Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

[PERSON] 28.12.2022 року звернулась в Залізничний районний суд м.Львова з позовом до ДП «Львівський державний завод «Лорта» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 48731,17 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що\~вона працювала бухгалтером першої категорії відділу (580) на ДП «ЛЗД «ЛОРТА», а 08.07.2020 року була звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Станом на день звільнення з роботи відповідач не виплатив позивачу заборгованість із заробітної плати, а остаточний розрахунок з позивачем відповідач здійснив 04.10.2022 року. Просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 48731,17 грн. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 29.12.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 07.02.2023 року уповноважений представник відповідача подала суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки постановою Львівського апеляційного суду від 09.06.2022 року з відповідача на користь позивача стягнуто 47893,95 грн. ненарахованої та невиплаченої заробітної плати. Вказана сума була виплачена у виконавчому провадженні, яке було відкрито на підставі виконавчого листа. Зазначила, що грошові кошти по виконавчих листах стягуються з рахунку ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» періодично в порядку черговості, а відтак відповідачу невідома черговість перерахування грошових коштів стягувачам. Таким чином, жодної вини відповідача щодо отримання грошових коштів позивачем лише 04.10.2022 року немає. Однак, якщо суд прийде до переконання про необхідність стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то просить зменшити розмір відшкодування, оскільки ДП «ЛДЗ «Лорта» є державним підприємством військово-оборонної галузі та входить до складу українського оборонного промислового комплексу. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178\~ЦПК України та ч.5 ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Згідно з ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 12, 81\~ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 04.10.2000 року працювала бухгалтером першої категорії відділу (580) на ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», і з 08.07.2020 року була звільнена з підприємства за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.9) Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 03.06.2021 року у цивільній справі №462/1041/21 стягнуто із ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» на користь [PERSON] 217646,43 грн. заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, за період з січня 2008 року по липень 2020 року, у розмірі 109965,18 грн. Постановою Львівського апеляційного суду від 09.06.2022 року рішення Залізничного районного суду м.Львова від 03.06.2021 року скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено частково, стягнуто з ДП «ЛДЗ «Лорта» на користь [PERSON] 47893,95 грн. ненарахованої та невиплаченої заробітної плати. Також встановлено та підтверджується випискою по рахунку від 06.10.2022 року, що на картковий рахунок позивача 04.10.2022 року зараховано 38555,63 грн. (а.с.34) на виконання постанови Львівського апеляційного суду від 09.06.2022 року. Згідно з статтею 117\~КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Таким чином, законодавець, встановивши обмеження щодо виплати роботодавцем працівнику сум середнього заробітку за час затримки терміном у шість місяців, закріпив на законодавчому рівні застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності під час вирішення вказаної категорії трудових спорів, про необхідність застосування яких Велика палата Верховного суду зазначила в постанові від 26.06. 2019 року у справі №761/9584/15-ц. У Рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 року № 5-р(I)/2019 (абзаци четвертий, п`ятий пункту 5 мотивувальної частини) зазначено, що за змістом частини 1 статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування. Таким чином, Закон спрямований на регулювання тих правовідносин, які виникнуть після набрання ним чинності, а трудові правовідносини, що виникли раніше, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду \~у постанові від 16 січня 2018 року у справі № 61-590св17 висловив позицію, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати /компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо/. У пункті 20 Постанови Пленуму\~ВСУ №13\~від 24.12.1999\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~про оплату\~праці» судам роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред?явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117\~КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Середній заробіток працівника судом розраховується відповідно до статті 27\~Закону України\~«Про оплату\~праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. Згідно довідки ДП «ЛДЗ «Лорта» №76 від 04.09.2020 року заробітна плата [PERSON] за останні два календарні місяці перед звільненням травень-червень 2020 року становить 7674,13 (2210,18 + 5464,13) грн. (а.с.14) Враховуючи, що позивачем було відпрацьовано за травень-червень 2020 року 20 (4+16) робочих днів, то її середньоденна заробітна плата складає 383,71 грн. (12830,74 грн. : 38 дні). Отже, середній заробіток, який підлягає виплаті за весь час затримки обчислюється шляхом множення 383,71 грн. (середньоденна заробітної плати) на кількість робочих днів за весь час затримки, але не більше шести місяців. Таким чином, середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати позивача за шість місяців, тобто з 09.07.2020 року по 09.01.2021 року становить: 383,71 грн. х 127 = 48731,17 грн. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача середній заробіток за весь час затримки виплати у розмірі 48731,17 грн., без урахування податків та інших обов?язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 992,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (а.с.1).

Outcome: approved