Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] , яка є матір`ю малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В позові зазначають, що відповідач у вихованні доньки ніякої участі не приймає, не проявляє батьківської турботи, свідомо ухиляється від виконання свого юридичного обов`язку по вихованню дитини. Малолітню дитину влаштовано в обласний будинок дитини на повне державне утримання на підставі рішення виконавчого комітету Берегівської міської ради № 252 від 16.12.2019 року. За час перебування дитини в будинку мати жодного разу не цікавилась станом її здоров`я, фізичним та духовним розвитком дочки, ніхто з родичів не навідувався до дитини. Відомості про батька дитини записані в книзі реєстрації зі слів матері на підставі ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Зазначає, що мати дитини свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , жодного з покладених на неї обов`язків не виконує, не проявляє до неї батьківської турботи, не турбується про її фізичний та духовний розвиток, фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки. Викладені вище факти свідчать про те, що мати дитини не бажає приділяти доньці увагу, спілкуватися з нею, брати участь в її утриманні та вихованні, тобто вона свідомо, умисно нехтує своїми батьківськими обов`язками. Таким чином, така поведінка матері свідчить про те, що вона свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування Берегівської міської ради за № 03-17/440 від 04.08.2022 року орган опіки вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належними чином, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просить позов задоволити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомили та не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ст. 77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 05.12.2019 року. Відомості про батька дитини вказані згідно ст. 135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ( а.с. 6,11). Згідно з заявою [PERSON] від 11.12.2019 року, остання просить влаштувати доньку [PERSON] , [INFO] в КНП «Обласний будинок дитини «Закарпатської обласної ради» терміном на 2 роки (а.с. 9). Відповідно до рішення виконавчого комітету Берегівської міської ради від 16.12.2019 року № 252, малолітню дитину [PERSON] , [INFO] влаштовано в обласний будинок дитини на повне державне утримання терміном на два роки (а.с. 12). З листів КНП «Обласний будинок дитини «Закарпатської обласної ради» від 07.05.2021 року № 373 та від 11.02.2022 року № 82 вбачається, що малолітню дитину [PERSON] , [INFO] влаштовано в обласний будинок дитини на повне державне утримання на підставі рішення виконавчого комітету Берегівської міської ради № 252 від 16.12.2019 року. За час перебування дитини в будинку мати жодного разу не цікавилась станом її здоров`я, фізичним та духовним розвитком дочки, ніхто з родичів не навідувався до дитини. На підставі вказаного, останні просять вирішити питання про позбавлення матері [PERSON] батьківських прав або повернути дитину у сім`ю (а.с.7-8). Згідно із висновком органу опіки та піклування Берегівської міської ради від 04.01.2022 року № 03-17/440 орган опіки вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] (а.с.4-5). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватись про здоров`я дитини, її психічний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При постановлені законного та справедливого рішення, суд враховує положення Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року (набула чинності для України 27.09.1991 року), в ч. 2 ст. 6 якої говориться, що держави учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При цьому позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. У статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме інтересам дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, тому у цій справі, з урахуванням встановлених фактичних обставин. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини [PERSON] , [INFO] , а тому суд вважає, що позов слід задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав щодо дитини.

Outcome: approved