Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

23.11.2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів, посилаючись на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду було розірвано. Від подружнього життя мають сина [PERSON] . Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2016 року стягнуто аліменти з відповідача на користь позивача, на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн. На виконання вказаного рішення судом був виданий виконавчий лист, який був пред`явлений до Фастівського відділу ДВС. В подальшому, рішенням суду був змінений розмір аліментів і стягнено з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 1\\4 частини від усіх видів його заробітку. Раніше виданий виконавчий лист було відкликано з відділу ДВС та видано новий. Станом на 01.11.2022 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів у загальному розмірі 35011,47 грн. Як зазначає позивач, оскільки відповідач систематично порушує строки сплати аліментів, сплачуючи їх не постійно, не щомісячно і не в повному обсязі, тому вона звернулася до суду та просить стягнути заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 35011,47 грн та пеню по виплаті аліментів в розмірі 35011,47 грн, судові витрати стягнути з відповідача. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05.12.2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін по справі в судове засідання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, повідомлявся вчасно та належним чином про час і місце розгляду справи, зокрема і шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Фастівського міськрайонного суду Київської області, причини неявки суду не відомі, заяв чи клопотань про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило. У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. При розгляді справи судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30.05.2016 року розірвано. Від подружнього життя мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується фотокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 17.12.2013 року Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2016 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 800 (вісімсот) гривень, щомісячно починаючи з 04.12.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення судом видано виконавчий лист, який пред`явлений до Фастівського відділу ДВС, для примусового виконання. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26.09.2022 року змінено призначений за рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2016 року в справі №381/5059/15-ц розмір (спосіб стягнення) аліментів, який підлягав стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 800 (вісімсот) гривень щомісячно, починаючи з 04.12. 2015 і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з \~ [PERSON] на користь\~ [PERSON] , аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісяця але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Раніше виданий Фастівським міськрайонним судом Київської області виконавчий лист №381/5059/15-ц 2/381/81/16 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 800 (вісімсот) гривень щомісячно, починаючи з 04.12.2015 року і до досягнення дитиною повноліття, відкликано. На виконання вказаного рішення Фастівським міськрайонним судом Київської області 11.11.2022 року видано виконавчий лист. Постановою державного виконавця Фастівського ВДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) від 09.11.2022 ВП № 50170198, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 381/5059/15, виданого 12.02.2016 року Фастівським міськрайонним судом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 800,00 грн закінчено. Заборгованість по аліментам станом на 01.11.2022 року становить 35011,47 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості складеного державним виконавцем Фастівського ВДВС Вінницька-Бевз В.М., станом на 08.11.2022 року по виконавчому провадженню 50170198, [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів за період з вересня 2019 року по жовтень 2022 року у загальному розмірі 30011,47 грн. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 24.08.2022 року Фастівським відділом ДРАЦС у Фастівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В частині 2 ст.141 СК України зазначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Отже, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч.4 ст.155 СК України. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 Сімейного кодексу України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки. \~ \~ \~ \~Згідно з частинами першою, другою статті 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань по сплаті аліментів можливо лише в тому випадку, коли заборгованість виникла з незалежних, поважних причин, які в кожному конкретному випадку оцінюються судом з огляду на обставини справи. Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась з незалежних від нього причин, що передбачено ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Як встановлено судом, внаслідок невиконання відповідачем рішення суду про стягнення аліментів, за ним існує заборгованість по виплаті аліментів. Таким чином, враховуючи що [PERSON] своїх обов`язків належним чином не виконував, у зв`язку із чим допустив заборгованість зі сплати аліментів, суд вважає за необхідне стягнути з останнього на корить позивача суму заборгованості за виконавчим листом № 381/5059/15-ц 2/381/81/16 выд 12.02.2016, який було повернуто за рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26.08.2022, яка складає 35011,47 грн. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 12, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з розрахунком, наданим представником позивача, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання [PERSON] за період з вересня 2019 року по жовтень 2022 року становить в сумі 35011,47 грн. Наданий представником позивача розрахунок суд приймає за основу для нарахування пені, так як він проведений відповідно до вимог\~ст.196 СК України\~за період несплати аліментів на утримання дитини, з урахуванням вищевикладеного, розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача становить 35011,47 грн. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Небажання відповідача надавати докази, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Outcome: approved