Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства «Київгаз», Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджі» про визнання дій незаконними, зобов`язання провести перерахунок заборгованості по сплаті за користування газом. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . Послуги з постачання природного газу надають відповідачі. Станом на 31 липня 2018 року за нею рахується заборгованість, при цьому [PERSON] не зрозумілий механізм нарахування заборгованості. Позивач вважає дії відповідачів щодо нарахування заборгованості незаконними, та просить суд зобов`язати відповідачів провести його перерахунок за період з серпня 2010 року на серпень 2018 року включно. в зв`язку з чим і звернулася з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позов, у зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю. Заслухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та споживачем житлово-комунальних послуг, в тому числі з постачання природного газу. Позивач отримує рахунки на сплату газу, згідно яких за нею рахується заборгованість . При цьому дані щодо розміру заборгованості надані АТ «Київгаз» та ДП «КиївГазЕнерджі» відрізняються. Відповідно до вимог ст. 16 ЗУ «Про засади функціонування ринку природного газу» в 2015 році відбулося реформування газової сфери, яке полягало у відокремленні функцій з постачання від функцій з розподілу природного газу. З 01 липня 2015 року АТ «Київгаз» продовжує здійснювати послуги з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на підставі ліцензії. АТ «Київгаз» у своїй діяльності керується чинним законодавством з питань розподілу природного газу, Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 рок №2494 та правилами постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг№2496 від 30.09.2015 року. Дані нормативно правові документи регулюють взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктом ринку природного газу, а також визначають правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем. Підпунктом 8 пункту 3 глави 2 розділу 1 кодексу ГРС визначено, що однією з основних функцій оператора ГРМ є забезпечення комерційного обліку природного газу, у тому числі приладового в газорозподільній системі. Відповідно до пп. 8 п. 3 глави 2 розділу 1 Кодексу ГРС, договір розподілу природнього газу є публічним та укладається шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору розподілу природного газу побутовим споживачем, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. За договором розподілу природнього газу оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природнього газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором. Пунктом 1 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС визначено, що визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Згідно з п. 4 гл. 4 розділу ІХ Кодексу ГРС побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу. У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу. Як встановлено судом, в судовому засіданні, [PERSON] не надавала щомісяцястаном на перше число показники лічильника газу, в зв`язку з чим нарахування природного газу здійснювалося оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання за відповідний період, що розраховувався, виходячи з групи споживання позивача, відповідно до п. 4 гл. 4 розділу ІХ Кодексу ГРС. Згідно акту №257/11 про демонтаж засобу вимірювальної техніки від 06 квітня 2018 рокув квартирі [PERSON] було знято лічильник газу для проведення періодичної повірки та зафіксовано показання газового лічильника 1 980 м.куб. Різниця між плановим місячним нарахуванням об`єму споживання природного газу за відповідний період, що розраховувалися позивачу, виходячи з групи його споживання та фактично зафіксованими показниками газового лічильника у вищевказаному акті склала 1 374 м. куб. природного газу. Пунктом 5 гл. 4 розділу ІХ Кодексу ГРС визначено, що оператор ГРМ відповідно до вимог Кодексу ГТС передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період оператору ГТС для проведення ним остаточної алокації по постачальнику споживача. Так, АТ «Київгаз» було передано інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу та спожитого нею природого газуза відповідний період оператору ГТС для проведенням остаточної алокації по постачальнику споживача ДП «КиївГазЕнерджі». Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких Суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77, ст. 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. В п. 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи не вбачається та в судовому засіданні не доведено, що АТ «Київгаз» та ДП «КиївГазЕнерджі» порушило права та інтереси позивача. Таким чином з врахуванням викладеного, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Оскільки в задоволені позову відмовлено, тому вимога позивача про стягнення судових витрат не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed