Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

Позивач 26 квітня 2021 року звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів. У позовній заяві зазначив, що з 26 січня 2008 року по 14 лютого 2017 року він перебував у шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу вони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2017 року з нього на користь відповідача було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Але з січня 2021 року і до даного часу неповнолітній [PERSON] проживає з позивачем та перебуває на його утриманні. Відповідач участі в утриманні дитини не бере. Тому позивач просив суд припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідача на утримання сина, [PERSON] , стягнутих рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2017 року у справі №644/9898/16-ц. Також просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 червня 2021 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 14 березня 2022 року №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ окремих судів Донецької, Запорізької та Харківської областей. Відповідно до даного Розпорядження справи, які перебували в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова та Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, підсудні Київському районному суду м. Полтави. Справа № 644/3770/21 також передана на розгляд до Київського районного суду м. Полтави. Після цього справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 14 ЦПК України, передано на розгляд судді Самсоновій О.А. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 21 жовтня 2022 року справу прийнято до свого провадження, розгляд справи вирішено продовжувати в загальному позовному провадженні. Тому суд вирішив перейти до розгляду справи в загальному позовному провадженні. Відповідач відзиву на позов не надала. Ухвалою суду від 30 січня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про закриття провадження у справі. Інші заяви по суті справи або клопотання сторони суду не подавали. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Звернувся до суду з заявою, у якій просив справу розглянути за його відсутності. Також зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки не повідомила. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 30 січня 2008 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (а.с.10). Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2017 року у цивільній справі №644/9557/16-ц задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Шлюб, зареєстрований 26 січня 2008 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 11). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2017 року у цивільній справі №644/9898/16-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2016 року (а.с. 12). Як встановлено вказаним рішенням, дитина проживає разом з позивачем. Звертаючись до суду з позовом про припинення стягнення аліментів та про стягнення аліментів з [PERSON] , позивач посилається на те, що дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні, а відповідач жодних витрат на утримання дитини не несе. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження тієї обставини, що дитина проживає з ним, а не з матір`ю, позивач долучив до матеріалів справи копію довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 03 березня 2021 року №4240b631-44eb-4d8c-a78b-eab5d058af08, з якої вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровано місце проживання [PERSON] (з 25 листопада 1992 року) та [PERSON] (з 01 квітня 2008 року) (а.с.15). З наведеного вбачається, що місце проживання дитини було зареєстровано з позивачем і на час ухвалення Орджонікідзевським районним судом м. Харкова 07 квітня 2017 року у цивільній справі №644/9898/16-ц рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] . При цьому вказаним рішенням було встановлено, що дитина проживає з матір`ю (а.с.12). Інших доказів проживання дитини з ним, а не з відповідачем, позивач суду не надав. В той же час, звертаючись до суду з клопотанням про закриття провадження у справі, відповідач долучила до матеріалів справи докази, що підтверджують проживання дитини з нею, а не з позивачем. Так, згідно акту обстеження умов проживання від 17 листопада 2022 року, складеного комісією служби у справах дітей по Індустріальному району, комісією обстежено житло за адресою: [ADDRESS] . В результаті обстеження встановлено, що жито розташовано на 6 поверсі 9-поверхового будинку, складається з однієї кімнати в квартирі комунального типу з кухнею, туалетом, душевою кімнатою загального користування. Квартира оснащена централізованим опаленням, енергопостачанням. Умови проживання: кімната облаштована необхідними меблями та побутовою технікою. В кімнаті чисто, охайно. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: у дитини немає окремого спального місця (ліжка). Для навчання створені належні умови та наявне необхідне приладдя. Матір`ю створено належні умови для розвитку дитини (а.с. 62). Листом від 22 листопада 2022 року №02-22/906/21 Службою у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради Черкашиній В.І. наполегливо рекомендовано організувати для неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , окреме спальне місце, на яке дитина має право (а.с. 61). Як підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 04 травня 2022 року №1239-5001496221, фактичне місце проживання/перебування [PERSON] : [ADDRESS] (а.с.63). Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 27 червня 2022 року №1239-5001794626, фактичне місце проживання/перебування [PERSON] : [ADDRESS] (а.с.64). Оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту проживання дитини з ним, а не з відповідачем [PERSON] . Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частин 1 - 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За вимогами ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оскільки позивачем не доведено, що дитина проживає з ним, а не з відповідачем, підстави для припинення стягнення аліментів з [PERSON] та для стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] - судом не встановлені. Тому суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовив позивачу в задоволенні позову в повному обсязі, понесені ним судові витрати зі сплати судового збору за позовною вимогою про припинення стягнення аліментів відшкодуванню йому не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed