Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

07.10.2021 [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Карпова О. В. звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу, в якому просить стягнути з відповідачів солідарно суму боргу, що становить 4000 доларів США на свою користь. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22 грудня 2020 року він надав відповідачу 1 - [PERSON] кошти у розмірі 4000 доларів США, які той зобов`язався повернути відповідно до графіку 15.03.2021 - 500 доларів США, 15.04.2021 - 500 доларів США, 15.05.2021 - 500 доларів США, 15.06.2021 - 500 доларів США, 15.07.2021 - 500 доларів США, 15.08.2021 - 500 доларів США, 15.09.2021 - 500 доларів США, 15.10.2021 - 500 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою про отримання коштів від 22.12.2020, а також борговою розпискою від 22.12.2022. В розписці про отримання коштів від 22.12. 2020 зазначено, що [PERSON] отримав від [PERSON] готівкою 4000 доларів США власноруч в офісі ТОВ «Зодчий», за адресою: м. Одеса, вул. Осіпова, 48, у присутності двох свідків: [PERSON] , [PERSON] . В борговій розписці зазначається, що дружина відповідача, [PERSON] повністю обізнана про те, що [PERSON] бере в борг кошти в [PERSON] , а також знає, що у випадку невиконання зобов`язання в обумовлені строки, в рахунок боргу може бути стягнення на усе майно, активи, грошові кошти ТОВ «БІЗНЕС МАРКЕТ», засновником якого є [PERSON] , а також усе спільне майно з дружиною та нерухомість, а також транспортні засоби, які належать [PERSON] або його дружині. Відповідач 1 у зазначений в розписках термін, борг не повернув, під будь-яким приводом ухиляється від виконання свого зобов`язання. На неодноразові прохання позивача про добровільну сплату боргу не реагує, не поспішає сплатити гроші. Відповідач [PERSON] скористався правом регламентованим ст. 178 ЦПК України та подав відзив на позов, в якому просить повністю відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивача всі судові витрати, які зазнає [PERSON] у зв`язку з розглядом справи в розмірі 20000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що після отримання коштів вони були зараховані як поворотна фінансова допомога ТОВ «БІЗНЕМ МАРКЕТ» та того ж числа, тобто 22.12.2020 були повернуті ТОВ «Зодчий» на рахунок вказаний позивачем, на прохання позивача. 22 грудня 2020 року платіжним дорученням №348 від 22.12.2020 на рахунок ТОВ «Зодчий» були перераховані кошти в сумі 112 000,00 гривень, які раніше були отримані директором ТОВ «БІЗНЕС-МАРКЕТ» [PERSON] у виді поворотної фінансової допомоги від [PERSON] . Призначення платежу «за газобетонний блок згідно з рахунком-фактурою №СФ-000328 від 11.11.2020 у тому числі ПДВ 18666,67 грн.» було зазначено помилково. Позивач подав відповідь на відзив, в порядку ст. 179 ЦПК України, в якій стверджує, що наведена у відзиві обставина щодо повернення коштів, не відповідає дійсності, оскільки кошти були надані у борг фізичною особою [PERSON] , а не ТОВ «ЗОДЧИЙ», та гроші брав в борг саме [PERSON] на поповнення оборотних коштів підприємства ТОВ «БІЗНЕС МАРКЕТ». Те, що позивач прохав повернути йому кошти на рахунок ТОВ «ЗОДЧИЙ» є вигадкою відповідача та жодним документом не підтверджується. При наданні поворотної фінансової допомоги укладається договір про надання поворотної фінансової допомоги, який в даному випадку не укладався. Зазначає, що сплата коштів ТОВ «БІЗНЕС -МАРКЕТ» згідно з рахунком-фактурою №СФ-000328 від 11.11.2020, не є сплатою боргу, а є платою за товар, що підтверджується податковою накладною за №РН-0000157 від 22.12.2020, яка була прийнята ТОВ «БІЗНЕС-МАРКЕТ», де зазначається, який товар та яка кількість його була надана відповідачу. Зазначає, що надані відповідачем документи (прибутковий касовий ордер №2 від 22.12.2020, бухгалтерська довідка від 27.10.2022), в яких зазначається, що ТОВ «БІЗНЕС-МАРКЕТ» отримало поворотню фінансову допомогу від [PERSON] - є підробкою, оскільки не відповідає дійсності. Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень до суду не подала. 07.10.2021 позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення з відповідачів солідарно суми боргу у розмірі 4000 дол. США надійшла до Приморського районного суду м. Одеси. Ухвалою суду від 28.10.2021 справу прийнято до розгляду суддею, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено дату підготовчого засідання. На підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2021 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу, передано до Тростянецького районного суду Вінницької області для розгляду за підсудністю. Справа надійшла до Тростянецького районного суду Вінницької області 30 вересня 2022 року. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 30 вересня 2022 року прийнято до розгляду зазначену вище справу, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, є призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 02.12.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 16.12.2022. Викликано позивача [PERSON] в судове засідання для надання особистих пояснень. У зв`язку з неявкою відповідача, розгляд справи відкладався на 05.01.2023. Розгляд справи не відбувся 05.01.2023 і вона була знята з розгляду, у зв`язку з аварійним/плановим відключенням електропостачання у Тростянецькому районному суді Вінницької області. Судове засідання призначено на 16.01.2023, неодноразово оголошувалась перерва і судове засідання призначено на 15.02.2023. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Карпова О. В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задоволити. Додатково наголосили на тому, що кошти в борг [PERSON] , який є директором ТОВ "БІЗНЕС-МАРКЕТ", брав, як фізична особа у фізичної особи [PERSON] з метою поповнення оборотних коштів товариства директором, якого він є, та запевняв, що дружині [PERSON] достовірно відомо про отримання такої позики. Стосовно коштів, які як стверджує відповідач, на вимогу позивача, було повернуто шляхом безготівкового розрахунку ТОВ "Зодчий", у той же день, сторона позивача зазначає, що між ТОВ "Зодчий" та ТОВ "БІЗНЕС-МАРКЕТ" близько двох років існували господарські відносини з поставки товару, і ті кошти були перераховані за поставлений товар, та жодного відношення до боргу перед фізичною особою [PERSON] не мають. Натомість на виконання договору позики від 22.12.20202 відповідачем не здійснено повернення коштів. Представник відповідача 1 [PERSON] - адвокат Дудін Л. В. та [PERSON] проти задоволення позову заперечують з підстав наведених у відзиві на позов, просили в задоволенні позову відмовити повністю. Зокрема зазначають, що між ТОВ "Зодчий", директором і засновником якого є [PERSON] та ТОВ "БІЗНЕС-МАРКЕТ", директором, якого є [PERSON] близько двох років існували господарські відносини. За цей період [PERSON] неодноразово позичав у позивача гроші, а відповідач повертав але на рахунок ТОВ "Зодчий", при цьому призначення платежу зазначалось за газобетонний блок. В той час, як [PERSON] не купував у позивача жодного разу газобетонний блок, що підтверджується виписками банку за 2020 рік та за січень 2021 року. Із записів телефонних розмов, наданих позивачем до позовної заяви, не йдеться за який саме борг ведеться мова, і за який рік вказані записи, там тільки вказуються дати і дні тижня, період дня. Натомість вказані записи свідчать про те, що між сторонами мали місце господарські відносини, і при цьому, про поставку газобетонного блоку не йшлося, що на думку сторони відповідача, повністю спростовує позоввні вимоги. Відповідач 2 - [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, в судові засідання 16.12.2022, 16.01.2023, 25.01.2023, 01.02.2023 та 15.02.2023 не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи не надала. За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст. ст. 223, розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заслухавши осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, а також вивчивши подані докази, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини. 22 грудня 2020 року між [PERSON] , [INFO] , який є директором ТОВ «Бізнес-Маркет, код ЄРПОУ - 38813560 та [PERSON] було укладено договір позики у виді боргової розписки. Відповідно до вказаної боргової розписки (позики) [PERSON] взяв в борг у [PERSON] суму в розмірі 4000,00 доларів США. Вказану суму відповідач 1 - [PERSON] взяв для поповнення оборотних коштів підприємства ТОВ «БІЗНЕС МАРКЕТ», яку зобов`язався повернути відповідно до графіку 15.03.2021 - 500 доларів США, 15.04.2021 - 500 доларів США, 15.05.2021 - 500 доларів США, 15.06.2021 - 500 доларів США, 15.07.2021 - 500 доларів США, 15.08.2021 - 500 доларів США, 15.09.2021 - 500 доларів США, 15.10.2021 - 500 доларів США. В борговій розписці зазначається, що дружина відповідача, [PERSON] повністю обізнана про те, що [PERSON] бере в борг кошти в [PERSON] , а також знає, що у випадку невиконання зобов`язання в обумовлені строки, в рахунок боргу може бути стягнення на усе майно, активи, грошові кошти ТОВ «БІЗНЕС МАРКЕТ», засновником якого є [PERSON] , а також усе спільне майно з дружиною та нерухомість, а також транспортні засоби, які належать [PERSON] або його дружині. Розписка від 22.12.2020 підписана [PERSON] у присутності двох свідків, а саме: [PERSON] , [PERSON] (а.с. 3, 207). Разом з тим, 22.12.2020 [PERSON] було підписано розписку про отримання готівкових коштів, в якій зазначено, що [PERSON] отримав від [PERSON] готівкою 4000 доларів США власноруч в офісі ТОВ «Зодчий», за адресою: [ADDRESS] , у присутності двох свідків: [PERSON] , [PERSON] (а.с. 4, 208). На неодноразові усні звернення і вимоги позивача [PERSON] відповідач [PERSON] не реагує, що спонукало позивача звернутися до суду з цим позовом. Факт укладення договору позики від 22.12.2020 між сторонами не оспорюється. Разом з тим, відповідач 1 - [PERSON] стверджує, що після отримання коштів від позивача вони були зараховані як поворотна фінансова допомога ТОВ «БІЗНЕС-МАРКЕТ» та того ж числа, тобто 22.12.2020 були повернуті ТОВ «Зодчий» на рахунок вказаний позивачем, на його прохання, що підтверджується платіжним дорученням №348 від 22.12.2020 на суму 112000,00 гривень (а.с. 127). Відповідач 1 стверджує, що саме ці кошти раніше були отримані директором ТОВ «БІЗНЕС-МАРКЕТ» [PERSON] у виді поворотної фінансової допомоги від [PERSON] , однак у платіжному дорученні №348 від 22.12.2020 призначення платежу «за газобетонний блок згідно з рахунком-фактурою №СФ-000328 від 11.11.2020 у тому числі ПДВ 18666,67 грн.» було зазначено помилково. На підтвердження своїх доводів надає оригінал прибуткового касового ордера №2 від 22.12.2020 (а.с. 122), та оригінали бухгалтерських довідок від 27.10.2022(а.с. 123-124). Позивач стверджує, що наведена у відзиві обставина щодо повернення коштів, не відповідає дійсності, оскільки кошти були надані у борг фізичною особою [PERSON] , а не ТОВ «ЗОДЧИЙ», та гроші брав в борг саме [PERSON] на поповнення оборотних коштів підприємства ТОВ «БІЗНЕС -МАРКЕТ». Позивач заперечує ту обставину, що він прохав повернути йому кошти на рахунок ТОВ «ЗОДЧИЙ», зазначає що це вигадка і жодним документом не підтверджується. Позивач зазначає, що сплата коштів ТОВ «БІЗНЕС - МАРКЕТ» згідно з рахунком - фактурою №СФ-000328 від 11.11.2020, не є сплатою боргу, а є платою за товар, що підтверджується податковою накладною №РН-0000157 від 22.12.2020, яка була прийнята ТОВ «БІЗНЕС-МАРКЕТ», де зазначається, який товар та яка кількість його була надана відповідачу. Позивач та його представник стверджують, що надані відповідачем документи (прибутковий касовий ордер №2 від 22.12.2020, бухгалтерська довідка від 27.10.2022), в яких зазначається, що ТОВ «БІЗНЕС-МАРКЕТ» отримало поворотну фінансову допомогу від [PERSON] - є підробкою, оскільки це не відповідає дійсності. В матеріалах справи відсутні будь-які докази про повернення позивачу відповідачем [PERSON] коштів у сумі 4000 доларів США відповідно до боргової розписки від 22.12.2022. Позичальник не виконав своїх зобов`язань, вказану суму позики у визначений договором строк не повернув. Оскільки договір позики укладався в іноземній валюті на суму еквівалентну 4000,00 доларів США, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість у розмірі 4000,00 доларів США. Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов`язання із приводу надання позики та права подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, які регулюються главами 8, 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та договір. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14 446цс18) у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Обґрунтовуючи свої вимоги до відповідача 2 - [PERSON] позивач зазначив, що в борговій розписці зазначається, що дружина відповідача, [PERSON] повністю обізнана про те, що [PERSON] бере в борг кошти в [PERSON] , а також знає, що у випадку невиконання зобов`язання в обумовлені строки, в рахунок боргу може бути стягнення на усе майно, активи, грошові кошти ТОВ «БІЗНЕС-МАРКЕТ», засновником якого є [PERSON] , а також усе спільне майно з дружиною та нерухомість, а також транспортні засоби, які належать [PERSON] або його дружині. Як зазначено вище, приписи статті 65 СК регулюють правовідносини щодо розпорядження майном, яке є спільною сумісною власністю подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання позики (кредиту), оскільки кредитний договір за своєю правовою природою є правочином щодо отримання у власність грошових коштів, а не правочином щодо розпорядження належним подружжю майном. Такий договір створює обов`язки для другого з подружжя лише у разі, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК). Для укладення договору позики (за яким позичальником виступає один з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя, а той з подружжя, хто позичає кошти, не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 30 червня 2021 року у справі №462/2662/20. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідачі перебувають у зареєстрованому шлюбі, (разом з тим, ця обставина ніким не заперечується, а тому не підлягає доведенню відровідно до ст. 82 ЦПК України), як і не містять доказів на підтвердження обізнаності відповідача 2 - [PERSON] щодо боргових зобов`язань [PERSON] (про укладення відповідачем [PERSON] договору позики від 22.12.2020). Позивачем не доведено, що [PERSON] погоджувала боргові зобов`язання [PERSON] , що договір позики (боргова розписка від 22.12.2020) та отримані за ним кошти не виходять за межі дрібного побутового та/або укладені в інтересах сім`ї та направлені на потреби сім`ї. Поняття дрібного побутового правочину на законодавчому рівні визначено у п.1 ч.1 ст. 31 ЦК України. Згідно з цією нормою, правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. Суд критично ставиться до доводів позивача, що договір позики (боргова розписка) від 22.12.2020 було укладено за згодою дружини відповідача [PERSON] , в борговій розписці відсутній підпис [PERSON] , а також відсутні дані на підтвердження її присутності при підписанні цієї розписки. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що укладений договір створив обов`язки для іншого з подружжя, а також доказів укладення договору та використання майна в інтересах сім`ї матеріали справи не містять. Відсутність доказів використання зазначених коштів в інтересах сім`ї виключає зобов`язання [PERSON] повертати отримані її чоловіком кошти, тобто покладення на відповідача 2 - [PERSON] солідарного обов`язку з повернення отриманих відповідачем 1 [PERSON] коштів виключається. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов в частині вимог до відповідача 2 - [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено, що договір позики було укладено за погодженням з [PERSON] чи в інтересах їх сім`ї. Щодо позову в частині вимог до [PERSON] , суд вважає, що вони підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Як встановлено судом, відповідно до договору позики від 22 грудня 2020 року, [PERSON] взяв в борг у [PERSON] суму в розмірі 4000,00 доларів США. Розпискою про отримання коштів від 22.12.2020 підтверджено отримання готівкових коштів у розмірі 4000,00 доларів США, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачем 1 в рахунок погашення боргу перераховано 112000,00 гривень сторонами не надано. Суд критично ставиться до доводів відповідача 1 - [PERSON] про те, що кошти в сумі 4000,00 доларів США були отримані директором ТОВ «БІЗНЕС-МАРКЕТ» Царієм О. А. від [PERSON] у виді поворотної фінансової допомоги, як і те, що вказані кошти були поверненні цього ж дня, що підтверджується платіжним дорученням №348 від 22.12.2020 про перерахування ТОВ «БІЗНЕС-МАРКЕТ» на рахунок ТОВ «ЗОДЧИЙ» 112000,00 гривень. Як випливає зі змісту боргової розписки від 22.12.2020, [PERSON] взяв в борг у [PERSON] суму в розмірі 4000,00 доларів США. Вказану суму відповідач 1 - [PERSON] взяв для поповнення оборотних коштів підприємства ТОВ «БІЗНЕС-МАРКЕТ», яку зобов`язався повернути відповідно до графіку 15.03.2021 - 500 доларів США, 15.04.2021 - 500 доларів США, 15.05.2021 - 500 доларів США, 15.06.2021 - 500 доларів США, 15.07.2021 - 500 доларів США, 15.08.2021 - 500 доларів США, 15.09.2021 - 500 доларів США, 15.10.2021 - 500 доларів США. Таким чином, матеріали справи взагалі не містять доказів щодо отримання [PERSON] 4000,00 доларів США, в якості поворотної фінансової допомоги, адже у борговій розписці зазначено про отримання коштів [PERSON] для поповнення оборотних коштів ТОВ «БІЗНЕС-МАРКЕТ», директором якого він є. На борговій розписці і розписці про отримання коштів стоїть підпис саме фізичної особи [PERSON] та зазначені паспортні дані відповідіча 1, на вказаних документах проставлена також печатка ТОВ «БІЗНЕС-МАРКЕТ». З наданого відповідачем платіжного доручення №348 від 22.12.2020 вбачається, що ТОВ «ЗОДЧИЙ» отримав від ТОВ «БІЗНЕС-МАРКЕТ» грошові кошти у розмірі 112000,00 гривень, разом із цим у графі «Призначення платежу» вказано платежу «за газобетонний блок згідно з рахунком-фактурою №СФ-000328 від 11.11.2020 у тому числі ПДВ 18666,67 грн.». Стороною відповідача 1 зазначено, що у платіжному дорученні призначення платежу було зазначено помилково, однак такі доводи не підтверджені належними і допустимими доказами, зі змісту платіжного доручення №348 від 22.12.2020 не випливає, що вказані кошти будь-яким чином стосуються погашення заборгованості за договором позики за грудень 2020 року. Крім того, з копії видаткової накладної №РН-0000167 від 22.12.2020 (а.с. 137) та податкової накладної №22122028 (а.с. 137, зворот) випливає, що ТОВ «ЗОДЧИЙ» (постачальник) поставив ТОВ «БІЗНЕС-МАРКЕТ» (одержувач) на умовах безготівкового розрахунку товар, а саме: «Блок із ніздрюватого бетону UDK D-400 600х200х400 В 2,5» в кількості 84,270 на суму 112000,00 гривень, в т.ч. ПДВ 18666,67 гривень, що спростовує доводи відповідача 1 [PERSON] , про повернення коштів [PERSON] отриманих від позивача, як поворотна фінансова допомога, цьо ж дня 22.12.2020, що і складена боргова розписка. Також з наданих позивачем [PERSON] записів розмов, які записані на носій Apacer у 2021 році (а.с. 15), вбачається, що [PERSON] просив [PERSON] погасити заборгованість у готівковій або безготівковій формі, також зазначалось про повернення коштів частинами по тисячі дві. Зі змісту записаних розмов випливає, що відповідач [PERSON] не заперечував наявність боргу перед позивачем, та обіцяв про його повернення в разі можливості. Таким чином, суд критично ставиться стосовно доводів відповідача про повне повернення [PERSON] коштів в день їх отримання, а саме 22.12.2020, та як наслідок необгрунтованими і не підтвердженими є доводи відповідача про те, що позивач звертаючись з позовом у 2021 році фактично ставить вимогу про повторне повернення боргу. Доводи відповідача про те, що ці розмови стосувалися відвантажувача, не знайшли свого підтвердження жодними доказами, тоді як висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Не знайшли свого підтвердження також доводи відповідача про те, що суми боргу про які йдеться в записах телефонних розмов мали місце у 2020 році, оскільки відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження таких обставин. В судовому засіданні йшлася мова про виписки банку, однак суду не надано жодних виписок з банку щодо підтвердження розрахунків, як між сторонами, як фізичними особами, так і між товариствами ТОВ "ЗОДЧИЙ" та ТОВ "БІЗНЕС-МАРКЕТ", директорами яких є [PERSON] та [PERSON] відповідно. Щодо наданих [PERSON] оригіналів прибуткового касового ордеру №2 від 22.12.2020 та бухгалтерських довідок від 27.10.2022 (а.с. 122-124), суд позбавлений можливості встановити їхню достовірність і як наслідок відношення до вказаної справи. Наведені в бухгалтерських довідках від 27.10.2022 обставини, щодо отримання ТОВ «БІЗНЕС-МАРКЕТ» 22.12.2020 повороної фінансової допомоги у розмірі 112000,00 грн. та її повернення 22.12.2020 на рахунок ТОВ «ЗОДЧИЙ, як і помилковість призначення платежу, спростовується наданими позивачем видатковою та податковою накладними від 22.12.2020 про поставку товару (на яких наявні відбитки печаток ТОВ «БІЗНЕС-МАРКЕТ» та ТОВ «ЗОДЧИЙ»). Враховуючи наведені обставини, у їх сукупності, на думку суду відносини між ТОВ «БІЗНЕС-МАРКЕТ» директором якого є [PERSON] та ТОВ «ЗОДЧИЙ», засновником і директором, якого є [PERSON] не мають жодного відношення до цієї справи. Таким чином, за договором позики від 22.12.2020 з [PERSON] підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 4000,00 доларів США. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1074,00 гривні (а.с.13). Враховуючи те, що позов задоволено в частині вимог до відповідача 1 - [PERSON] сума судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу. У позовній заяві позивач зазначив, що поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13500,00 гривень. Разом із цим, на підтвердження надання позивачу професійної правничої допомоги надано меморіальний ордер №@2PL569258 від 05.10.2021 на суму 13500,00 гривень (а.с. 14); договір про надання правової допомоги №80 від 09.08.2021 (а.с. 10); додаткову угоду №1 до договору про надання правничої допомоги №80 від 09.08.2021 від 09.08.2021 (а.с.11), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ОД №003793 (а.с. 12), акт приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги №80 від 09.08.2019 від 13.10.2022(а.с. 82), детальний опис робіт до договору про надання правової допомоги №80 від 09.08.2021 (а.с.90, зворот), копію ордеру серії ВН №1158862 (а.с. 92). Позивач довів обґрунтованість та співмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу з реальним обсягом такої допомоги у суді першої інстанції, часом, витраченим на надання таких послуг (незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду у суді та тривалість судових засідань), критерію реальності таких витрат. Відповідачем та його представником не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, яку поніс позивач. Таким чином, з відповідача 1 підлягають стягненню на користь позивача понесені позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13500,00 гривень, які є співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Outcome: partial