Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що вироком Деснянського районного суду м.Києва від 01.12.2021, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 150 годин громадських робіт. Вирок суду не оскаржувався. У кримінальному провадженні потерпілим від злочинних дій [PERSON] було визнано [PERSON] . Цивільний позов в кримінальному провадженні не подавався. Внаслідок нанесення умисного легкого тілесного ушкодження, що причинило короткочасний розлад здоров`ю позивачу, вчиненим щодо нього кримінальним правопорушенням, йому були завдані тілесні ушкодження, він був вимушений звернутись за медичною допомогою до лікарських закладів, в наслідок чого поніс матеріальні та моральні збитки. Позивач зазначає, що в наслідок переслідування з боку [PERSON] він з дружиною був вимушений виїхати з місця свого проживання до іншого місця та був вимушений сплачувати всі відповідні комунальні платежі з обслуговування квартири, загальна сума сплачених комунальних платежів становить 14080,00грн. Вказує, що вчиненим кримінальним правопорушенням йому було спричинено матеріальну шкоду на лікування на суму 4460,00грн та завдано моральну шкоду, яка полягала у порушенні нормальних життєвих зв`язків, в порушенні стосунків з оточуючими людьми, позивач зазначає, що зараз він є фізично обмеженою особою у зв`язку з отриманою травмою. Суму компенсації за нанесену моральну шкоду оцінює в розмірі 100000,00грн. Позивач вказує, що у зв`язку з отриманням правової допомоги його витрати становлять 5000грн та 12500грн відповідно до договорів. Просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 31040грн та моральну шкоду в розмірі 100000грн, відшкодувати витрати на правову допомогу. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 15.08.2022, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 17.08.2022 сторонам направлено лист з додатками до нього, а саме: позивачу копію ухвали про відкриття провадження з судовою повісткою про виклик до суду, а відповідачу копію ухвали про відкриття провадження, позовну заяву з додатками до неї та з судовою повісткою про виклик до суду. Від відповідача [PERSON] до суду повернувся конверт з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Поштова кореспонденція направлялась за адресою зазначеною в позовній заяві, яка є адресою реєстрації та проживання відповідача, що підтверджується відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА ( [ADDRESS] ), 19.10.2022 від представник позивача - адвоката Хобти С.Г. до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, яка прийнята судом. Згідно уточненої позовної заяви позивач просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 39540,00грн та моральну шкоду в розмірі 100000,00грн, вирішити питання щодо витрат на правову допомогу. 31.01.2022 від представник позивача - адвокат Хобти С.Г. до суду надійшла заява про визначення розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до остаточного розрахунку витрати на правову допомогу становлять 27000,00грн. Відповідач та його представник - адвокат Хобта С.Г., 31.01.2022 в судове засідання не з`явився. До суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити, проти заочного розгляду не заперечують. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являвся, про день, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, за адресою зазначеною в позовній заяві, а саме: [ADDRESS] , та шляхом розміщення повідомлення про виклик до суду на сайті «Судова влада України». Причини неявки суду не повідомив. Однак суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення у відсутності учасників справи, що відповідає ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 01.12.2021, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 150 годин громадських робіт. Вирок суду не оскаржувався (копія вироку наявна в матеріалах справи). У кримінальному провадженні потерпілим від злочинних дій [PERSON] було визнано [PERSON] . Цивільний позов в кримінальному провадженні не подавався. Як убачається з Вироку суду, внаслідок нанесення умисного легкого тілесного ушкодження, що причинило короткочасний розлад здоров`ю [PERSON] , вчиненим щодо нього кримінальним правопорушенням, йому були завдані тілесні ушкодження. Позивач [PERSON] звертався за медичною допомогою до лікарських закладів, в наслідок чого поніс матеріальні збитки. Згідно квитанцій наданих до позовної заяви сума збитків становить 4459,20грн, що підтверджується відповідними квитанціями (чек № 11048 від 10.07.2020 на суму 2340грн, квитанція №5233 від 07.09.2020 на суму 320грн,чеком №ПН372266126576 від 11.08.2020 на суму 1479,20грн, квитанцією №1477 від 05.08.2020 на суму 320грн). У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчиненні кримінального проступку є встановленою та не підлягає доведенню, оскільки у суду відсутні сумніви щодо достовірності зазначених обставин та дій встановлених у Вироку Деснянського районного суду м.Києва від 01.12.2021. Загальні положення відшкодування шкоди визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. В силу положень ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Враховуючи викладене, суд задовольняє вимогу позивача щодо стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 4459,20грн які позивачем були витрачені на медичне обслуговування та лікування. Однак суд критично ставиться до посилання позивача щодо покладення відповідальності на відповідача за витрати по сплаті комунальних послуг з обслуговування квартири, з якої позивач з`їхав до іншого місця проживання, з огляду на таке. Відповідно до статей 156, 162 ЖК України, власники квартир зобов`язані брати участь у витратах по утриманню квартири і придомової території, проведенню ремонту та своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Обов`язок на власників жилого приміщення по несенню витрат на утримання будинку і при будинкової території, сплаті комунальних послуг покладений також нормами ст. 322 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити надані житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Отже як зазначав позивач в позовній заяві, що він разом з дружиною з`їхали з квартири [ADDRESS] , однак належних та допустимих доказів проживання в іншому місті суду не надано. До того ж позивачем додані до позову квитанції про сплату за житлово-комунальні послуги, що дає суду підстави встановити, що позивач був споживачем наданих послуг, а тому зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати рахунки за фактично спожиті комунальні послуги. Таким чином при відсутності в матеріалах справи доказів передбачених положенням статей 77-80 ЦПК України, суд відмовляє в задоволенні стягнення матеріальної шкоди в розмірі 14080,00грн пов`язаних зі сплатою комунальних платежів. Що стосується позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди суд дійшов до такого. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи. Отже моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди, ЦК не встановлює ні мінімального, ні максимального розміру відшкодування моральної шкоди. Безумовно, моральну шкоду неможливо компенсувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового вираження щиросердечного болю, честі, гідності особи, тому будь-який її розмір буде мати суто умовне вираження. Критерії оцінки, якими можна керуватися при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, різноманітні. Головне - щоб за їх допомоги можна було вимірити глибину і тривалість страждань (для людей). Оскільки відшкодування моральної шкоди є компенсацією за втрати немайнового характеру, вона відшкодовується одноразово. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства. Отже в судовому засіданні є доведеним той факт, що позивачу були спричинені моральні страждання з боку [PERSON] , які призвели до погіршення здоров`я, а тому, враховуючи конкретні обставини справи, глибину заподіяної моральної шкоди, характер та обсяг душевних, психічних страждань, яких зазнав позивач, суд вважає, що сума у розмірі 40000,00грн є достатнім розміром відшкодування спричиненої моральної шкоди. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 4459,20грн та моральної шкоди в розмірі 40000,00грн, оскільки вважає, що відповідач повинен відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, як особа яка завдала позивачу шкоди його здоров`ю. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Згідно з матеріалів справи між [PERSON] та ТОВ «Центр правової допомоги» був укладений договір № 21022208 від 21.02.2022. Згідно договору, перелік юридичних послуг, види та обсяг правової допомоги складався з адвокатського запиту по майну обвинуваченого, вартістю 5000,00грн. Також 21.02.2022 між [PERSON] та ТОВ «Центр правової допомоги» був укладений договір №21022207. Згідно договору, перелік юридичних послуг, види та обсяг правової допомоги складався з складання проекту цивільного позову вартістю 7500грн. З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача [PERSON] в суді здійснював адвокат Хобта С.Г. на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ № 1117478 від 03.10.2022; Договору про надання правової допомоги від 30.09.2022; Додаткової Угоди № 1 від 30.09.2022 до Договору про надання правової допомоги від 30.09.2022; Додаткової Угоди № 2 від 14.10.2022 до Договору про надання правової допомоги від 30.09.2022; Додаткової Угоди № 3 від 31.01.2023 до Договору про надання правової допомоги від 30.09.2022; Акту виконаних робіт від 31.01.2023, Квитанцією до прибуткового касового ордера №31/01 від 31.01.2023 на суму 14500,00грн та остаточного розрахунку витрат на загальну суму 27000,00грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат,лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір-обґрунтованим(п. 268). Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову,значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. З огляду на викладене суд відзначає, що ЦПК передбачено наступні критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) пов`язаність витрат з розглядом справи; 2) їх дійсність; 3) необхідність; 4) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. До таких висновків в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 19.02.2020 року (справа №755/9215/15-ц провадження № 14-382цс19). Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 27000,00грн не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, оскільки перевіряючи детальний опис виконаних робіт наданий представником відповідача з матеріалами справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи та участю адвоката в судових засіданнях. Однак, беручі до уваги, що рішенням суду позов задоволено частково, що дає суду зазначити про здійснення адвокатом позивача належного захисту в суді, але судом враховується недотримання співмірності затрат на правничу допомогу та з ціною позову і вважає, що необхідно зменшити розмір стягнень з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу до суми 6000,00грн, яка відповідає розумному розміру. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Відповідно до статей 133 та 141 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40грн та на користь позивача витрати пов`язані з розглядом справи на правничу допомогув розмірі 6000,00грн.

Outcome: partial