Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

11.07.2022 [PERSON] здала на пошту позов, в якому вказує, що 21.01.2022 вона після смерті [PERSON] успадкувала земельну ділянку з кадастровим номером 5920688600:02:001:0132. З державного реєстру їй стало відомо, що земельною ділянкою фактично користується ПП АФ «Верес» на підставі договору оренди від 02.11.2015. Але [PERSON] не могла укласти зазначений договір, оскільки померла [INFO] . Посилаючись на викладене, [PERSON] просить витребувати в ПП АФ «Верес» на її користь зазначену земельну ділянку. Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 18.07.2022 відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 12.09.2022 зупинене провадження до набрання законної сили рішенням у справі №573/347/21. Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 28.09.2022 відновлено провадження в справі. Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 16.11.2022 призначено судову почеркознавчу експертизу. Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 07.02.2023 провадження в справі відновлено у зв`язку з неможливістю проведення експертизи. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, її представник - [PERSON] позов підтримав. Представник відповідача ПП АФ «Верес» - Ломака Ю.М. просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 21.01.2022 приватним нотаріусом Сумського нотаріального округу Сумської області Бойко О.І., [PERSON] після смерті своєї тітки [PERSON] успадкувала земельну ділянку з кадастровим номером 5920688600:02:001:0132, площею 5,0790 га, розташовану на території Терещенківської сільської ради Сумського (колишнього Білопільського) району Сумської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Улянівською державною нотаріальною конторою Білопільського району Сумської області 11.11.2010 за реєстровим №1626, який виданий Сумським обласним державним нотаріальним архівом 18.01.2022 за реєстровим №25, державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ №702888, виданого Терещенківською сільською радою Білопільського району Сумської області 27.08.2002, який зареєстрований у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №240, на якому є відмітка Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області від 11.11.2010 про перехід права власності до [PERSON] , та про реєстрацію в Поземельній книзі відділом Держкомзему у Білопільському районі Сумської області 04.05.2011 за реєстровим №592068861000674 (а. с. 13, 21-22). Право власності [PERSON] на земельну ділянку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.01.2022 (а. с. 20). Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] (а. с. 11). 02.11.2015 укладено договір оренди земельної ділянки, на підставі якого земельна ділянка площею 5,079 га з кадастровим номером 5920688600:02:001:0132 передана в оренду ПП АФ «Верес» строком на 10 років з 02.11.2015 по 01.11.2025, в якому орендодавцем вказана [PERSON] (а. с. 15-18). Право оренди ПП АФ «Верес» за вказаною угодою зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.12.2015 (а. с. 59). Тобто договір укладений після смерті [PERSON] . Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. З огляду на положення ч. 4 ст. 25, ч. 1 ст. 30 ЦК України цивільна правоздатність та цивільна дієздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Таким чином, договір оренди земельної ділянки від 02.11.2015 є неукладеним, а правовідносини за ним не виникли. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається зі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2007 року №7 власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 71) констатувала, що зайняття земельних ділянок, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц, пункт 7.26). З огляду на викладене, враховуючи, що між відповідачем і [PERSON] договір оренди землі від 02.11.2015 не укладався, оскільки остання померла до дати його укладення, правовідносини за ним не виникли, а позивачка набула права власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Доводи представника відповідача Ломаки Ю.М. про те, що договір оренди був укладений у 2014, а не в 2015 році, суд вважає необґрунтованими, оскільки останнім не надано належних і допустимих доказів на підтвердження цих своїх доводів. Так, судом за клопотанням представника відповідача призначалася судова почеркознавча експертиза з метою встановлення чи був виконаний підпис у договору оренди [PERSON] чи іншою особою. Але експертизу не було виконано, бо представник відповідача не сплатив рахунок вартості робіт (а. с. 104 зв.). При цьому суд також враховує, що експертизу також неможливо провести, оскільки представником відповідача не надано оригінал договору оренди землі від 02.11.2015 та вільних зразків почерку і підпису [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved