Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. Просила стягнути з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) половину фактично понесених нею додаткових витрат на дитину [PERSON] , [INFO] , в сумі 5200,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона, [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього дитини [PERSON] , [INFO] , який є дитиною-інвалідом з дитинства, має синдром Дауна на утримання якого стягнуті рішенням суду аліменти. 03 листопада 2022 року син сторін по справі [PERSON] , знаходився у стоматологічній клініці «Майстер-Стом» та був на прийомі у лікаря-стоматолога, котрий встановив йому діагноз: періодонтит 26 зуба, карієс 16, 36, 46 зуба, молочний карієс 75 зуба. Рекомендовано лікування за допомогою медикаментозного сну. Цього ж дня у стоматологічній клініці « Майстер-Стом » дитині було зроблено панорамний рентген знімок вартістю 400,00 грн., та в подальшому, дитині проведено стоматологічне лікування за допомогою медикаментозного сну на загальну суму 10000,00 грн. Усього на стоматологічне лікування дитини позивачем понесено витрат на загальну суму 10400,00 грн., що в розумінні статті 185 Сімейного кодексу України є додатковими витратами на дитину,що викликані особливими обставинами (в даному випадку хворобою зубів). А тому, відповідач повинен компенсувати позивачу половину фактично понесених податкових витрат на дитину, [PERSON] , [INFO] , що становить 5200,00 грн. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позов повністю у межах доводів позовної заяви, просила вимоги задовольнити. Додатково пояснила, що вона не працює. Син відвідує школу, грутки . Вона щомісяця отримує на дитину допомогу у розмірі 7тис.грн. та аліменти у розмірі 2800-2900,00 грн., проживає з дитиною у квартирі батьків відповідача. Відповідач [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у письмових поясненнях . Вказав, що починаючи з липня 2016р. він сплачує, за вирахуванням податку з доходів фізичних осіб, на користь своєї дитини, [PERSON] , п`ятдесят відсотків своєї заробітної плати. На даний час сума сплачених ним аліментів становить 2700-2800 грн. на місяць. На сьогоднішній день при законодавчо встановленому прожитковому мінімумі 2684 грн. він отримує 2700-2800 гривень заробітної плати та має заборгованість в сумі 14975,52грн. Зазначив, що на даний час одружений, його теперішня дружина, [PERSON] , є інвалідом, а колишня дружина на даний час проживає в двохкімнатній квартирі, яка належить його батькам та з якими він домовився не брати орендної плати, яка за таку квартиру становить від 3,0 тис. грн. до 5,0 тис. грн., що також можна вважати його додатковими витратами на дитину. Враховуючи вищесказане та важкий стан його матеріального становища просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] .. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні просив врахувати пояснення відповідача та відмовити [PERSON] у задоволенні позову. Ухвалою суду від 08.12.2022. у справі відкрите спрощене позовне провадження, призначений судовий розгляд з викликом сторін. Ухвалою суду на місці 09.01.2023, 14.02.2023 задоволено клопотання відповідача [PERSON] про долучення до матеріалів справи письмових доказів. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, представника відповідача, дослідивши надані письмові докази, та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 липня 2016 року справі № 569/1278/16-ц, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку , щомісячно, починаючи 22.03.2016 р. до повноліття дитини. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 червня 2021 року у справі № 569/19574/20, яке набрало законної сили 19 жовтня 2021 року, зменшено розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 липня 2016 року у справі 569/1278/16-ц з 1/2 (однієї другої) частки до 1/3 (однієї третьої) частки всіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму і дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. З оглянутого медичного висновку № 108А від 09.07.2014р. вбачається, що син сторін [PERSON] , [INFO] , є дитиною-інвалідом з дитинства, має синдром [PERSON] . Як вбачається з долучених копій письмових документів, на які позивачка посилається як на докази та які були досліджені в судовому засіданні , 03 листопада 2022 року, [PERSON] у стоматологічній клініці «Майстер-Стом» встановлено діагноз: періодонтит 26 зуба, карієс 16, 36, 46 зуба, молочний карієс 75 зуба, зроблено панорамний рентген знімок вартістю 400,00 грн., та в подальшому, дитині проведено стоматологічне лікування за допомогою медикаментозного сну на загальну суму 10000,00 грн. Усього на стоматологічне лікування дитини позивачем понесено витрат на загальну суму 10400,00 грн., що підтверджується оглянутими судом фіскальними чеками від 03.11.2022 на суму 400 грн. та від 07.11.2022 на суму 10000,00 грн. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] на даний час працює та отримує дохід від заробітної плати, що стверджується довідкою, виданою ПСП «Шпанівське» № 12 від 20.01.2023 р., заробітна плата за період з серпня 2022 по грудень 2022 складає 32479,00 грн. , з яких 5091,79 грн. утримані аліменти, та 3394,52 грн. утримано заборгованості по аліментах. Внаслідок несвоєчасної та нерегулярної сплати аліментів на утримання сина за рішенням суду у справі № 569/1278/16-ц, виникла заборгованість по сплаті аліментів за період з 01.05.2018 по 31.12.2022 в розмірі 14975,52 грн., що підтверджується дослідженим судом розрахунком № 25104 від 31.01.2023 р . проведеного головним державним виконавцем Рівненського міського відділу ДВС Західного міжрегіонального управління МЮ (м.Лвів) Бабич Т.О. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (надалі - Конвенція про права дитини), Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року) Кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Конституцією України визначено основні права і обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей, Зокрема, у частині 2 ст.51 Основного Закону України і кореспондованій їй статті 180 СК України зазначається, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як було встановлено в судовому засіданні, син сторін [PERSON] є дитиною інвалідом з дитинства, має синдром [PERSON] , потребує постійного лікування, яке йому призначають лікарі, і яке необхідне, виходячи з медичних показників, у зв`язку з чим були понесені позивачкою витрати, які суд розцінює як додаткові витрати на дитину відповідно до ст. 185 СК України, зазначені витрати викликані особливими обставинами, так як батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей. До відшкодування понесених додаткових витрат можна притягати лише батьків, по фактично понесених або передбачуваних витратах, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення викладено і у статті 16 ЦК України, якою установлено, що кожній особі надано право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, сукупністю достовірно встановлених судом доказів підтверджується, що на даний час відповідач сплачує аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частки усіх видів доходу, та сплачує заборгованість по аліментах. Окрім того, судом встановлено, що позивачка разом з дитиною проживають у квартирі яка належить на праві власності батькам відповідача. Як встановлено судом, позивачка не ставила до відома відповідача щодо необхідності проведення лікування дитини у стоматолога, та не просила сприяння у проведенні лікування та можливого надання коштів на лікування. Суд прийшов до висновку, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування додаткових витрат понесених за лікування неповнолітньої дитини. Кожний з батьків може нести додаткові матеріальні витрати у разі лікування дитини. При визначенні розміру додаткових витрат на лікування, які підлягають до стягнення з відповідача, суд враховує, що відповідач працездатний, отримує дохід від заробітної плати. Крім того, судом встановлено, що відповідач щомісячно сплачує аліменти розмір яких становить 1/3 частку його заробітку, має наявну заборгованість по аліментах. Судом враховується, що у відповідача змінився сімейний стан, він одружений вдруге 06.04.2020 року , згідно свідоцтва про шлюб , актовий запис №1 зареєстрований Виконавчим комітетом Грем`яцької сільської ради Острозького району Рівненської області. Дружина - [PERSON] згідно довідки МСЕК серія АВ № 0697219 від 06.09.2016 є інвалідом Ш групи з дитинства. Відповідно до вимог частини другої ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи достовірно встановлені судом докази, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково та стягнення з відповідача на користь [PERSON] понесені додаткові витрати на дитину [PERSON] , [INFO] в сумі 3000 (три тисячі ) грн. 00 коп., що становить 1/3 частку від сплаченої суми за лікування. Відповідно до ст. 141ЦПК судові витрати по оплаті судового сбору підлягають до стягнення з відповідача в прибуток державного бюджету в сумі 992,40 грн. Згідно з ч.1 ст. 267 ЦПК України, суд вважає за доцільне визначити порядок виконання рішення суду та розстрочити виконання зі щомісячним стягненням по 300 (триста) грн. 00 коп. до повного погашення боргу. На підставі викладеного,

Outcome: partial