Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

Акціонерне товариство\~«Страхова компанія\~«ІНГО» (далі\~ страхова\~компанія,\~позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі- [PERSON] , відповідач), в якому просить стягнути із відповідача на користь страхової компанії матеріальну шкоду в розмірі 10854,14 грн та судовий збір у розмірі 2270 грн. В обґрунтування позову зазначено, що між [PERSON] та АТ «Страхова компанія «ІНГО» був укладений поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АМ/4708920 (далі договір страхування), забезпечений транспортний засіб «ВАЗ», д.н. [NUMBER] . В період дії договору страхування, 18.03.2019 в с. Соколівське Кропивницького району Кіровоградської області, по вул. Садовій, б.\~30, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів ВАЗ., д.н. [NUMBER] (власник [PERSON] , водій [PERSON] ), «ВМW», д.н. [NUMBER] (власник [PERSON] , водій [PERSON] ), та «ЗАЗ», д.н. [NUMBER] (власник і водій [PERSON] ). Після ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, в результаті чого завдано матеріальних збитків. Відповідно до довідки поліції про ДТП та постанови Кіровоградського районного суду від 02.04.2019 [PERSON] є винною у скоєнні цієї ДТП. Потерпілий [PERSON] звернувся до позивача із заявою на виплату страхового відшкодування за подією, яка мала місце 18.03.2019 із участю застрахованого автомобіля, з метою отримання виплати страхового відшкодування. Позивач здійснив виплату страхового відшкодування в загальному розмірі 21708,28 грн. Відповідно до звіту №1901158 вартість автомобіля до ДТП становила 92440,80 грн, а вартість відновлювального ремонту без врахування фізичного зносу 186084,35 грн. Отже, у цьому випадку має місце фізичне знищення транспортного засобу. У зв`язку із чим, потерпілому [PERSON] виплата здійснювалася як різниця між вартістю транспортного засобу до (92440,80 грн) та після дорожньо-транспортної пригоди 69732,52 грн та за мінусом розміру франшизи за полісом (1000 грн). Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ», д.н. [NUMBER] , була застрахована на пільгових умовах. Згідно із ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України. Проте автомобілем керував не власник забезпеченого автомобіля [PERSON] , а відповідач [PERSON] .. Враховуючи зазначене, забезпечений транспортний засіб на момент ДТП використовувався із порушенням ст. 13 Закону. Враховуючи викладене, позивач звернувся із вимогою про стягнення 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування із відповідача, оскільки саме відповідач є особою відповідальною за завдану шкоду і забезпечений автомобіль. Ухвалою суду від 25.01.2022 (суддя Гершкул І.М.) провадження по справі відкрито та призначено до розгляду у спрощеному порядку з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 28.11.2022 після повторного автоматизованого розподілу між суддями цивільну справу до провадження прийнято суддею Квіткою О.О.. Представник позивача у позові зазначив, щоб здійснити розгляд справи без його участі, а також, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, представник позивача адвокат Ковальчук\~Ю.М. 03.06.2022 подала до суду відзив, в якому зазначила, що [PERSON] не є належним відповідачем по справі, а тому вимоги про стягнення з неї грошових коштів не можуть бути задоволені із вказаних підстав. [PERSON] не є стороною договору страхування полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4708920, а тому між нею та страховою компанією не виникало жодних договірних правовідносин, що виключає можливість стягнення з неї будь-яких відшкодувань за таким договором страхування. Враховуючи, що стороною договору страхування був [PERSON] , то і відшкодування фактичних витрат за таким договором має здійснюватися безпосередньо стороною такого договору, а не третьою особою, що не має відношення до укладеного договору. Крім того, вважає, що відповідно до ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати. Позивач, у разі дійсного порушення стороною умов п. 13.2 статті 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», мав би відмовити у виплаті страхового відшкодування, а не здійснювати виплати, після чого з третьої особи стягувати суму такого відшкодування. Оскільки позивач своєчасно не скористався своїм правом на відмову від здійснення страхової виплати, то він не має права на стягнення з [PERSON] суми страхового відшкодування у розмірі 10854,14 грн. У заяві від 23.01.2023 представник відповідача [PERSON] просила справу розглядати без її участі та відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч.2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Ч. 3 цієї ж статті зазначає, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У п. 30.1. ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (п. 30.2. ст. 30 цього ж закону). Згідно із п. 13.2. ст. 13 вказаного закону розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Між ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» та [PERSON] був укладений договір страхування № АМ/4708920 (далі за текстом - договір страхування), за яким застраховано транспортний засіб - «ВАЗ», д.н. [NUMBER] (а.с. 7). Як вбачається із вказаного договору [PERSON] сплатив лише 50% страхового платежу. 18.03.2019 в с. Соколівське Кропивницького району Кіровоградської області, по вул.\~Садовій, б. 30, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів ВАЗ., д.н. [NUMBER] (власник [PERSON] , водій [PERSON] ), «ВМW», д.н. [NUMBER] , (власник [PERSON] , водій [PERSON] ), та «ЗАЗ», д.н. [NUMBER] (власник і водій [PERSON] ) (а.с. 10-12). Постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 02.04.2019 у справі №\~390/422/19 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 13) . У висновку експертного дослідження № 1901158з від 23.08.2019 зазначено, що утилізаційна вартість автомобіля ВМW 320i, д.н. [NUMBER] , складає 69732,52 грн (а.с. 14). Відповідно до звіту №1901158 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу ВМW 320i, д.н. [NUMBER] , внаслідок його пошкодження станом на дату оцінки становить 92440,80 грн (а.с. 15-17). Згідно із страхового акту №2097788 від 05.09.2019 сума збитків складає 92440,80 грн, вартість ліквідних залишків 69732,52 грн (а.с. 18 на звороті). 18.03.2019 [PERSON] звернувся до позивача із заявою на виплату страхового відшкодування за подією та згідно із розпорядження № 2097788 [PERSON] перераховано страхове відшкодування у розмрі 21708,28 грн (а.с. 18-19). Враховуючи вищевикладене, а також те, що цивільно-правова відповідальність відповідача фактично на момент ДТП не була застрахована, проте саме відповідачем заподіяна шкода, до позивача перейшло право вимоги, яке потерпілий має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, здійснивши виплату страхового відшкодування, позивач має право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у межах фактичних витрат. Отже, у випадку керування водієм, з вини якого трапилась ДТП, страховик має право на подання позову до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст.\~247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов АТ «Страхова компанія «ІНГО» до [PERSON] про стягнення коштів підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2270,00 грн, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved