Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позов мотивовано тим, що 11.12.2015 року вона із відповідачем уклали шлюб, від якого мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із нею. Вказує, що вона не може самостійно забезпечити належний рівень життя дітей, а відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на їх утримання. Проте, він є здоровим та працездатним, а тому зможе сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі, так як офіційно не працює, має нерегулярний, мінливий дохід (а.с.1, 2). Ухвалою судді від 20.12.2021 року відкрито провадження у справі №143/1283/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та визначено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.16, 17). 14.04.2022 року [PERSON] подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій вказала, що на даний час у неї із відповідачем виник спір щодо місця проживання їхнього сина [PERSON] , [INFO] . Звертає увагу суду на те, що відповідач дозволяє вживати сину продукти харчування, які є шкідливими для нього, що негативно впливає на його здоров`я. Крім того, відповідач не має постійного доходу, проживає у будинку, який йому не належить, будь - які документи, які б підтверджували законність користування будинком, у нього відсутні. Вважає, що [PERSON] намагається залишити сина проживати з ним з метою уникнення сплати аліментів на його утримання. В свою чергу, вона має самостійний дохід, постійно проживає у будинку своєї матері, який належить останній на праві власності. Вони ведуть підсобне господарство, мають у власності земельні паї, домашні тварини, а тому зможуть повністю задовольнити потреби дитини. За таких обставин вважає, що сину краще буде проживати із нею. Посилаючись на наведені обставини та положення ст.ст.161, 180-184 СК України, просить: -визначити місцем проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , місце її проживання за адресою: [ADDRESS] . -стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2618 грн. 00 коп., щомісячно до їх повноліття (а.с.53, 54). Ухвалою суду від 27.07.2022 року прийнято до розгляду заяву позивачки [PERSON] про збільшення позовних вимог від 14.04.2022 року (а.с.104, 105). 17.01.2022 року [PERSON] звернувся в суд із зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Зустрічний позов обґрунтований тим, що з червня 2021 року, тобто з часу припинення фактичних шлюбних відносин із [PERSON] , їхній син [PERSON] за власним волевиявленням проживає разом із ним за адресою: [ADDRESS] та перебуває на його утриманні. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідачка працездатного віку, її стан здоров`я дозволяє їй працювати, а тому вона може сплачувати аліменти. Посилаючись на наведені обставини та положення ст.ст.180-184, 191 СК України, просить стягнути із [PERSON] на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. 00 коп. щомісячно, з проведенням їх щорічної індексації відповідно до закону, починаючи із дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття (а.с.24-26). Ухвалою суду від 07.04.2022 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів об`єднаний в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Також суд постановив перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження (а.с.47, 48). У квітні 2022 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Позов мотивовано тим, що з червня 2021 року, тобто з часу припинення фактичних шлюбних відносин із [PERSON] , їхній син [PERSON] за власним волевиявленням проживає разом із ним за адресою: [ADDRESS] . Однак, [PERSON] вчиняє дії, спрямовані на примусове відібрання у нього сина, вона неодноразово приїздила до нього за адресою проживання та намагалася разом зі своєю матір`ю на поліцією силоміць відібрати у нього дитину. Не зважаючи на такі дії відповідачки, син [PERSON] не бажає проживати із матір`ю. За таких обставин у них виник спір щодо місця проживання їхнього сина [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на наведені обставини та положення ст.ст.141, 150, 155, 161 СК України, просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із ним (а.с.68-72). Ухвалою суду від 20.04.2022 року відкрито провадження у справі №143/279/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та визначено її розгляд проводити в порядку загального позовного провадження (а.с.83, 84). Ухвалою суду від 18.05.2022 року об`єднано в одне провадження цивільну справу №143/279/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та цивільну справу №143/1283/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Присвоєно справі №143/1283/21 (а.с.95, 96). Ухвалою суду від 13.07.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с.121-123). В судовому засіданні первісний позивач [PERSON] позов підтримала та підтвердила обставини, наведені у первісній позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Позовні вимоги [PERSON] не визнала. Також пояснила, що із відповідачем вони спільно не проживають з кінця жовтня 2021 року, розлучилися 13.04.2022 року. Вони із відповідачем [PERSON] мають двоє синів [PERSON] , якому виповнилося шість років, та [PERSON] , якому одинадцять років. У неї із [PERSON] виник спір щодо місця проживання малолітнього сина [PERSON] . Влітку 2022 року [PERSON] переважно проживав з батьком у [ADDRESS] , де вони всі зареєстровані. У вересні 2022 року дитина пішла у перший клас, і з цього часу [PERSON] разом із нею та її старшим сином [PERSON] постійно проживає у будинку її матері [PERSON] у [ADDRESS] . Вона працює в м.Києві за графіком, відповідно до якого два тижня вона проживає за місцем своєї роботи, а два тижні вона знаходиться вдома. Під час її відсутності вихованням дитини займається її мати [PERSON] . Школа, в якій навчається [PERSON] , знаходиться у с.Бухни, куди він їздить шкільним автобусом. Вона не створює будь - які перешкоди батькові у спілкуванні з дитиною. Також зауважила, що під час підготовки [PERSON] до навчання у школі [PERSON] придбав учнівські зошити та рюкзак, а решту необхідного приладдя, а також одяг, взуття придбала вона. При цьому відзначила, що на придбання необхідних дітям речей для школи вона витратила приблизно 10000 грн. 00 коп. Також вказала, що [PERSON] потребує дієтичного харчування, однак батько не знає, які саме продукти дитині не можна вживати. Вважає, що в інтересах [PERSON] місце його проживання має бути визначене із неї, оскільки, зокрема, при відсутності батька вдома дитина буде залишатися сама, що з огляду на її вік є неприпустимим. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів вказала, що вона просить стягнути із відповідача аліменти на утримання двох дітей в загальній сумі 2618 грн. 00 коп., яка після досягнення повноліття сином [PERSON] буде зменшена на утримання меншого сина [PERSON] вдвічі. Представник позивачки за первісним позовом - адвокат Скалецький О.О., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 09.02.2023 року, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, однак в попередніх судових засіданнях позов підтримав та пояснив, що в найкращих інтересах малолітнього [PERSON] визначити місце його проживання із матір`ю. Відповідач за первісним позовом [PERSON] свої зустрічні позовні вимоги про стягнення аліментів та вимогу про визначення місця проживання малолітньої дитини підтримав. Позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення із нього аліментів на її користь на утримання сина [PERSON] визнав, у задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] просить відмовити. Також пояснив, що з жовтня 2021 року дитина більше проживала із ним у [ADDRESS] , який належить [PERSON] . Разом із ним проживає його матір, яка наразі перебуває у Республіці Польща на заробітках. В свою чергу він ніде офіційно не працює, а тому не має можливості підтвердити свої доходи. Також підтвердив, що на даний час [PERSON] проживає із матір`ю [PERSON] . Повідомив, що він знає про те, що [PERSON] потребує дієтичного харчування, однак достеменно не знає, які саме продукти дитині не можна вживати. Одяг та взуття для шкоди він [PERSON] не придбавав, а лише купив зошити та портфель. Вважає, що дитині краще буде проживати із ним, оскільки [PERSON] більш прихильний до нього і йому у нього комфортніше. Представник відповідача за первісним позовом - адвокат Гончарук Р.О. підтримав позицію [PERSON] . Також відмітив, що висновок органу опіки та піклування не можна вважати належним чином вмотивованим, а тому просить суд оцінити його критично і не брати до уваги. Наголошує на тому, що дитина є більш прихильною до батька, більшість часу проживала із ним, а тому визначення місця проживання [PERSON] із [PERSON] відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. Представник органу опіки та піклування Пономаренко В.М. вважає, що суд має визначити місце проживання малолітнього [PERSON] із матір`ю, оскільки в такому випадку двоє братів будуть проживати в одній сім`ї, що буде позитивно сприяти їх психологічному розвитку. Малолітній [PERSON] , [INFO] , вказав, що осінню 2022 року він пішов у перший клас, школа, в якій він навчається, знаходиться у с.Бухни, куди він їздить шкільним автобусом. У цьому селі також проживає його тато. На даний час він проживає в будинку своєї баби в с.Морозівка разом із матір`ю та старшим братом. Батьки придбали йому для навчання у школі всі необхідні приладдя, одяг, взуття. Стосовно того із ким із батьків він хоче проживати, то зазначив, що хоче аби вони помирилися і проживали всі разом. Суд, заслухавши учасників справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.4-6). Згідно із довідкою виконкому Погребищенської міської ради від 23.11.2021 року №12-307 [PERSON] та її сини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані в [ADDRESS] , за місцем реєстрації не проживають, фактичне місце проживання: [ADDRESS] з [PERSON] - матір`ю [PERSON] (а.с.7). Згідно із довідкою виконкому Погребищенської міської ради від 20.12.2021 року №12-112 [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Згідно із актом обстеження умов проживання від 13.12.2021 року житловий будинок по [ADDRESS] складається із чотирьох жилих кімнат, кухні, коридору, ванни, веранди. Умови проживання задовільні. Дитина має окрему обставлену кімнату, забезпечений одягом і взуттям по сезону, продуктами харчування. За цією адресою проживають [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Батько приділяє увагу вихованню сина. Дитина хоче проживати з обома батьками (а.с.29). Згідно із актом обстеження умов проживання від 13.12.2021 року житловий будинок по [ADDRESS] складається із трьох жилих кімнат, кухні, коридору, ванни, веранди. Умови проживання відповідають санітарно - гігієнічним. В будинку проведено ремонт, облаштований меблями, побутовою технікою. Для дитини облаштовано окрему кімнату з спальним та робочим місцем, забезпечений одягом і взуттям. За цією адресою проживають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . В сім`ї виховується двоє малолітніх дітей. Через конфлікт батьків діти розділені між собою. Старший син проживає з матір`ю, менший - з батьком (а.с.56). [PERSON] з 02.09.2021 року по 05.01.2022 року працювала підсобним робітником в ТОВ «ПК «Зоря Поділля», а з лютого по березень 2022 року - листоношею в АТ «Укрпошта» (а.с.58, 59). Згідно із довідкою виконкому Погребищенської міської ради від 24.03.2022 року №12-59 [PERSON] має у приватній власності житловий будинок, площею 80 м.кв., та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, розташовані по [ADDRESS] , а також дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Також у неї є в наявності худоба та птиця: свині - 2 шт., кури - 30 шт., качки - 15 шт. (а.с.62). Вирішуючи спір між сторонами про визначення місця проживання малолітньої дитини, суд виходить із того, що згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої-третьої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини другої та третьої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У постановах Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 та від 02.02.2022 року у справі №243/787/20 сформульовано правовий висновок про те, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Європейський суд з прав людини вказав на те, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява № 10383/09). Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. За обставинами розглядуваної справи [PERSON] та [PERSON] належним чином виконують свої обов`язки по вихованню дитини, проявляють батьківську любов та турботу про сина, який в свою чергу виявляє однакову прихильність до обох батьків. Як встановлено судом, і цього не заперечують сторони по справі, малолітній [PERSON] потребує дієтичного харчування, однак як повідомив в судовому засіданні [PERSON] , він, на відміну від [PERSON] , достеменно не знає, які саме продукти дитині не можна вживати. Наведену обставину суд ураховує, як таку, що має суттєве значення для подальшого розвитку дитини та забезпечення її здорового харчування, адже за змістом ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини. Згідно із довідкою лікаря загальної практики - сімейна медицина [PERSON] №26 [PERSON] на диспансерному обліку не перебуває, здорова (а.с.60). Натомість, подібні документи, в яких розкривався б стан здоров`я [PERSON] , суду не надані. Із актів обстеження умов проживання від 13.12.2021 року слідує, що сторони по справі забезпечили практично однакові належні матеріально-побутові умови для проживання і виховання малолітнього сина. Разом із цим, [PERSON] проживає у житловому будинку в с.Морозівка, належному на праві власності її матері [PERSON] , в свою чергу [PERSON] не надав суду будь - яких доказів належності йому права володіння та користування житловим будинком в с.Бухни, в якому він постійно проживає. Суд вважає, що відсутність у [PERSON] прав титульного володільця щодо означеного житлового будинку ставить під обґрунтований сумнів його можливість в подальшому забезпечити дитину житлом. Суд також бере до уваги, що під час відсутності [PERSON] у зв`язку із виконанням своїх трудових обов`язків у м.Києві догляд за малолітнім [PERSON] вочевидь може здійснювати його баба [PERSON] , яка в силу приписів ч.1 ст.257 СК України має право спілкуватися зі своїм внуком та брати участь у його вихованні. При цьому суд відзначає, що згідно із довідкою КП «Погребищенський центр первинної медико - санітарної допомоги» Погребищенської міської ради від 25.03.2022 року №40 [PERSON] , [INFO] , пройшла медичний огляд, оглянута сімейним лікарем, на диспансерному обліку не знаходиться і за медичною допомогою не зверталася (а.с.61). Натомість, [PERSON] не навів переконливих доводів стосовно того, що у його відсутність через зайнятість тимчасовими заробітками дитина не буде позбавлена догляду та буде забезпечена всім необхідним для її життєдіяльності. Також необхідно відмітити, що [PERSON] надано суду докази на підтвердження того, що впродовж тривалого часу вона займалася трудовою діяльністю та отримувала дохід у вигляді заробітної плати, а також, що вона разом зі своєю матір`ю ведуть спільне домашнє господарство. В свою чергу, [PERSON] не довів джерел своїх доходів, за рахунок яких він міг би забезпечити потреби дитини. Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно із висновком органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини, затвердженим рішенням виконавчого комітету Погребищенської міської ради від 09.06.2022 року №191, орган опіки та піклування має достатні підстави для висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] . Такий висновок вмотивовано тим, що крім [PERSON] у колишнього подружжя є ще один син [PERSON] , [INFO] , який постійно проживає з матір`ю. Діти є рідними братами, а тому повинні виховуватися разом (а.с.112, 113). Суд погоджується з таким висновком органу опіки та піклування, оскільки він є достатньо обґрунтованим, прийнятий з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин та не суперечить інтересам дитини, позаяк роз`єднання рідних братів безсумнівно може негативно вплинути на формування в подальшому у дітей сімейних цінностей, почуття поваги один до одного, взаємодопомоги та кровної спорідненості. Разом із цим, суд бере до уваги, що на час ухвалення рішення у справі малолітній [PERSON] проживає разом із матір`ю та старшим братом, чого сторони не заперечують, а тому визначення місця проживання дитини з матір`ю забезпечуватиме її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. За таких обставин факт знаходження навчального закладу, у якому навчається дитина, у населеному пункті за місцем постійного проживання батька сам по собі не має вирішального значення для правильності вирішення спору. Крім того, віддаленість навчального закладу від місця проживання дитини не впливає на навчально - виховний процес щодо малолітнього [PERSON] , так як підвезення дітей до школи із с.Морозівка до с.Бухни і зворотному напрямку належним чином організовано органами місцевого самоврядування, що не заперечується учасниками справи. Відтак, враховуючи ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші вищенаведені обставини, що мають істотне значення, суд дійшов висновку, що якнайкращим інтересам малолітнього [PERSON] , [INFO] , буде відповідати визначення місця його проживання разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З огляду на викладене позовна вимога [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини підлягає задоволенню, а у задоволенні аналогічної вимоги [PERSON] до [PERSON] слід відмовити. При цьому необхідно зазначити, що при визначенні місця проживання дитини з матір`ю батько не може бути обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у її вихованні. Більше того, виходячи з положень статей 157, 181 СК України, той з батьків, хто проживає окремо, зобов`язаний так само брати учать у вихованні та утриманні дитини, як і той, хто проживає з дітьми, останній до того ж не має права перешкоджати у такому спілкуванні. А отже при визначенні місця проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю батько не позбавляється можливості спілкування з дитиною та участі у її вихованні та утриманні. Визначаючись із позовними вимогами [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох малолітніх дітей, суд виходить із такого. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 3 ст.181 СК України урегульовано, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За частинами 1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Зі змісту заявленої [PERSON] позовної вимоги про стягнення аліментів та наданих нею в судовому засіданні пояснень щодо предмету спору, випливає, що вона просить стягнути із [PERSON] на свою користь аліменти на утримання двох малолітніх дітей в загальній сумі 2618 грн. 00 коп. щомісячно, яка після досягнення повноліття сином [PERSON] буде зменшена на утримання меншого сина [PERSON] вдвічі. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В ч.3 ст.13 ЦПК України закріплено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Телеологічне (цільове) тлумачення наведених норм цивільного процесуального законодавства дозволяє стверджувати, що суд, розглядаючи спір, не може вийти за межі пред`явлених позовних вимог навіть в інтересах малолітніх чи неповнолітніх дітей. В той же час, слід зазначити, що законодавцем не урегульовано питання щодо стягнення аліментів на двох і більше дітей у єдиній твердій грошовій сумі, а також розміру та порядку їх стягнення після досягнення найстаршою дитиною повноліття. З огляду на викладене та ураховуючи, що судом визначено місце проживання малолітнього [PERSON] із [PERSON] , суд, виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості, дійшов до переконання, що із [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути аліменти окремо на утримання кожного із двох синів в розмірі, що відповідає половині заявленої у позовній заяві сумі, із вказівкою, зокрема, на те, що розмір стягуваних аліментів у твердій грошовій сумі не може бути менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, з проведенням їх щорічної індексації відповідно до закону. Такий розмір стягування аліментів не суперечитиме чинному законодавству, інтересам сторін по справі та їх малолітніх дітей. При цьому суд вважає, що вказівка у рішенні на стягування аліментів на кожну дитину окремо та в розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, з проведенням їх щорічної індексації відповідно до закону, за відсутності відповідних формулювань у прохальній частині заяви [PERSON] про збільшення позовних вимог, не може бути розцінена як вихід суду за межі позовних вимог, оскільки суд з метою реального забезпечення прав дітей на утримання від батька лише уточнив обраний позивачкою спосіб захисту, не змінивши його сутнісного змісту. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення із [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до частин 1, 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. В ч.1 ст.1 ЗУ "Про судовий збір" визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що судом задоволено позовну вимогу [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини, то із [PERSON] підлягає стягненню на її користь сплачений за пред`явлення цієї вимоги судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. В силу п.3 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. За правилами ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За змістом частин 1, 3 ст.9 ЗУ "Про судовий збір" кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади, а також на забезпечення архітектурної доступності приміщень судів, доступності інформації, що розміщується в суді, для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення. Зважаючи на те, що внаслідок розгляду даної справи державою Україна понесено певні матеріальні витрати, які полягають у неодержаному судовому зборі, який мав би бути спрямований на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади, то держава Україна є особою, яка понесла судові витрати, в розумінні норми ч.6 ст.141 ЦПК України. Пунктом 3 ч.1 ст.176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Отже, позов про стягнення аліментів за своєю правовою процесуальною природою є позовом майнового характеру. За змістом підпункту 1 пункту 1 ч.2 ст.4 ЗУ "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана до суду фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, із відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати по оплаті судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. В первісній позовній заяві [PERSON] також просить стягнути на її користь із [PERSON] судові витрати, пов`язані із отриманням правової допомоги у сумі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. За змістом п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу. За правилами ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу [PERSON] надала: -ордер серії ВН №124639 від 26.11.2021 року, виданий адвокатом Скалецьким О.О. (а.с.38); -договір про надання правової допомоги від 26.11.2021 року, укладений із адвокатом Скалецьким О.О., відповідно до п.5.1 якого за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар в сумі 2000 грн. 00 коп.; -розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу у цивільній справі від 26.11.2021 року, підписаний [PERSON] та адвокатом Скалецьким О.О. (а.с.9); -акт приймання - передачі наданих послуг від 26.11.2021 року на суму 2000 грн. 00 коп., складений [PERSON] та адвокатом Скалецьким О.О. (а.с.8); -квитанцію до прибуткового касового ордера №78 від 26.11.2021 року, згідно із якою [PERSON] сплатила адвокату Скалецькому О.О. на підставі договору про надання правової допомоги 2000 грн. 00 коп. При цьому [PERSON] не заявляв клопотання про зменшення витрат [PERSON] на оплату правничої допомоги адвоката. На підставі викладеного суд вважає, що із [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] судові витрати на надання професійної правничої допомоги в сумі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Outcome: approved