Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. В позовній заяві посилалась на те, що 07 жовтня 2013 року між нею та [PERSON] укладено договір довічного утримання. Згідно п. 1 підпункту 1.1 договору [PERSON] передала у власність [PERSON] належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , а взамін цього [PERSON] зобов`язався забезпечувати її утриманням довічно, а у разі втрати здоров`я також довічним доглядом. Згідно п. 2 підпункту 2.1 договору [PERSON] зобов`язався повністю її утримувати, забезпечувати харчуванням, доглядом, одягом, необхідною допомогою, доглядати за внутрішнім та зовнішнім технічним станом відчужуваної за цим договором квартири [ADDRESS] , а також надати їй можливість безкоштовного довічного користування вище вказаною квартирою. Згідно п. 2 підпункту 2.2 договору, ціна матеріального забезпечення (продуктів, одягу, догляду, необхідної допомоги) була встановлена сторонами в розмірі однієї мінімальної заробітної плати в місяць, встановленої чинним законодавством України. В п. 6 підпункту 6.4 договору зазначено, що за [PERSON] зберігається право довічного проживання в кв. [ADDRESS] . Після укладення договору довічного утримання (догляду) 07 жовтня 2013 року [PERSON] жодного разу не надав їй на утримання та на догляд грошову допомогу, не купував продукти харчування і одяг, фактично нічим їй не допомагав по господарству, не допоміг їй робити ремонт в квартирі, і вона сама вимушена була поклеїти шпалери. Відповідач не здійснював за нею догляд, не купував їй ліки, не готував їжу. Тобто [PERSON] не надавав їй на догляд та матеріальне забезпечення щомісячно допомогу у розмірі однієї мінімальної заробітної плати. Його мати [PERSON] за весь час дії Договору двічі прала постільну білизну позивача та пилососила підлогу в квартирі. На цьому виконання умов договору довічного утримання з боку [PERSON] закінчились. Коли позивач пред`явила [PERSON] свої претензії щодо невиконання ним умов Договору довічного утримання (догляду), він відповів, що дуже зайнятий по роботі, втомлюється і не має часу виконувати умови договору довічного утримання, а для розірвання цього договору вона має звернутися до суду. Тому позивач просила суд розірвати договір довічного утримання, укладений 07 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] , повернути та визнати за [PERSON] право власності на кв. [ADDRESS] . Судові витрати просила стягнути з відповідача. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2022 року дану справу передано за підсудністю до Київського районного суду м. Полтави (а.с. 48). Відповідач [PERSON] відзиву на позов не надав. Треті особи [PERSON] та приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лантьєва Віра Валентинівна письмових пояснень по справі також не надали. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2022 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. Справу визнано малозначною та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.55). Також ухвалою суду від 29 вересня 2022 року задоволено заяву позивача [PERSON] про забезпечення доказів. Витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України витяг з бази даних щодо перетину кордону України громадянином України [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] в період часу з 24 лютого 2022 року по день виконання ухвали (а.с. 58). Крім того, ухвалою суду від 29 вересня 2022 року задоволено заяву позивача [PERSON] про повернення судового збору. Вирішено повернути [PERSON] судовий збір в розмірі 3671 грн. за подання позовної заяви та судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп. за подання заяви про забезпечення доказів (а.с. 57). Задоволено клопотання позивача про виклик та допит в судовому засіданні свідків . Інші заяви та клопотання від учасників справи суду не надходили. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, уповноваживши адвоката Ключка Д.Є. представляти її інтереси в суді. В день розгляду справи представник позивача [PERSON] адвокат Ключко Д.Є. звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. У заяві також зазначив, що на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач [PERSON] , третя особа [PERSON] , які належним чином у встановленому ч. 11 ст. 128 ЦПК України порядку повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Про причини неявки не повідомили. Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лантьєва В.В. в судове засідання також не з`явилась, звернувшись до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи через неможливість явки в судове засідання. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Оскільки представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, відповідач [PERSON] , третя особа [PERSON] , третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явились повторно незалежно від причин неявки, підстави для відкладення судового засідання відсутні. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] . Вказана квартира належала позивачу: 1/2 частина на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації житлового фонду АТЗТ «Харківський завод залізобетонних конструкцій» 14 грудня 1995 року, за реєстраційним № 41 (а.с. 14), 1/2 частина на підставі договору дарування, посвідченого 14 лютого 2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Беседою Т.Д., реєстровий № 201 (а.с. 15). 07 жовтня 2013 року [PERSON] , що діє в договорі як відчужувач, та [PERSON] , що діє як набувач, уклали договір довічного утримання, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лантьєвою В.В.(а.с.9-10). Згідно пункту 1.1. вказаного договору відчужувач передає у власність набувача належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , а набувач зобов`язується забезпечити відчужувача утриманням довічно, а у разі втрати здоров`я також довічно доглядом. Відповідно до п. 2.2. договору [PERSON] приймає у власність квартиру [ADDRESS] , зобов`язується повністю утримувати [PERSON] , забезпечувати її харчуванням, доглядом, одягом, необхідною допомогою, доглядати за внутрішнім та зовнішнім технічним станом відчужуваної за цим договором квартири [ADDRESS] , а також надати можливість безкоштовного довічного користування квартирою [ADDRESS] [PERSON] . Ціна матеріального забезпечення (продуктів, одягу, догляду, необхідної допомоги) встановлена сторонами в розмірі однієї мінімальної заробітної плати в місяць, встановленої чинним законодавством України. Як встановлено судом, позивач [PERSON] проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою зареєстровано місце проживання [PERSON] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 17 серпня 2022 року, виданою Департаментом реєстрації Харківської міської ради (а.с. 17). Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №107196 від 13 липня 2015 року [PERSON] є особою з інвалідністю 1 групи безстроково. Потребує постійної сторонньої допомоги та догляду (а.с. 19). При цьому відповідач [PERSON] догляду, забезпечення та утримання позивача не здійснює. Свої основні життєві потреби, забезпечення харчуванням, лікуванням, тощо, позивач [PERSON] вирішує самостійно. Вказані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами: - показаннями свідка [PERSON] , яка суду повідомила, що вона є сусідкою позивача [PERSON] раніше [PERSON] час від часу допомагав позивачу. Він міг колись підвезти її чи на кладовище звозити. Міг допомогти передати показники лічильників. На даний час [PERSON] [PERSON] не допомагає взагалі. За продуктами та ліками [PERSON] ходить сама або сусіди їй допомагають. Готує та прибирає житло вона також сама. [PERSON] їй взагалі не допомагає; - показаннями свідка [PERSON] , яка суду пояснила, що вона є сусідкою позивача. [PERSON] багато хворіла, потребувала допомоги. Але [PERSON] їй таку допомогу не надавав і не надає, догляду за нею не здійснював та не здійснює. Всі питання свого забезпечення та лікування [PERSON] вирішує сама. Вона сама ходить до магазину, купляє ліки, - інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 13 жовтня 2022 року №91-29660/0/15-22, наданою на виконання ухвали суду про витребування доказів, з якої вбачається що [PERSON] 08 березня 2022 року перетнув Державний кордон України через пункт пропуску Мостирська, напрям - виїзд. На час надання цієї інформації 12:30 12 жовтня 2022 року іншої інформації немає (а.с. 71). Таким чином судом встановлено, що [PERSON] не утримує [PERSON] , не забезпечує її харчуванням, доглядом, одягом, необхідною допомогою, не доглядає за внутрішнім та зовнішнім технічним станом квартири [ADDRESS] . 08 березня 2022 року [PERSON] виїхав з України, залишивши позивача, хоча вона за станом здоров`я потребує постійної сторонньої допомоги та догляду. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Згідно п. 3.1. оскаржуваного договору довічного утримання відчужувач має право: вимагати повного і своєчасного надання утримання та догляду від набувача відповідно до пункту 2 цього договору; вимагати розірвання договору та повернення переданого за ним нерухомого майна у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків за договором. Договір може бути розірваний зі згоди сторін, а в разі невиконання його умов та відказу від добровільного розірвання однією з сторін - у судовому порядку. Пунктом 7.1. вказаного договору передбачено, що цей договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків; на вимогу набувача. Тому, оскільки судом встановлено, що оскаржуваний договір довічного утримання набувачем [PERSON] належним чином не виконується, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України на вимогу позивача він підлягає до розірвання. При цьому суд звертає увагу, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України підставою для розірвання договору довічного утримання є невиконання або неналежне виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини, тобто незалежно від причин. У зв`язку з цим причини невиконання [PERSON] договору довічного утримання не є обставиною, яка підлягає встановленню у справі. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовну вимогу про розірвання договору довічного утримання. Правові наслідки розірвання договору довічного утримання (догляду) передбачені ст. 756 ЦК України, згідно частини першої якої у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У зв`язку з цим за позивачем необхідно визнати право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що була предметом договору довічного утримання. Тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач як особа з інвалідністю 1 групи звільнена від сплати судового збору. Тому з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави. Оскільки судом задоволено одну позовну вимогу немайнового характеру (про розірвання договору), судовий збір за яку становить 992 грн. 40 коп., та одну позовну вимогу майнового характеру (про визнання права власності), судовий збір за яку становить 3671 грн. 71 коп. (що дорівнює одному відсотку ціни позову), з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 4664 грн. 11 коп. пропорційно до задоволених відносно нього позовних вимог.

Outcome: approved