Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов мотивувала тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно, в тому числі, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок є спадковим майном, яке [PERSON] прийняла після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Вона ж являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняла та частково оформила і отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельні частки (паї), майновий пай та грошові кошти, які розміщені на рахунках в Ощадному банку, в т.ч. на рахунку [PERSON] , спадкоємицею якого була її мати [PERSON] , яка спадщину прийняла, однак не дооформила своїх спадкових прав. Маючи намір оформити спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] , а саме: вище зазначений житловий будинок вона звернулася в листопаді 2022 року до державного нотаріуса Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори з заявою про оформлення спадкового майна і отримання свідоцтва про право на спадщину. Однак, нотаріусом їй було відмовлено в оформленні спадщини та видачі свідоцтва, оскільки правовстановлюючий документ на домоволодіння за життя спадкодавця не видавався, тому вона змушена звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав. Просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 09.01.2023 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Вказаною ухвалою витребувано з Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи №437/2002, заведену щодо майна померлого [INFO] [PERSON] та спадкову справу №298/2006 заведену щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Позивач в підготовче засідання не з`явилася, її представник адвокат Солоненко Б.М. подав суду заяву в якій просив справу розглянути у його відсутності та відсутності позивача (а.с. 72-73). Відповідач копію ухвали від 09.01.2023 та доданих до неї матеріалів отримав 10.01.2023, відзиву до суду не направив. Його представник в підготовче засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав у повному обсязі (а.с.71). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Вивчивши та дослідивши\~ матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] у с.Курашівці Мурованокуриловецького району Вінницької області помер [PERSON] (а.с.15). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого, крім іншого входив будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Факт належності будинку садибного типу спадкодавцеві, його технічний стан, підтверджується технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 33-38), виписками із погосподарської книги за 1986-1990; 1991-1995; 1996-2000 роки (а.с. 52-53). Спадщину після смерті [PERSON] , прийняла його дружина [PERSON] , яка 09.10.2002 року отримала свідоцтво на спадщину за законом на земельну частку (пай), що підтверджується оглянутої в судовому засіданні копією спадкової справи №437/2002, заведеної щодо майна померлого [PERSON] (а.с.17). [INFO] у с.Курашівці Мурованокуриловецького району Вінницької області померла [PERSON] (а.с. 14). При житті, 20 березня 1998 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, все те, що буде належати їй на день смерті, заповіла своїй дочці [PERSON] . Заповіт чинний (а.с. 24-25). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого входить прийнятий після смерті чоловіка [PERSON] будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , Вартість даного будинку становить 73\~137,00 гривень (а.с.55,58). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб -спадкоємців. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до положень ст.ст. 1268-1269 ЦК України (в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. З оглянутої в судовому засіданні копії спадкової справи №298/2006, заведеної щодо майна померлої [PERSON] вбачається, що 07.10.2006 року позивач [PERSON] звернулася до Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. 11.01.2008 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належні частки (паї), майновий пай та грошові кошти, які розміщені на рахунках в Ощадному банку, в т.ч. на рахунку [PERSON] . Разом з тим, 22 листопада 2022 року нотаріусом Мазур Л.І. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий будинок, у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів (а.с. 30). Верховний Суд України у своєму рішенні № 6-137цс13 від 18.12.2013 висловив правову позицію, згідно з якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Як вбачається з характеристики будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 38) будинок садибного типу, господарські будівлі та споруди, які є предметом розгляду у даній справі, були побудовані з 1950 по 1989 рік. Згідно відмітки про проведене технічне обстеження, проведеного Могилів-Подільським МБТІ від 25.01.2022 року, вказаний будинок, господарські будівлі та споруди можливо надійно та безпечно експлуатувати (а.с. 39). Таким чином, факт будівництва житлового будинку у той час був підставою виникнення права власності на нього. Крім того, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. З положень постанови Ради міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженого Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З виписок із погосподарських книг за 1986-1990; 1991-1995; 1996-2000 (а.с. 52-53) слідує, що спірний житловий будинок знаходився у власності [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Мурованокуриловецької районної ради народних депутатів № 108 від 16.06.1988 року «Про оформлення права особистої власності на будинки, що належать окремим громадянам в селах Мурованокуриловецького району вирішено оформити право особистої власності на житлові будинки, що розташовані, в тому числі, в с. Курашівці Курашовецької сільської ради, а виконкому сільської ради видати громадянам свідоцтва згідно цього рішення (а.с. 54). Однак згідно довідки КП «МБТІ» від 22.02.2022 право власності на нього не зареєстровано (а.с. 50). Також, вказане слідує з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 51). Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач позов визнав повністю і його задоволення, не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за заповітом право власності на садибний (індивідуальний) будинок з господарськими спорудами, після смерті [PERSON] . Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 1073 грн 60 коп. (а.с.8,9). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого ним судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було.

Outcome: approved