Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У жовтні 2022 року [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач, батько) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідачка, мати) про визначення місця проживання малолітньої дитини - дочки [PERSON] , з батьком. Позов обґрунтований такими обставинами. У 2014 р. сторони зареєстрували шлюб, у якому у них народилася дочка [PERSON] , 2014 р.н. Рішенням суду від 26.01.2022 шлюб між сторонами розірвано. З часу розлучення між сторонами почалися непорозуміння щодо участі батька у вихованні дочки, оскільки відповідачка створювала штучні перешкоди у їх спілкуванні. За захистом своїх прав позивач звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації (далі також - Служба у справах дітей та сім`ї) та отримав розпорядження про визначення графіку його спілкування з дитиною. Розпорядження відповідачкою не виконувалось і лише після втручання Служби у справах дітей та сім`ї йому вдавалось інколи бачитись з дитиною. Під час зустрічей дитина була напружена, у поганому настрої та скаржилась, що мати постійно залякує її поліцією, виганяє на загальний коридор, обіцяє здати до інтернату, у квартиру дуже часто навідуються чоловіки, і тоді її одну відправляють на дитячий майданчик. 16.08.2022 він прибув до квартири колишньої дружини та побачив на балконі незнайомого чоловіка і, сприйнявши його як злодія, викликав поліцію та свою рідню. З`ясувалося, що дружина була з колегою, обоє напідпитку, а дочки вдома не було. З 24.08.2022 впродовж 7 днів дитина була з позивачем. 31.08.2022 о 12-00 год. він привіз та передав дитину матері, а приблизно о 15-00 год. йому зателефонували сусідки та повідомили, що відповідачка кричить на дитину і б`є її, після чого він викликав поліцію і поїхав до дитини. У відділку поліції дитина поскаржилась, що мати нанесла їй удари по потилиці, чим завдала їй фізичних і моральних страждань. Дитині дали право вибору, з ким іти додому, і вона сказала, що хоче їхати з татом. 09.09.2022 позивач взяв дитину згідно розпорядження і з того часу вона перебуває з ним. Позивач посилається на те, що він є здоровою людиною без шкідливих звичок, має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання, відмінні житлові умови, де дитина має власну простору кімнату з усім необхідним, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання і добре ставиться до дочки, натомість відповідачка дуже погано ставилась до дитини, майже не займається її вихованням, отримує на роботі догани. Позивач також вважає, що поряд з матір`ю життю та здоров`ю дитини загрожує небезпека. Відповідачка [PERSON] вимоги позивача не визнала та пред`явила зустрічний позов про визначення місця проживання дочки [PERSON] з нею. Заперечуючи проти вимог первісного позову та обґрунтовуючи вимоги зустрічного позову, відповідачка зазначила, що навіть в період шлюбу позивач не забезпечував дитину матеріально, а після ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів намагався уникнути зобов`язання щодо утримання дитини шляхом подання апеляційної скарги. Після розірвання шлюбу відповідачка поважала право батька на спілкування з дитиною і жодних перешкод у цьому не чинила. 11.09.2022 всупереч розпорядження органу опіки та піклування позивач не повернув їй дитину і до цього часу дочка перебуває у батька. Позивач не дає спілкуватися з дитиною ні їй, ні її родичам, дитина перестала спілкуватись з друзями-однолітками та з`являтися у школі. Вже потім позивачка дізналась, що батько перевів [PERSON] на онлайн-навчання, фактично ув'язнивши її вдома. Щодо описаної позивачем ситуації, то повідомлені ним обставини викривлені і не відповідають дійсності, що було встановлено при проведенні службової перевірки за місцем її роботи. Водночас під час подій 16.08.2022 позивач, його родичі та так звані «адвокати» поводились агресивно, відносно неї вчинялись насильницькі дії і з цього приводу розслідується кримінальне провадження, а у грудні 2022 р. відносно позивача складено терміновий заборонний припис, який засвідчує, що саме він був кривдником у їх відносинах. Відповідачка посилається на те, що доводи позивача про її агресивну поведінку, погане ставлення до дитини, залякування, побиття та її негативну репутацію надумані і не відповідають дійсності, вона дуже любить свою дочку та піклується про неї, прикладає максимум зусиль, щоб дитина росла у турботі, злагоді та була усім забезпечена, вона має роботу та дохід більший, ніж дохід позивача, створила для дитини належні умови для проживання, виховання та всебічного розвитку, при цьому вважає позивача хорошим батьком, ніколи не налаштовувала дочку проти нього і завжди була за їх спілкування. На виконання вимог частини 5 статті 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування в особі Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації надав висновок щодо розв`язання даного спору, відповідно до якого вважав за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю. ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. Ухвалою від 17.10.2022 суд залишив позовну заяву [PERSON] без руху з підстав подання її без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 ЦПК України (а.с. 24-25). 26.10.2022 від позивача надійшла заява про усунення недоліків з додатковими письмовими доказами (а.с. 27-28). Ухвалою від 03.11.2022 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання 30.11.2022 (а.с. 37-38). 18.11.2022 від відповідачки надійшов зустрічний позов (а.с. 41-50). 29.11.2022 від позивача надійшли додаткові письмові докази (а.с. 129). В підготовчому засіданні 30.11.2022 суд прийняв до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов, відмовив позивачу у прийнятті додаткових письмових доказів з підстав їх подання без додержання вимог статті 83 ЦПК України, відмовив у задоволенні заяви представника відповідачки про виклик свідків з підстав невідповідності заяви вимогам статті 91 ЦПК України, встановив строки для подання інших заяв по суті справи та заяв про виклик свідків, з урахуванням конкретних обставин справи зобов`язав позивача привести дитину до суду для з`ясування її думки щодо предмета спору, роз`яснив сторонам право залучити для участі в опитуванні дитини дитячих психологів та оголосив перерву в підготовчому засіданні до 16.12.2022 (а.с. 136-139). 06.12.2022 від представника відповідачки надійшла заява про виклик свідків, клопотання про розгляд справи у закритому судовому засіданні та заява про забезпечення зустрічного позову (а.с. 142-144, 145-146, 147-149). 12.12.2022 від позивача надійшов відзив на зустрічну позовну заяву (а.с. 150-153). Ухвалою суду від 14.12.2022 заява про забезпечення зустрічного позову повернута заявнику (а.с. 154). В підготовчому засіданні 16.12.2022 представник позивача [PERSON] оголосив заяву відсутнього в суді позивача про відвід судді, яка ухвалою суду від цієї ж дати була залишена без задоволення (а.с. 157, 181). В підготовчому засіданні 16.12.2022 суд перейшов у закритий режим розгляду справи, відмовив у задоволенні клопотання представника відповідачки про призначення судової психологічної експертизи, задовольнив заяву про виклик свідків, закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 31.01.2023, при цьому визнав явку сторін в судове засіданні обов`язковою та повторно зобов`язав позивача привести дитину до суду (а.с. 175-178). 19.12.2022 від представника відповідачки надійшла заява про забезпечення зустрічного позову (а.с. 182-184). Ухвалою від 21.12.2022 суд забезпечив зустрічний позов шляхом зобов`язання позивача на час судового розгляду справи передавати дитину відповідачці кожної п`ятниці кожного місяця о 19-00 год. на період до 19-00 год. неділі з ночівлею дитини у житловому приміщенні матері (а.с. 199-201). 31.01.2023 від Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації надійшов письмовий висновок щодо розв`язання спору (а.с. 204-205). 31.01.2023 від позивача через канцелярію суду надійшла заява про відвід судді (а.с. 206-207). Ухвалою суду від 31.01.2023 відмовлено у задоволенні заяви позивача про відвід судді (а.с. 219-220). В судовому засіданні 31.01.2023, у яке ні позивач, ні його представник не з`явились, суд задовольнив усне клопотання представника відповідачки про допит державного виконавця [PERSON] , який здійснює виконання ухвали суду про забезпечення зустрічного позову, заслухав вступні промови представників відповідачки та третьої особи, допитав свідків, зобов`язав державного виконавця надати копії матеріалів виконавчого провадження, на які він посилався у своїх показаннях, а представника третьої особи - копії актів обстеження умов проживання дитини, розпочав дослідження письмових доказів та оголосив перерву до 08.02.2023 (а.с. 217-218). 03.02.2023 від державного виконавця надійшли копії матеріалів виконавчого провадження (а.с. 223). В судовому засіданні 08.02.2023, у яке позивач та його представник не з`явились, представник третьої особи надав копії актів обстеження умов проживання дитини, суд продовжив дослідження письмових доказів, переглянув відеозапис подій 16.08.2022, заслухав виступи учасників справи в судових дебатах, вийшов до нарадчої кімнати, по виходу з якої оголосив вступну та резолютивну частини рішення. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.01.2022 (а.с. 8-10). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). До 2021 р. сторони мешкали разом з дитиною за зареєстрованим місцем їх проживання у двокімнатній квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , придбаній ними в період шлюбу. У 2021 р. стосунки між подружжям розладились, у зв`язку з чим чоловік та дружина стали мешкати роздільно. За взаємною згодою сторін дочка залишилась проживати з матір`ю за вищевказаною адресою, де для неї створені належні умови для проживання, розвитку та навчання, а саме: у квартирі зроблений сучасний ремонт, для дитини є окрема кімната, яка облаштована усіма необхідними меблями та технікою - ліжком, столом для навчання, ноутбуком, що підтверджується актом обстеження умов проживання дитини від 04.11.2022, складеного спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї (а.с.). З метою з`ясування ставлення матері до виконання своїх обов`язків та особистої прихильності дитини до кожного з батьків суд на прохання відповідачки допитав виховательку садочка [PERSON] та матір друга дівчинки [PERSON] . Як пояснила свідок [PERSON] , в садочку [PERSON] завжди була охайною і доглянутою, у доброму настрої і ніколи не скаржилась на батьків, слідів фізичних покарань на її тілі вона ніколи не бачила. До садочка її здебільшого приводила і забирала мама, до якої дівчинка була дуже прив`язана. Мама брала активну участь у житті групи, шила костюми до дитячих свят, жодних нарікань на її поведінку не було. Свідок [PERSON] пояснила, що її сім`я приятелює з сім`єю [PERSON] з 2016 р., коли їх діти разом ходили у дитячий садок і здружились. З того часу вони регулярно зустрічались, ходили один до одного в гості та разом з відповідачкою на прогулянки з дітьми. Відносини між [PERSON] і її дочкою завжди були теплі і ніжні, дівчинка виглядала доглянутою, була веселою, контактною і ніколи не скаржилась на маму. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14.12.2021, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 18.05.2022, з позивача стягнуті аліменти на утримання дитини в розмірі частини його доходу (а.с. 63-65). Станом на вересень 2022 р. дочка сторін навчалась у 3 класі спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 255 з поглибленим вивченням природничо-математичних предметів Дарницького району м. Києва (а.с. 58). Медичне обслуговування [PERSON] здійснюється лікарем-педіатром КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Дарницького району м. Києва згідно з укладеною декларацією, дитина щороку проходить плановий профілактичний огляд, щеплена за календарем вакцинації, на диспансерному обліку не перебуває, всі рекомендації та призначення лікарів мати дитини виконує в повному обсязі, останній огляд дитини відбувся 02.06.2022 в амбулаторних умовах в присутності матері з профілактичною метою (а.с. 110). Відповідачка [PERSON] служить у поліції на посаді дільничного офіцера поліції Дарницького УП ГУНП у м. Києві, обсяг її доходу за період з березня по серпень 2022 р. склав 310 650,03 грн (а.с. 111). У липні 2022 р. позивач звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про встановлення способів його участі у вихованні дитини, яку мотивував тим, що відповідачка чинить перешкоди у здійсненні його батьківських прав (а.с. 11). Згідно з даними акту обстеження умов проживання позивача, що був складений 15.07.2022 в рамках процедури розгляду його заяви про визначення способів участі у вихованні дитини, місцем його мешкання є двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , у якій створені відмінні умови для проживання дитини: у квартирі зроблений сучасний ремонт, для дитини відведено окрему кімнату, облаштовану усіма необхідними меблями - ліжком, письмовим столом, кріслом, полицями для книжок тощо (а.с.). Як установив суд, на час пред`явлення позивачем цього позову вищевказана квартира позивачу не належала, а була передана у його власність на підставі договору дарування лише 21.10.2022, тобто після постановлення судом ухвали про залишення позову без руху (а.с. 31). Позивач [PERSON] працює в ТОВ «Водоліт» на посаді головного інженера, обсяг його доходу за період з квітня по вересень 2022 р. склав 56 500 грн, за місцем роботи він характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 32, 33). Питання участі [PERSON] у вихованні дитини було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитиниДарницької районної в м. Києві державної адміністрації 28.07.2022 та за результатами обговорення в присутності обох батьків та родичів позивача (матері, сестри, чоловіка сестри) було прийняте рішення, яким рекомендовано органу опіки та піклування визначити участь батька у вихованні дитини за відповідним графіком (а.с. 13-14). 08.08.2022 Дарницькою районною у м. Києві державною адміністрацією було прийняте розпорядження № 341 про визначення участі батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] за таким графіком: щосереди з 15-00 до 20-00 год; другий, четвертий тиждень місяця з 15-00 год. п`ятниці до 16-00 год. неділі; десять днів літніх канікул - за домовленістю між батьками, без участі третіх осіб (а.с. 12). За рішенням органу опіки та піклування батька було зобов`язано дотримуватись режиму виховання, харчування та розвитку дитини, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно матері дитини, а матір - не перешкоджати батькові брати участь у вихованні дитини та у спілкуванні з нею, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини. Зі змісту протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитинивбачається, що позивач ініціював перегляд рішення органу опіки та піклування з підстав незгоди з ним, проте у перегляді рішення комісія відмовила. Судом також установлено, що в період здійснення процедури розгляду заяви про визначення способів участі батька у вихованні дитини та одразу після ухвалення органом опіки та піклування відповідного рішення позивач позивач неодноразово звертався до Служби у справах дітей та сім`ї з питань організації роботи щодо забезпечення його участі у спілкуванні з дитиною (а.с. 15-16). 12.08.2022 позивач разом з родичами та іншими особами прибув за місцем мешкання відповідачки, де не застав її з дитиною вдома, після чого ініціював виклик поліції (а.с. 99-100). 16.08.2022 (у вівторок) позивач вчергове разом з родичами та іншими особами прибув за місцем мешкання відповідачки, де між ними виникла сварка, яка переросла у бійку. Переглянувши наданий відповідачкою відеозапис подій 16.08.2022, суд переконався, що наведені нею обставини насильницьких дій по відношенню до неї з боку позивача та прибулих з ним осіб дійсно мали місце. За заявою відповідачки щодо спричинення їй тілесних ушкоджень колишнім чоловіком та жінкою на ім`я [PERSON] було відкрите кримінальне провадження № 12022105020001804 (а.с. 126). В період з 24.08.2022 по 31.08.2022 за домовленістю між сторонами дитина безперервно перебувала з батьком, а у день її повернення до матері позивач обвинуватив відповідачку у побитті дитини. Про побиття дитини позивач повідомив орган поліцію по спецлінії «102» та в подальшому подавав до поліції та до Служби у справах дітей та сім`ї численні письмові заяви та скарги з приводу неправомірних дій відповідачки, її начальника та інших співробітників поліції, у яких вимагав притягнення їх до відповідальності, заборони відповідачці наближатись до дитини, негайного її відібрання від матері і передання йому. Звернення щодо неправомірних дій відповідачки та її колег надходили до поліції і від родичів позивача (сестри і її чоловіка) та інших осіб, який брали участь у подіях 16.08.2022. Вказані обставини визнаються сторонами та підтверджуються висновком, складеним за результатами проведеного за місцем служби відповідачки службового розслідування щодо можливого порушення службової дисципліни окремими працівниками Дарницького УП (а.с. 77-92). Зі змісту цього висновку вбачається, що дочка сторін під час спілкування з поліцейськими підтвердила факт її побиття матір`ю, проте медичним оглядом наслідків побиття (тілесних ушкоджень) на її тілі не було виявлено, а відомості, які стали підставою для проведення службового розслідування, не знайшли свого підтвердження. 09.09.2022 позивач забрав дитину на вихідні згідно з графіком і у визначений день не повернув її матері. З цього часу дочка проживає з позивачем, як він стверджує, за власним бажанням, школу дитина не відвідує, оскільки за заявою батька її було переведено на дистанційне навчання (а.с. 76). 16.09.2022 позивач звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї з клопотанням про визнання розпорядження щодо його участі у вихованні дитини нечинним посилаючись на те, що його дочка наразі проживає з ним, та він подав до суду позов про визначення місця проживання дитини з батьком (а.с. 72). Клопотання позивача неодноразово розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитиниі в кінцевому результаті комісія рекомендувала органу опіки та піклування відмовити у [PERSON] у визнанні розпорядження таким, що втратило чинність (а.с. 101-102, 103-104, 105-106). З пояснень відповідачки вбачається, що після того як позивач забрав дитину він не повідомляє їй її місцезнаходження та не допускає до будинку, де ймовірно дитина перебуває, на телефонні дзвінки не відповідає, вимоги надати можливість зустрітись та поспілкуватись з дитиною ігнорує. Відповідачка стверджує, що після 09.09.2022 вона не має жодних контактів з дочкою, а її телефон вимкнений. Ці обставини підтвердила в суді свідок [PERSON] - рідна тітка відповідачки та хрещена мати дочки сторін. Свідок пояснила, що з [PERSON] у неї завжди були теплі і приязні відносини, вони регулярно спілкувались особисто і по телефону, але після того як дитина стала проживати з батьком, з дозволу останнього вона лише один раз поговорила з хрещеницею по телефону. Після 24.09.2022 відповідач перестав відповідати на її телефонні дзвінки, у грудні 2022 р. взагалі її заблокував, а телефон дитини постійно вимкнений. З показань свідка [PERSON] вбачається, що через деякий час після останньої спільної прогулянки з дітьми в кінці серпня 2022 р. [PERSON] перестала відповідати на телефонні дзвінки свого друга (її сина) і з того часу жодного зв`язку з нею немає. В підготовчому засіданні позивач намагався переконати суд, що він не переховує дитину, і вона може вільно спілкуватись з матір`ю телефоном, проте проте здійсненим судом телефонним дзвінком на повідомлений сторонами номер [PERSON] було установлено, що телефон вимкнений. Оскільки позивачем не було надано жодних доказів, які б дозволяли з`ясувати психологічний стан дитини та її відношення місця проживання, а відповідачка, будучи тривалий час розлученою з дитиною, позбавлена можливості їх надати, суд вирішив опитати дитину в судовому засіданні в присутності представника органу опіки та піклування та дитячих психологів. З цією метою суд двічі зобов`язував позивача забезпечити явку дитини в судове засідання, проте розпорядження суду він не виконав. Як пояснила в суді представник органу опіки та піклування, комісія з питань захисту прав дитини також вимагала, щоб позивач привів дитину на засідання комісії, однак вимоги комісії були ним проігноровані. За заявою матері суд вжив заходів забезпечення зустрічного позову шляхом зобов`язання батька на час судового розгляду справи передавати дитину матері кожної п`ятниці кожного місяця о 19-00 год. на період до 19-00 год. неділі з ночівлею дитини у її житловому приміщенні. Допитаний як свідок державний виконавець [PERSON] повідомив суду, що ухвала суду про забезпечення позову не виконується, оскільки не вдалося встановити місце проживання боржника та дитини, неодноразовими виходами за вказаною в ухвалі адресою ( [ADDRESS] ) їх не виявлено, зі слів сусідів вони не бачили [PERSON] з літа, за місцем його роботи у ТОВ «Водоліт» повідомили, що у грудні 2022 р. він звільнився з роботи за власним бажанням, на листи та електронні повідомлення виконавця боржник не реагує. Вказані обставини підтверджуються також дослідженими судом матеріалами виконавчого провадження. IV. Мотивувальна частина. Відповідно до статті 7 Сімейного кодексу України (далі - Сімейний кодекс) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 141 цього Кодексу закріплене правило рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, яке є визначальним принципом регулювання особистих немайнових прав і обов`язків батьків та дітей. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 153 Сімейного кодексу передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»). За нормою частини першої статті 160 Сімейного кодексу місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 цього Кодексу визначає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання тому з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно положень, закріплених у статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959. Згідно з визначеними Декларацією принципамидитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом… Дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Водночас міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною, а тому положення Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини є перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. За обставинами справи установлено, що дитина з раннього віку проживала під опікою обох батьків за однією і тією ж адресою, де для неї створені належні матеріально-побутові умови для проживання, виховання і розвитку. Після припинення спільного проживання сторін за домовленістю між ними дитина залишилась за місцем свого постійного мешкання з матір`ю, яка має достатній самостійний дохід, любить свою єдину дитину і бажає її виховувати. У подальшому батько, забравши дитину на вихідні відповідно до рішення органу опіки та піклування, у визначений день не повернув її матері, і тим самим самочинно, без погодження з матір`ю, змінив місце проживання дитини. Пояснюючи свої самочинні дії, позивач посилався на те, що відповідачка чинила йому перешкоди у реалізації його батьківських прав, ухилялась від виконання рішення органу опіки та піклуванняі при цьому сама нехтувала своїми батьківськими обов`язками, систематично здійснювала на дитину психологічний тиск, мав місце випадок застосування нею до дитини фізичного насильства, а тому їх спільне проживання було небезпечним для життя і здоров`я дитини. Наведені позивачем обставини відповідачка заперечила вказуючи, що вона любить свою дочку, належним чином піклується про її благополуччя, здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, ніколи не була проти регулярного спілкування дитини з батьком та не ухилялась від виконання рішення органу опіки та піклування. За принципом змагальності цивільного судочинства кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення і щодо яких у учасників справи виникає спір (статті 12, 76, 81, 82 ЦПК України). За змістом статей 77, 78, 79, 80, 89 цього Кодексу докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості і об`єктивності, а в своїй сукупності - також достатності, для підтвердження наявності або відсутності обставин справи, які відносяться до предмета доказування. Доводи про побиття дитини матір`ю позивач обґрунтував посиланням на зафіксовані у письмовій формі пояснення дитини, надані нею співробітнику сектору ювенальної поліції в присутності психолога. Дослідженням вказаного письмового доказу установлено, що у ньому відсутні необхідні відомості про особу психолога, зокрема, про наявність у нього спеціальної освіти, кваліфікації дитячого психолога, місця та стажу роботи у цій сфері, дитині не роз`яснювався обов`язок говорити правду, а викладені у поясненнях вислови і оцінки (наприклад: «дії які вчинила мати [PERSON] мені завдали душевних страждань та фізичного болю») явно не можуть належати семирічній дитині. Зважаючи на викладене, з письмових пояснень [PERSON] неможливо встановити, чи говорила вона правду, чи, можливо її свідчення є проявом фантазії або навіюванням іншими дорослими, зокрема, батьком, до відповідальності за вчинення домашнього насильства відповідачка не притягувалась, а відтак суд не може прийняти вказані пояснення як доказ насильства над дитиною. До того ж один лише факт фізичного покарання дитини при відсутності систематичності таких дій не є доказом жорстокого поводження з дитиною та не може бути виправданням самочинних дій позивача по зміні місця проживання дитини та слугувати підставою для визначення місця проживання дитини разом з ним. Інших доказів на підтвердження неналежного ставлення матері до виконання своїх обов`язків та існування обставин, з якими законодавець пов`язує неможливість передачі дитини матері, позивач не надав. Не підтверджуються належними доказами і доводи позивача про те, що відповідачка чинила йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. Що стосується звернення позивача до Служби у справах дітей та сім`ї про визначення способів його участі у вихованні дитини та ухвалення органом опіки та піклуваннявідповідного рішення, то в даному випадку позивач реалізував надане йому законом (статті 19, 158 СК України) право на захист сімейних прав органом опіки та піклування, факт вчинення перешкод у спілкуванні з дитиною встановлюється лише судом,а відтак вказана обставина не доводить вчинення відповідачкою таких дій. Більше того, за положеннями частини четвертої статті 159 Сімейного кодексу лише суд може передати дитину для проживання тому з батьків, якому чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною, і лише за умови ухилення другого з батьків від виконання відповідного рішення суду, а в даному випадку спір щодо участі позивача у вихованні дитини судом не вирішувався. Натомість суд вважає, що усі дії позивача, які вчинялись ним після ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів, були направлені на провокування і створення конфліктних ситуацій з відповідачкою і використання цього конфлікту у своїх інтересах, далеких від інтересів дитини. Про це свідчить суперечлива поведінка позивача в період здійснення процедури розгляду його заяви про визначення способів участі у вихованні дитини та після ухвалення органом опіки та піклування відповідного рішення, залучення до вирішення спірних питань з відповідачкою родичів та інших осіб, які не мають жодного відношення до спірних правовідносин, висування вимог про передачу йому дитини ще до ознайомлення відповідачки з рішенням органу опіки та піклування, прибуття за місцем мешкання відповідачкиз такими вимогами у день, який не відповідає визначеному органом опіки та піклування графіку його спілкування з дитиною при відсутності домовленості з відповідачкою щодо їх безперервного спілкування під час літніх канікул, ініціювання викликів поліції тощо. Дійсні відносини дитини з матір`ю та з батьком, прихильність дитини до кожного з них, її психологічний стан та відношення до місця проживання можливо було б з`ясувати в рамках ініційованої спочатку органом опіки та піклування, а потім - судом процедури заслуховування думки дитини, що передбачено нормою статті 171 Сімейного кодексу, проте ні на засідання комісії з питань захисту прав дитини, ні до суду позивач дитину не привів. Судом установлено, що з того часу як дитина стала проживати з батьком мати не має жодної інформації про фізичний та психологічний стан дитини, місце її перебування та осіб, що за нею доглядають, та позбавлена можливості спілкуватися з нею. Позивач також обмежив контакти дитини і з іншими людьми з її звичного оточення, зокрема з родичами з боку матері та друзями-однолітками, що підтверджується показаннями свідків та фактом переводу дитини на дистанційне навчання у школі. Усі намагання відповідачки вийти на зв`язок позивач блокує, її неодноразові спроби та прохання домовитись про побачення та спілкування з дитиною, надати можливість привітати її з днем народження залишились без задоволення, зобов`язання, покладені на позивача ухвалою про забезпечення зустрічного позову, ним не виконуються. Описані вище дії позивача, а саме: самочинна, без згоди відповідачки, зміна місця проживання дитини; тривале та систематичне створення відповідачці перешкод у вихованні дитини та у спілкуванні з нею; перешкоджання здійсненню дитиною права на висловлення своєї думки щодо місця проживання та ухилення від виконання ухвали суду про забезпечення позову, свідчать про те, що позивач не є законослухняним членом суспільства, а його неправомірна поведінка шкодить особистісному розвитку дитини, порушує її право на материнську любов, турботу, виховання, піклування, належний догляд та духовний і емоційний зв`язок з матір`ю, що дуже важливо для дитини з огляду на її вік та стать. Невідповідність поведінки позивача умові якнайкращого забезпечення інтересів дитини і є тим найвагомішим аргументом, який свідчить не на користь залишення дитини з ним. Окрім того з матеріалів виконавчого провадження та показань державного виконавця вбачається, що позивач з дитиною фактично не мешкають за зазначеною у позовній заяві адресою( [ADDRESS] ), а відтак складений органом опіки та піклування ще у липні 2022 р. акт обстеження вказаного житла не може бути прийнятий судом до уваги як доказ створення батьком належних матеріально-побутових умов для проживання, розвитку та навчання дитини. Оскільки свідчення державного виконавця про звільнення позивача з роботи ним не спростовані, довідка ТОВ «Водоліт» також не підтверджує наявність у позивача самостійного доходу на момент розгляду справи, а інших доказів на підтвердження вказаної обставини суду не надано. Зважаючи на викладене та ураховуючи, що не було встановлено жодних виняткових обставин, які б були підставою для розлучення дитини з матір`ю, суд відхиляє вимоги позивача та покладає в обґрунтування рішення висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю як такий, що відповідає внутрішньому переконанню суду, яке базується на оцінці сукупності установлених при розгляді цієї справи обставин. На думку суду, таке рішення цілком відповідає інтересам дитини, яка залишиться проживати під материнським доглядом та опікою, альтернативи яким на сьогодні не існує, у звичному для неї соціально-підтримуючомусередовищі в умовах стабільності, безпеки, впевненості у сьогоденні та більш віддаленій часовій перспективі, та буде позбавлена негативних психоемоційних переживань, пов`язаних з неправомірною поведінкою батька щодо усунення матері від участі у її житті. З огляду на результат розгляду справи суд відповідно до положень статті 141 ЦПК України покладає на позивача сплачений відповідачкою судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved