Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

Позивач 16.08.2021 року звернулася до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України та просить стягнути з відповідача на свою користь 56 676 грн страхового відшкодування, як грошову компенсацію за понесені витрати на поховання загиблого. В обґрунтування позову зазначено, що 22.02.2020 о 16:40 год. водій [PERSON] перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння без захисного мотошолому, керуючи мотоциклом Днепр 11, реєстраційний номер [NUMBER] з боковим причепом в якому перебував пасажир [PERSON] , рухався по сухому твердому покриттю вул. Тітова з боку вул. Маяковського в напрямку домоволодіння [ADDRESS] . Водій допустив втрату контролю над керуванням мотоцикла, внаслідок чого мотоцикл перекинувся на праву сторону, в результаті чого пасажир [PERSON] опинився затиснутий між мотоциклом та землею, внаслідок чого йому були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, які потягли за собою смерть останнього. Позивачка є дружиною загиблого. Станом на час ДТП відповідальність водія за спричинену шкоду життю третіх осіб не була застрахована, тому позов подано до МТСБУ. МТСБУ відмовилося в досудовому порядку відшкодувати шкоду. Розмір шкоди заявлений до стягнення відповідає максимальному - 12 мінімальних заробітних плат, хоча реально понесені витрати на поховання більші. Ухвалою суду від 17.08.2021 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 26.10.2021. До суду 06.10.2021 надійшов відзив МТСБУ, згідно якого заперечують проти задоволення позову. Відзив мотивовано тим, що кримінальне провадження відкрите щодо [PERSON] не завершене, тому позов передчасний і саме через це МТСБУ відмовила у відшкодуванні шкоди та повернеться до розгляду даного питання після ухвалення судом вироку, яким буде встановлену винну в ДТП особу. До суду 11.10.2021 надійшла відповідь на відзив від представника позивача [PERSON] , згідно якої зазначає, що відсутність кінцевого рішення у справі за обвинуваченням [PERSON] не може свідчить про відсутність страхового випадку та відсутності підстав для відшкодування МТСБУ завданої позивачу шкоди в межах суми страхового відшкодування, оскільки цивільно-правова відповідальність водія не була застрахована. Розгляд справи у судовому засіданні 26.10.2021 було відкладено внаслідок задоволення однойменної заяви представника відповідача, наступне засідання призначено на 01.12.2021. Ухвалою суду від 01.12.2021 провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальній справі №495/4424/20 за обвинувальним актом відносно [PERSON] . Ухвалою суду від 09.01.2023 провадження у справі було поновлено провадження у справі, судове засідання призначено на 07.02.2023. У судове засідання 07.02.2023 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. До суду 31.01.2023 від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про розгляду справи за відсутності представника позивача, вказала, що підтримують заявлені позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] звернувся до суду 07.02.2023 з заявою про розгляд справи за відсутності представника відповідача, заперечує проти позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 22.02.2020 о 18 год. 01 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода за участі водія [PERSON] , який керував мотоциклом «Днепр 11», про що свідчить довідка про дорожньо-транспортну пригоду №3020055669204894 від 06.05.2020 (а.с.33-34). [PERSON] помер [INFO] в с.Карналіївка Білгород-Дністровського району Одеської області про що Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) складено відповідний актовий запис №226 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.53). Згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №62020150000000197 від 22.02.2020 за ознаками кримінального правопорушення передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, обвинувачується [PERSON] , який 22.02.2020 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння без захисного мотошолому керуючи мотоциклом «Днепр 11» з боковим причепом, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не обрав безпечну швидкість руху, перед поворотом ліворуч не вжив заходів для зменшення швидкості та допусти втрату контролю над мотоциклом в результаті чого транспортний засіб перекинувся на праву сторону в результаті чого пасажир [PERSON] опинився затиснутим між мотоциклом і поверхнею землі, внаслідок чого йому були спричинені тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, садни, синці обличчя, перелом кісток основи черепа, крововиливу під м`які мозкові оболонки, садно тильної поверхні правої кисті, які у своїй множинності, поєднаності, поліморфізму, локалізації та механізму утворення потягнули за собою смерть останнього (а.с.24-31). Вищевказаний обвинувальний акт перебуває на розгляді в Білгород-Дністровському міськрайонному суду Одеської області, справа №495/4424/20 та наступне засідання призначено на 06.03.2023. З договору-замовлення №238 на організацію поховання та ритуальних послуг від 23.02.2020 вбачається, що вартість поховання склала 60 900 грн (а.с.16-17). Додано товарний чек №238 від 23.02.2020 щодо оплати вартості поховання (а.с.18). [PERSON] 30.04.2020 звернулася до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 22.02.2020 а с. Карналіївка Білгород-Дністровського району Одеської області (а.с.13-14) та з заявою про виплату страхового відшкодування, а саме витрат пов`язаних з похованням у розмірі 56 676 грн (а.с.15). У відповідь МТСБУ відзначило, що з метою підтвердження витрат на поховання має бути подано оригінал фіскального касового чеку або розрахункова квитанція, що відповідають Наказу Міністерства фінансів України №13 від 21.01.2016, товарний чек №238 не підтверджує понесені витрати на поховання. [PERSON] є дружиною загиблого [PERSON] з 08 липня 2010 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.51). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.49). Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.52). Відповідно до частини першої статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Частиною першою статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Згідно із пунктом 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Стаття 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до поняття «шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого», включає, зокрема, моральну шкоду, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника. Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункт 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Пунктом 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19 (провадження № 61-6775св20). Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). Верховний суд у постанові від 26.04.2022 у справі №184/1461/20-ц дійшов висновку про те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Тому, доводи відповідача про передчасність звернення до суду є не обґрунтованими. Питання щодо того чи є товарний чек належним доказом не досліджується судом, адже такі мотивуванні наведенні у відповіді МТСБУ на запит позивача в досудовому порядку, а не в даному судовому провадженні. Втім, варто звернути увагу, що до матеріалів справи не було долучено доказів власника транспортного засобу, а саме мотоцикла ДНЕПР 11. Також слід зауважити, що сторонами не долучено доказів того, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу не була застрахована. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 7 ст. 81 ЦПК України передбачає, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд приходить до висновку, що без наявності відомостей про власника транспортного засобу, який потрапив у дорожньо-транспортну пригоду та доказів відсутності полісу страхування цивільної відповідальності, не можливо вирішити питання про стягнення шкоди, а саме витрат на поховання, тому у задоволенні позову слід відмовити. Згідно ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволення позову, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed