Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-16 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , у якому просить стягнути зі спадкоємця неповернуту спадкодавцем суму попередньої оплати за квартиру у розмірі 7850 доларів США. В обґрунтування позову зазначає, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 25.02.2005 року [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] . Восени 2013 року між [PERSON] та [PERSON] досягнута домовленість про продаж на користь [PERSON] квартири [ADDRESS] , на виконання якої остання передала брату - [PERSON] кошти в розмірі 8000 доларів США в рахунок оплати вартості нерухомості, що підтверджується розпискою від 01.10.2013 року. Оскільки грошові кошти передані в рахунок оплати вартості квартири, то вони є попередньою оплатою - авансом. 30.12.2014 року [PERSON] передала [PERSON] , а він прийняв від неї усі права, що їй належали у правовідносинах із [PERSON] та він став новим кредитором у правовідносинах із [PERSON] . Заміну кредитора оформлено письмово - договором. Вважає, що між ним та [PERSON] фактично мали місце договірні зобов`язання. Станом на квітень 2021 року квартира [ADDRESS] у його власність передана не була. Натомість, 22.04.2015 року, 02.12.2015 року та 02.10.2018 року йому через [PERSON] частково повернуто кошти на загальну суму 150 доларів США, по 50 доларів США кожного разу. Як наслідок, станом на квітень 2021 року розмір заборгованості становить 7850 доларів США. З метою захисту своїх прав, у квітні 2021 року, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неповернутої суми попередньої оплати за квартиру. Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 28.07.2021 року у справі № 536/665/21 відмовлено у відкриті провадження. Як зазначено в судовому рішенні [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується довідкою від Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 23.07.2021 №11492/01-32. Наголошує, що до вказаного моменту він як кредитор не був повідомлений про відкриття спадщини після [PERSON] . Станом на 07.02.2022 року сума попередньої оплати за квартиру йому не повернута. Враховуючи викладене вимушений звернутись з вказаним позовом до [PERSON] , яка є донькою [PERSON] та відповідно спадкоємцем першої черги за законом. Ухвалою суду від 01.09.2022 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 19.09.2022 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву [PERSON] у якому просить відмовити у задоволенні позову (том 1 а.с. 114-120). Вважає, що викладені [PERSON] у позовній заяві обставини є вигаданими, а надані документи на підтвердження позовних вимог - підробленими з метою створення штучних підстав для покладення на неї цивільно-правових зобов`язань. По-перше, в дійсності не існувало угоди між [PERSON] та [PERSON] , предметом якої була купівля-продаж квартири [ADDRESS] . По друге, їй не відомо, чи дійсно підпис від імені [PERSON] в розписці від 01.10.2013 року належить її батьку та чи отримував він відповідні кошти. Оскільки [PERSON] є сестрою [PERSON] , вона не могла не знати, що вказана квартира належала на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , кожному по 1/3 частці. Тому [PERSON] не міг одноособово продати зазначену квартиру. Також, вважає фіктивним та штучно створеним «заднім числом» документ про повернення боргу [PERSON] за розпискою від 01.10.2013 року, про що свідчить: вказівка на те, що гроші повертає не [PERSON] , а [PERSON] , яка не наділена повноваженнями діяти від його імені; документ про повернення коштів складений відразу за трирічний період, за відсутності окремих розписок, складених у відповідні періоду часу; в документі зазначено, що [PERSON] через [PERSON] повернув 50 доларів США 02.10.2018 року, хоча він помер ще в грудні 2015 року; не зазначена дата складання документу. Крім того, договір про відступлення права вимоги між [PERSON] та [PERSON] , викладений у вигляді не поіменованого письмового документу є недійсним правочином з причин порушення нотаріальної форми правочину та відсутності дійсного права вимоги, яке могло бути відступлене. За твердженням позивача, він набув статусу нового кредитора по відношенню до [PERSON] 30.12.2014 року, а з позовною заявою вперше звернувся 30.12.2014 року, тобто більше ніж через 6 років. Вважає, що [PERSON] не пред`явив вимоги до спадкоємця, у строки, встановлені ч.ч. 2.3 ст. 1281 ЦК України та не довів, що не знав і не міг знати про відкриття спадщини, а тому до спірних правовідносин мають застосовуватись вимоги ч. 4 ст. 1281 ЦК України. 29.09.2022 року позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив відповідача [PERSON] (том 1 а.с. 129-133). Зазначає, що після отримання коштів [PERSON] та видачі ним розписки договір купівлі-продажу квартири укладений не був. За вказаного кошти у розмірі 8000 доларів США передані [PERSON] . [PERSON] є авансом, який підлягає поверненню. Наголошує, що про смерть [PERSON] до відмови у відкриті провадження ухвалою суду від 28.07.2021 року йому відомо не було. Вказує, що повернення коштів 22.04.2015 року та 02.12.2015 року мало місце за обізнаності та за волевиявлення [PERSON] . Щодо повернення коштів 02.10.2018 року, то в силу того, що йому не було відомо про відкриття спадщини, при цьому [PERSON] не повідомила, що кошти віддають спадкоємці, відповідний запис зроблено за змістом аналогічно двом попереднім. Щодо відступлення права вимоги за розпискою від 01.10.2013 року, зазначає, що вказаний правочин не підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Зазначає, що у зошиті з оригіналом розписки [PERSON] від 01.10.2013 року на наступному за розпискою аркуші [PERSON] як первісним кредитором та ним як новим кредитором складено документи в яких викладено зміст домовленості про відступлення прав вимоги за вищевказаною розпискою. На наступному вільному аркуші здійснено запис «Облік повернення боргу [PERSON] за розпискою від 01.10.2013 року». 03.10.2022 року третьою особою [PERSON] подано письмові пояснення (том 1 а.с. 143-144). Зазначає, що 01.10.2013 року передала брату [PERSON] 8000 доларів США в рахунок оплати вартості квартири [ADDRESS] , про що [PERSON] власноруч написав розписку датовану 01.10.2013 року. Ні в 2013, ні в 2014 році договір купівлі-продажу квартири укладено не було. У відповідь на її звернення щодо необхідності укладення договору купівлі-продажу або повернення коштів, її рідний брат - [PERSON] наголошував, що домовленість відносно купівлі-продажу в силі та просив відтермінувати її укладення. У грудні 2014 року вона відступила усі належні їй права у вище описаних правовідносинах [PERSON] , що документально оформлено у письмовій формі, у тому самому зошиті в якому містилась розписка. У 2015 році [PERSON] , повернув [PERSON] 100 доларів США, рівними частинами по 50 доларів США кожного разу, у рахунок боргу. Кошти в обох випадках передавав через неї. [PERSON] була обізнана про отримання батьком коштів в рахунок оплати вартості квартири та про повернення ним за життя коштів у розмірі 100 доларів США. У 2018 році [PERSON] передала їй у рахунок погашення боргу 50 доларів США та просила, щоб вона не повідомляла [PERSON] про смерть [PERSON] , зазначивши, що питання з їх повернення вирішить пізніше. 04.10.2022 року відповідачем [PERSON] подані заперечення на відповідь на відзив позивача [PERSON] (том 1 а.с. 157-163). Зазначає, що додана до позовної заяви розписка не містить жодних положень про те, за якою ціною та протягом якого строку певна квартира має бути передана [PERSON] у власність [PERSON] . Відповідно не може існувати авансу за відсутності домовленості про продаж конкретної речі та обумовленого сторонами повного розміру грошового зобов`язання. Відсутність у [PERSON] претензій до [PERSON] є підтвердженням того, що виготовлення «заднім числом» фіктивного документу «облік повернення боргу» є результатом спільних узгоджених дій позивача та третьої особи, направлених на створення штучних підстав для поновлення пропущених процесуальних строків. Наголошує, що у випадку реального відступлення прав вимоги, будь-які документи на підтвердження зменшення чи збільшення суми боргу мали б укладатись виключно між новим кредитором і боржником, а не між новим і первісним кредитором. Ухвалою суду від 06.10.2022 року витребувано від Другої кременчуцької державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] . 02.12.2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , у якому просить визнати недійсним з моменту укладення договір про відступлення права вимоги від 30.12.2014 року, укладений у вигляді письмового непоіменованого документу, між [PERSON] та [PERSON] . Предметом оспорюваного договору є відступлення [PERSON] на користь [PERSON] всіх прав, належних [PERSON] в правовідносинах з [PERSON] , підтверджених виданою [PERSON] розпискою від 01.10.2013 року на загальну суму 8000 доларів США. В обґрунтування позову зазначає, що жодних належних документів, які б свідчили про реальне існування домовленості про продаж квартири не існує. Звертає увагу, що більше року від складення розписки відчуження квартири не відбулось. [PERSON] жодного разу не зверталась до [PERSON] з вимогою про передачу квартири або повернення коштів. Натомість відступила свої права вимоги, іншій, сторонній особі. Їй невідомо чи дійсно підпис від імені [PERSON] в розписці від 01.10.2013 року належить її батьку та чи отримував він відповідні кошти. Вважає, що в дійсності не існувало цивільно-правової угоди між [PERSON] та [PERSON] , предметом якої була купівля-продаж квартири [ADDRESS] . Оскільки угоди купівлі-продажу не існувало, [PERSON] не могла відступити іншій особі прав вимоги по неіснуючій угоді. Отже, письмова угода про відступлення права вимоги є недійсним правочином. Ухвалою суду від 21.12.2022 відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22.12.2022 року об`єднано в одне провадження цивільну справу №524/1145/22, 2/524/2052/22 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення зі спадкоємця суми попередньої оплати за квартиру зі справою № 524/6956/22 (2/524/3740/22) за позовом[PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору недійсним, присвоївши їм єдиний номер справи № № 524/1145/22 ( 2/524/2052/22). Постановлено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 17.01.2023 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву [PERSON] (том 1 а.с. 246-249) у якому просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що на момент вчинення між нею та [PERSON] правочину, який оспорюється [PERSON] , її батько [PERSON] був живим, спадщина відкрита не була, останній не оспорював відповідний правочин, хоча був обізнаний про його вчинення. Сам по собі факт укладення договору відступлення прав вимоги не створює для [PERSON] , як і не створював для [PERSON] , безумовного обов`язку сплатити борг у конкретному розмірі. А отже вказаний правочин не міг порушувати права або законні інтереси позивача, що самостійною підставою для відмови в позові. При отриманні відповідної вимоги від нового кредитора [PERSON] не позбавлена права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у неї доказів за первісним зобов`язанням. Вказує, що передала [PERSON] , а останній прийняв від неї усі права, що їй належали у правовідносинах із [PERSON] , які підтверджуються розпискою від 01.10.2013 року на загальну суму 8000 доларів США. Отже, [PERSON] став новим кредитором у вказаних правовідносинах із [PERSON] . Вважає, що відносини між нею та [PERSON] мали зобов`язальний характер. Ухвалою суду від 02.02.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача-відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги про стягнення зі спадкоємця суми попередньої оплати за квартиру підтримує та просить задовольнити з підстав, викладених у позові та заявах по суті. Наголошує, що [PERSON] набув усіх прав, що належали [PERSON] у правовідносинах із [PERSON] за розпискою від 01.10.2013 року. У задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 30.12.2014 року просить відмовити, зазначаючи, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту. Вважає, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, [PERSON] повинна захищати свої права шляхом подання відзиву на первісний позов, виклавши заперечення проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача-позивача [PERSON] - [PERSON] просить розглянути справу без участі [PERSON] та її представника. Позицію викладену в позовній заяві [PERSON] та заявах по суті спору підтримує. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору та одночасно відповідач [PERSON] просить розглянути справу без її участі. Підтримує позицію викладену у відзиві. Суд, вислухавши пояснення представника позивача-відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . Спадщину після померлого [INFO] [PERSON] прийняла його донька [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи № 81/2016 (том 1 а.с. 182-203). Позивач [PERSON] посилаючись на ст.ст. 1281, 1282 ЦК України, вважає, що [PERSON] як спадкоємець, яка прийняла спадщину є боржником перед кредитором у правовідносинах які підтверджуються розпискою від 01.10.2013 року та просить стягнути з останньої неповернуту спадкодавцем суму попередньої оплати за квартиру у розмірі 7850 доларів США. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разу його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За частиною 1 ст. 509 ЦКУ зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. На підтвердження позовних вимог позивачем [PERSON] надано зошит, який досліджено в судовому засіданні в оригіналі, в якому містяться три документи: розписка від 01.10.2013 року, договір про відступлення права вимоги від 30.12.2014 року, журнал обліку боргу [PERSON] за розпискою від 03.10.2013 року (том 1 а.с. 68-70). Згідно розписки від 01.10.2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в розмірі 3000 доларів США та 40500 грн., в загальному розмірі 8000 доларів США, в рахунок сплати вартості квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до письмової заяви від 30.12.2014 року[PERSON] відступила на користь [PERSON] , а останній прийняв від неї усі права, що їй належали у правовідносинах із [PERSON] , які підтверджуються розпискою від 01.10.2013 року на загальну суму 8000 доларів США. Згідно з журналом обліку повернення боргу за розпискою від 01.10.2013 року 22.04.2015 року, 02.12.2015 року та 02.10.2018 року [PERSON] через [PERSON] повернув [PERSON] кожного разу по 50 доларів США. Відповідно до положень статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто здійснюючи відступлення права вимоги, кредитор передає свої права не за договором у цілому (оскільки договір може охоплювати багато зобов`язань), а у розрізі конкретного(их) зобов`язання(нь). При цьому, відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 р. у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із (а) зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору; та (б) умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. З аналізу наведених норм вбачається, що відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредитору та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. Отже, за приписами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, проте це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2018 р. у справі № 914/868/17. Відповідно до частини першої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частинами 1 та 2 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України). Статтею 638 Цивільного кодексу України передбачені умови укладення договору. Так, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Із змісту договору про відступлення права вимоги від 30.12.2014 року вбачається, що його сторонами фактично здійснено передачу одній від одної невизначених вимог, оскільки жодної визначеної вимоги, що існувала б у [PERSON] щодо [PERSON] на момент укладення договору, в останньому не вказано. Так, сторони договору про відступлення права вимоги уклавши 30.12.2014 року такий договір встановили, що [PERSON] відступила на користь [PERSON] , а останній прийняв від неї усі права, що їй належали у правовідносинах із [PERSON] , які підтверджуються розпискою від 01.10.2013 року. Згідно розписки від 01.10.2013 року [PERSON] отримав у [PERSON] кошти в загальному розмірі 8000 доларів США в рахунок сплати вартості квартири за адресою: [ADDRESS] . В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження дійсних вимог первісного кредитора до боржника [PERSON] , а відтак уклавши договір про відступлення права вимоги первісним кредитором не було передано новому кредитору дійсної вимоги до боржника. У постанові від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц Велика палата ВС зазначила: «Якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Судом встановлено, що при укладенні договору про відступлення права вимоги від 30.12.2014 р. сторонами цього договору не дотримано вимог законодавства, зокрема, ст. 638 Цивільного кодексу України та ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України, щодо предмету договору. А саме, не визначено дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу таких прав. На підставі наведеного договір про відступлення права вимоги від 30.12.2014 року є неукладеним, а тому у задоволенні позову [PERSON] про стягнення зі спадкоємця неповернутої спадкодавцем суми попередньої оплати за квартиру у розмірі 7850 доларів США необхідно відмовити. Щодо позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 30.12.2014 року, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує чч.2, 3 ст.215 ЦК, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Слушними є доводи відповідача [PERSON] щодо відсутності дійсного наміру сторін укласти договір купівлі-продажу нерухомості, оскільки з 01.10.2013 року і до смерті [PERSON] 27.12.2015 року договору купівлі-продажу квартири[ADDRESS] укладено не було. [PERSON] , яка є рідною сестрою [PERSON] , за життя останнього не зверталась з вимогою про передачу квартири та не вимагала повернення коштів, натомість відступила свої права за розпискою сторонній особі - [PERSON] . Викликає сумнів і факт повернення коштів [PERSON] , після укладення 30.12.2014 року договору про відступлення права вимоги, оскільки в журналі обліку повернення бору зазначено, що кошти повертались останнім не особисто, а через [PERSON] , повноваження якої діяти від імені боржника в матеріалах справи відсутні, до того ж про повернення коштів в сумі 50 доларів США 02.10.2018 року від імені [PERSON] зазначено вже після смерті останнього [INFO] . Як наголошено Великою палатою ВС у постанові від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Натомість, у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити, оскільки спірний договір про відступлення прав вимоги від 30.12.2014 року є неукладеним, а тому його неможливо визнати недійсним. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.08.2020 р. у справі №385/344/16-ц. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Враховуючи те, що у задоволенні позову [PERSON] про стягнення зі спадкоємця суми попередньої оплати за квартиру відмовлено, витрати зі сплати судового збору у розмірі 2210 грн. необхідно віднести на рахунок [PERSON] . Позивачем [PERSON] при поданні позову про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги понесено судові витрати: сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. Оскільки у задоволенні позову [PERSON] відмовлено, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. необхідно віднести на її рахунок.

Outcome: dismissed