Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

Представник позивача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі скорочено ТОВ «ФК «ЄАПБ») Яременко Т.А. звернулася до суду з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією 22 квітня 2021 року (надійшла до суду 06 травня 2021 року), в якій просила суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором №1223765 від 30 серпня 2019 року в загальному розмірі 11\~220 грн. 00 коп., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5500 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками 2970 грн. 00 коп., заборгованість за пенею 2750 грн. 00 коп.; стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» понесені судові витрати. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що на підставі кредитного договору №1223765 від 30 серпня 2019 року, укладеного між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] , остання отримала кредит в сумі 5500 грн. строком кредитування 30 днів, тобто до 29 вересня 2019 року, зі сплатою процентів за користування ним в сумі 2970 грн. Свої зобов`язання за кредитним договором кредитор виконав належним чином, надавши позичальникові кредит в обумовленому розмірі. Натомість [PERSON] в порушення умов договору, свої зобов`язання не виконала, в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 11\~220 грн. 00 коп., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5500 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками 2970 грн. 00 коп., заборгованість за пенею 2750 грн. 00 коп. При цьому, 11 березня 2020 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №11032020, у відповідності до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передало (відступило) на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором №1223765 від 30 серпня 2019 року, укладеним з [PERSON] в загальному розмірі вимог 11\~220 грн. З моменту отримання прав вимоги до [PERSON] , а саме з 11 березня 2020 року, новий кредитор не здійснював жодних нарахувань штрафних санкцій. З огляду на те, що відповідач наявну заборгованість в добровільному порядку не погашає, тому позивач, будучи дійсним кредитом, вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 06 квітня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.33). Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, згідно з клопотанням, направленим через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явилась, будучи неодноразово повідомленою належним чином, у тому числі відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом публікації оголошень на сайті Судова влада. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, належне повідомлення відповідача, не подання відзиву у встановлений судом строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку представника позивача проти заочного розгляду справи. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до\~ст.1055\~ЦК України,\~кредитний договір\~укладається у\~письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Судом встановлено, що 30 серпня 2019 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір №1223765 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, невід`ємною частиною якого є Правила надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», розмішені на сайті creditplus.ua/assets/uploads/public/pravila_18/09/2019.pdf (а.с.4-5). За умовами розділу 1 договору, товариство надало позичальникові грошові кошти в загальній сумі 5500 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат клієнта, а клієнт зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика видається строком на 30 днів, договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. Сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування позикою: знижена процентна ставка 1,26% від суми позики за кожен день користування позикою (459,90% річних) у межах строку надання позики, зазначеного в п.1.2 договору; стандартна процентна ставка застосовується згідно з п.п.1.7, 3.4, 3.6.2 договору. Відповідно до п.1.4 договору, загальна вартість позики за зниженою процентною ставкою складає 7\~579 грн. та включає в себе: проценти за користування позикою 2079 грн. (37,80% від суми позики). До позовної заяви на підтвердження факту укладення кредитного договору долучено графік платежів додаток №1 до договору та Паспорт споживчого кредиту, інформація, що надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма), підписані відповідачем за договором електронного цифрового підпису. Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Зважаючи на те, що договір підписано [PERSON] електронним цифровим підписом, зміст та форма договору не суперечать закону, а відтак суд приходить до висновку про дійсність укладення між нею та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» кредитного договору. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від його виконання не допускається (ст.ст.525, 526 ЦК України). Так, свої зобов`язання перед [PERSON] первісний кредитор ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» виконала належним чином, надавши позичальникові кредит в обумовленому розмірі, що підтверджується карткою обліку інформації за укладеним договором (а.с.16-17). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає право кредитора вимагати їх повернення. При цьому, як слідує із зазначеної картки обліку, на погашення заборгованості за кредитним договором [PERSON] здійснювала платежі, а саме 29 вересня 2019 року - 2079 грн., 29 жовтня 2019 року - 2970 грн., після чого жодних платежів не вносила, тим самим допустила істотне порушення виконання зобов`язань. Усі внесені відповідачем кошти зараховано на погашення нарахованих процентів (за зниженою ставкою до 28 вересня 2019 року та стандартною з 30 вересня 2019 року). Таким чином, станом на 11 березня 2020 року сума заборгованості за тілом кредиту складає 5500 грн., по процентам 2970 грн. У ході судового розгляду також встановлено, що на підставі договору факторингу №11032020 від 11 березня 2020 року (а.с.8-9), ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» як первісний кредитор (клієнт) відступило новому кредиторові ТОВ «ФК «ЄАПБ» (факторові) права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, у тому числі [PERSON] за кредитним договором №1223765 від 30 серпня 2019 року, на суму вимог 11\~220 грн., з яких: заборгованість за основною сумою позики 5500 грн., проценти 2970 грн., пеня, штрафи 2750 грн., що слідує з Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу (а.с.13). Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Про зміну кредитора в кредитно-договірному зобов`язанні позичальника [PERSON] повідомлено належним чином листами від 25 березня 2020 року (а.с.14, 15). Враховуючи,\~що ТОВ\~«АВЕНТУС УКРАЇНА»\~як первісний\~кредитор свої\~зобов`язання за\~кредитним договором\~перед [PERSON] \~виконало у\~повному обсязі,\~будь-яких\~доказів в\~спростування чого\~судом не\~встановлено,\~та з\~огляду на\~правомірність набуття\~прав вимоги\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ»,\~суд приходить\~до висновку\~про обґрунтованість\~звернення до\~суду.\~Аналізуючи викладене,\~оцінюючи наявні\~у справі\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~суд дійшов\~висновку про\~доведеність істотного\~порушення [PERSON] \~кредитно-договірних\~зобов`язань,\~правомірність пред`явлення\~позовних вимог\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» як\~дійсним кредитором,\~які з\~урахуванням обсягу\~відступлених вимог\~є доведеними\~та підлягають\~задоволенню в\~частині стягнення\~заборгованості за\~тілом кредиту\~ 5500\~грн.\~та процентів\~ 2970\~грн.\~Що стосується\~вимоги про\~стягнення заборгованості за пенею в сумі 2750 грн., то при її вирішенні суд виходить з такого. Відповідно до ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Імперативним приписом ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язання. Згідно зі ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК України). Виходячи зі змісту ст.ст.546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою (штраф, пеня), яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов`язання. Згідно зі ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Так, умови кредитного договору не містять положень щодо порядку нарахування та стягнення пені за прострочення виконання зобов`язань. Разом з тим, відповідно до п.п.4.3 4.5 договору, у випадку повернення суми позики та сплати процентів за користування позикою протягом 3-х днів, після закінчення строку користування позикою, пеня та/або штраф за несвоєчасне виконання клієнтом зобов`язань за договором не нараховується. У випадку прострочення повернення суми позики, клієнт зобов`язаний сплатити товариству штраф в розмірі 66 грн. за кожен день прострочення, починаючи з 4-го дня прострочення виконання зобов`язань за договором. Штрафи за договором нараховуються в момент сплати, але в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів, пені), нарахованої за порушення клієнтом зобов`язань за договором, не може перевищувати 50% суми, одержаної клієнтом за цим договором, і становить 2\~750 грн. Аналогічні положення щодо сплати позичальником штрафу за порушення виконання кредитних зобов`язань передбачені у п.6 паспорта споживчого кредиту (а.с.6-зворот). Як слідує з картки обліку інформації за укладеним договором (а.с.16-17), за допущення порушення відповідачем виконання зобов`язань кредитором нараховано неустойку у вигляді штрафу в сумі 11 220 грн. З огляду на доведеність порушення [PERSON] виконання зобов`язань, істотне прострочення платежів та відповідність фактичного заявленого штрафу граничній сумі неустойки у виді штрафу, визначеній п.п.4.4, 4.5 кредитного договору, суд приходить до висновку про можливість його стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» в сумі 2750 грн. Заявлена відповідачем заборгованість за пенею в сумі 2750 грн. хоча й відповідає загальному розміру відступлених вимог за неустойкою згідно з Витягом з реєстру боржників, однак не доведена жодними доказами. Відповідний розрахунок, з якого можливо було б встановити порядок її нарахування, в матеріалах справи відсутній. Хоча й в позові зазначено про стягнення пені, в той час як з долучених доказів слідує, що фактично мається на увазі штраф, суд вважає, що вказані розбіжності є неістотними, а тому уточнення судом виду неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача за доведеністю її розміру в 2750 грн. як штрафу не буде свідчити про вихід суду за межі вимог. Приходячи до такого висновку суд враховує позицію ЄСПЛ, який зазначає, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з п.1 ст.6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», № 47273/99, пп.50-51, 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29). При цьому, ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, п.25). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»). Вирішуючи питання розподілу судових витрат,

Outcome: approved