її від сплати заборгованості по аліментах у розмірі 67 623,73 грн. за період з 25 січня 2018 року по 01 листопада 2020 року, з урахуванням часткової оплати аліментів, що підтверджується квитанціями та зміною матеріального становища позивачки. Крім того, просить суд змінити розмір стягуваних з неї аліментів та стягувати з неї на користь відповідача аліменти на утримання їхнього сина у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Одночасно із поданням позовної заяви до суду позивачкою було подано заяву про забезпечення доказів, у задоволенні якої судом відмовлено згідно з ухвалою від 25 січня 2021 року. Ухвалою суду від 18 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов. 23 березня 2021 року [PERSON] через представника [PERSON] подав до суду зустрічний позов до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. 29 березня 2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на їх безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, відповідач зазначає, що з 2015 року позивач повністю відмовилася від утримання дитини, мотивуючи це тим, що їй треба будувати власне особисте життя, покинула 8-річного сина та з того часу не купувала дитині ані одягу, ані їжі, не забезпечувала відшкодування витрат на лікування та фізичний розвиток, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з позивачки аліментів. Відповідач стверджує, що позивачка не виконувала судовий наказ в добровільному порядку. Вказує на те, що з 2017 року син почав професійно займатися футболом та вмовив позивачку почати частково компенсувати додаткові витрати на заняття з футболом. За його згодою дитині була відкрита особиста карта, на яку позивач спрямовувала кошти виключно для занять футболом, доказом чого є відповідні квитанції, за якими протягом трьох років здійснювалися оплати за тренування, змагання, форму, участь у турнірах. Також на картку сина позивачкою перераховувалися грошові кошти без призначення платежу, на подарунок до свят, що свідчить про те, що кошти спрямовувалися виключно дитині для її додаткових витрат. Відповідач посилається на те, що всі кошти, які надходили на картковий рахунок дитини, є додатковими витратами у розумінні статті 185 Сімейного кодексу України та витрачені на його заняття футболом. Також відповідач зазначає, що позивачка отримувала доходи з різних джерел, інформація міститься в у Відомостях з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, не враховуючи допомоги при народженні дитини, в тому числі була зареєстрована як безробітна в Подільській районній філії Київського міського центру зайнятості з 14 червня 2018 року по 14 червня 2019 року та отримувала дохід. Крім того, відповідачу стало відомо, що позивачка 07 листопада 2018 року придбала автомобіль на підставі договору - купівлі продажу та здійснила витрати на придбання рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Крім того, у позивачки наявна нерухомість, а саме квартира, яка розташована за адресою [ADDRESS] , що належить їй на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого 17 вересня 2015 року Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м. Києві. Відповідач також посилається на те, що позивачка замовчує той фак, що друга народжена дитина досягла вже трирічного віку, а починаючи з 13 лютого 2020 року по теперішній час вона працює на посаді бухгалтера в ТОВ «Вест Мілз». Крім того, чоловік позивачки [PERSON] має у власності будинок, розташований за адресою [ADDRESS] , земельну ділянку, розташовану у м. Києві, та автомобіль марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2004 року випуску. 07 квітня 2021 року представником позивача - адвокатом Дроботько О.В. подано до суду відповідь на відзив. 23 квітня 2021 року представником відповідача - адвокатом Поддимай А.Б. подано до суду заперечення на відповідь на відзив. Ухвалою суду від 22 липня 2021 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та повернуто зустрічну позовну заяву разом із додатками [PERSON] . Крім того, 22 липня 2021 року судом постановлено ухвалу про витребування доказів по справі та про приєднання доказів до матеріалів справи. У судове засідання сторони не з`явилися, від представників сторін надійшли клопотання, у яких вони просять проводити розгляд справи за відсутності сторін та їх представників. Представник третьої особи - Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, пояснень по суті спору до суду не подав. З огляду на наведене, а також враховуючи наявність в матеріалах справи вищезазначених клопотань представників сторін, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників справи, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно дослідивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16 лютого 2018 року Подільським районним судом м. Києва видано судовий наказ у справі №758/1266/18, яким стягнуто з позивачки [PERSON] на користь відповідача [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 25 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного судового наказу державним виконавцем Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження №63015059. Надаючи оцінку спірним правовідносинам cтосовно вимог про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.2 ст.181 СК України право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї. Таке тлумачення цієї норми міститься також в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно зі ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення. Правилами ч. 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до положень ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд у випадках, передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України з 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 13 січня 2021 року у справі № 2-751/2007, право на обрання порядку звернення до суду належить заінтересованій особі. В свою чергу, суд має захистити інтереси особи, незалежно від обраного нею способу, як в порядку позовного провадження, так і в порядку контролю за виконанням судового рішення. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України. У справі, яка розглядається, позивачка посилається як на обставину, що має істотне значення для звільнення її від сплати заборгованості за аліментами, на те, що сплачувала аліменти у добровільному порядку за період з 25 січня 2018 року по 01 листопада 2020 року, що підтверджується квитанціями про оплату, однак державним виконавцем не було враховано відповідні платежі у рахунок сплати аліментів. Також позивачка зазначає, що перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тимчасово втративши працездатність, та отримувала соціальну допомогу, у зв`язку з чим її матеріальне становище значно змінилося. Судом приймаються до уваги такі її доводи, оскільки вони підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, зокрема, квитанціями про сплату аліментів. Звертаючись до суду, позивачка також зазначила, що згідно довідки-розрахунку, складеної 18 грудня 2020 року державним виконавцем Шевченківського районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андросович Н.В., розмір заборгованості по сплаті аліментів за період з 25 січня 2018 року по 01 листопада 2020 року становить 77 358,38 грн. Позивачка надала на підтвердження сплати аліментів квитанції, які підтверджують перерахування нею коштів на користь дитини. Як вбачається з матеріалів справи, у неповнолітнього [PERSON] відкритий картковий рахунок, він має свою картку «Юніор» в АТ КБ «ПриватБанк», на цю картку [PERSON] здійснювала перерахування аліментів з призначенням платежу «аліменти на неповнолітнього [PERSON] » та місяць, за який їх сплачено. Відповідач стверджує, що вказані грошові кошти були сплачені в якості додаткових витрат на утримання сина [PERSON] . Водночас відповідачем на підтвердження наявності зобов`язання позивачки сплачувати йому додаткові витрати суду не надано. Відповідно до положень статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до ЦК України. Судом встановлено, перераховані позивачкою кошти з 25 січня 2018 року по 01 листопада 2020 року у розмірі 23844, 00 грн. є платежами, що здійснені в рахунок сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] . Позивачкою також додатково сплачено заборгованість по аліментах за 2018 - 2020 роки у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у сумі 8755,05 грн., що підтверджується відповідною квитанцією. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09 вересня 2017 року, виданого Солом`янським районним у м. Києві відділом ДРАЦС ГТУ юстиції у м. Києві, [INFO] у [PERSON] народився син [PERSON] . Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків станом 25 листопада 2020 року, наданих ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДПС у м. Києві, вбачається, що єдиним джерелом доходу позивачки у І та ІІ кварталі 2018 року, ІІІ та ІV кварталі 2019 року, І кварталі (січень) 2020 року, була соціальна допомога при народженні дитини. Відображені у відомості суми за 2018, 2019, 2020 роки, які зазначені у розмірі 2580,00 грн., є соціальною допомогою, що виплачується по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Встановлено також, що з 14 червня 2018 року по 14 червня 2019 року позивачка була зареєстрована як безробітна у Подільській районній філії Київського міського центру зайнятості та у визначений період отримувала допомогу по безробіттю. За змістом ч. 3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Також, відповідно до статті 81 Сімейного кодексу України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч. 1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержав за час, протягом якого не провадилось їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Відповідно до ч.4, 10, 12 п.12 Постанови Кабінету Міністрів України №146 від 26 лютого 1993 року «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» утримання аліментів не провадиться з допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами, одноразової допомоги при народженні дитини, допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Як встановлено судом, позивачка за період розрахованої їй заборгованості зі сплати аліментів отримувала соціальну допомогу за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а у період з 14 червня 2018 року по 14 червня 2019 року отримувала допомогу по безробіттю. Разом із цим, з матеріалів справи також вбачається, що державний виконавець нараховував заборгованість за аліментами у вказані періоди, виходячи із середньої заробітної плати штатного працівника для даної місцевості. Ураховуючи вид та розмір доходу позивачки, суд вважає за можливе звільнити позивачку частково від сплати заборгованості за аліментами, яка виникла за період з січня по червень 2018 року, з липня по грудень 2019 року, за січень 2020 року, до розміру 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а у період з 14 червня 2018 року по 14 червня 2019 року - до розміру 1/4 частини від отриманого доходу. У зв`язку з наведеним, за період з 25 січня 2018 року по 01 листопада 2020 року позивачка має бути звільнена частково від сплати заборгованості за аліментами, нарахованої державним виконавцем згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 18 грудня 2020 року на суму 43779 грн., що становить різницю між нарахованою сумою заборгованості за вказаний період та сумою 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за той же період, сумою отриманою як допомогу по безробіттю з 14 червня 2018 року по 14 червня 2019 року, у розмірі 1/4 від отриманої допомоги. Згідно розрахунку заборгованості борг позивачки за період з 25 січня 2018 року по 01 листопада 2020 року становить 77358, 38 грн. Отже, часткове звільнення позивачки від сплати заборгованості за вказаний період становить 67 623,73 грн. (23844,00 + 43779,00). Від сплати вказаної суми заборгованості суд частково звільняє позивача на загальну суму 67 623, 73 грн. Загальна сума заборгованості до сплати становить 9734, 65 грн. (77358, 38 - 67623, 73). Із урахуванням наведеного, суд вважає доведеними твердження позивачки, наведені нею в обґрунтування позову у цій частині. При цьому суд враховує, що відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження його заперечень щодо позовних вимог. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи вищезазначені положення законодавства, а також враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для звільнення позивачки від сплати заборгованості по аліментах за період з 25 січня 2018 року по 01 листопада 2020 року на загальну суму 67 623,73 грн. на утримання [PERSON] , [INFO] , за судовим наказом №758/1266/18, виданим Подільським районним судом міста Києва 16 лютого 2018 року. Вирішуючи позовні вимоги в частині зменшення розміру аліментів на утримання дитини, суд керується наступним. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У відповідності до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу вказаних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Обґрунтовуючи позовні вимоги про зменшення розміру аліментів до 1/6 частини, позивач посилається на те, що після винесення судового наказу її матеріальне становище значно змінилося. Проте суд не погоджується з такими доводами позивачки, оскільки належних доказів на підтвердження зміни свого матеріального становища нею до суду не надано. Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Із урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у цій частині є необґрунтованими та недоведеними, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial