Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить встановити факт належності [PERSON] земельної ділянки, площею 0,291 га, та житлового будинку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; визнати за ним у порядку спадкування за спадковою трансмісією на майно, що залишилося після смерті [PERSON] , а саме: 1/3 частину земельної ділянки, площею 0,291 га, для індивідуального житлового будівництва та ведення особистого підсобного господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] частину житлового будинку [ADDRESS] . В обґрунтування вимог зазначається, що [INFO] померла баба позивача, [PERSON] . При житті остання розпорядилася належним їй майном, склавши заповіт на користь своїх п`ятьох дітей. У 1998 році троє спадкоємців померлої [PERSON] звернулися до Броварської районної державної нотаріальної контори з питань прийняття спадщини померлого спадкодавця. На даний час жоден із спадкоємців не оформив спадкові права та не отримав свідоцтва про право на спадщину. [INFO] померла [PERSON] мати позивача та дочка [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до належного їй майна, а саме квартири [ADDRESS] , 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] та 1/3 частини земельної ділянки, площею 0,291 га, для індивідуального житлового будівництва та ведення особистого підсобного господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] У визначений законом строк для прийняття спадщини позивач [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з питань прийняття спадщини померлої [PERSON] 11 вересня 2021 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що складається з вищевказаної квартири. Постановою державного нотаріуса Другої київської державної нотаріальної контори від 02 грудня 2021 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право за законом на спадкове майно, що складається з частини житлового будинку [ADDRESS] та частини земельної ділянки, площею 0,291 га, для індивідуального житлового будівництва та ведення особистого підсобного господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з неможливістю з поданих представником спадкоємця документів, достовірно встановити належність нерухомого майна, що спадкується та здійснити державну реєстрацію права власності на спадкове майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Так, у свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок спадкоємець зазначена як [PERSON] , у державному акті на право приватної власності на землю [PERSON] . Вказані розбіжності у написанні прізвища, імені та по-батькові перешкоджали спадкоємцю [PERSON] , так і на даний час позивачу успадкувати спадщину, до складу якої входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю [PERSON] на момент відкриття спадщини. На думку позивача, оскільки він є спадкоємцем за заповітом та законом після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , та у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , то за правилами спадкової трансмісії має право на прийняття належної його матері за заповітом частки спадщини після смерті заповідача (спадкодавця) [PERSON] , яка померла [INFO] , яку за життя його мати прийняти не встигла. З підстав визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування позивач звернувся до суду. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2022 року дану цивільну справу передано на розгляд до Броварського міськрайонного суду Київської області. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 14 червня 2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, судом залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 02 грудня 2022 року позивач [PERSON] подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив встановити факт належності померлій [PERSON] наступних правовстановлюючих документів: державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,291 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , виданого на ім`я [PERSON] та свідоцтва № [NUMBER] про право особистої власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , виданого на ім`я [PERSON] . У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, в якому вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач Калитянська селищна рада Броварського району Київської області у судове засідання представника не направила, 24 травня 2022 року від виконуючого обов`язки селищного голови Рудницького С.В. до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності учасника судового розгляду. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Причини неявки суду не повідомлені. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане повторно 28 липня 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського району м.Києва. Зі спадкової справи № 43/1999 до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що остання при житті розпорядилася належним їй майном, склавши 03 травня 1995 року заповіт, посвідчений секретарем виконкому Калитянської селищної ради народних депутатів Броварського району Київської області, за яким все належне майно заповіла [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах. 27 січня 1999 року спадкоємець за заповітом [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини померлої [PERSON] 22 травня 1999 року заяву про прийняття спадщини померлої [PERSON] подала спадкоємець за заповітом [PERSON] 30 жовтня 2020 року із заявою про прийняття спадщини померлої [PERSON] звернулася [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Броварської районної державної нотаріальної контори від 30 жовтня 2020 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що належало померлій [PERSON] у зв`язку з тим, що у документах, що підтверджують право власності на майно померлої, зазначено власника [PERSON] та [PERSON] , а померла [PERSON] . Відповідно до свідоцтва № [NUMBER] про право особистої власності на житловий будинок, виданого 10 вересня 1981 року, Калитянською селищною радою, житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві особистої власності. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Калитянської селищної ради народних депутатів № 66 від 07 вересня 1981 року. Згідно з державним актом про право власності на землю серії КВ, виданого 04 грудня 1996 року Калитянською селищною радою народних депутатів, власником земельної ділянки, площею 0,291 га, для індивідуального житлового будівництва та ведення особистого підсобного господарства, за адресою: [ADDRESS] , значиться [PERSON] . Згідно з довідкою № 1078 від 20 серпня 2020 року, виданою Виконавчим комітетом Калитянської селищної ради Броварського району Київської області [PERSON] , яка померла [INFO] , дійсно проживала та була зареєстрована у [ADDRESS] . [INFO] у місті Києві померла [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 16 лютого 2021 року Деснянським районним умісті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Відповідно до спадкової справи № 198/2021 до майна померлої [PERSON] , 17 березня 2021 року із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] . При житті [PERSON] розпорядилася належним їм майном, склавши 19 березня 2011 року заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Досінчуком Ф.І., зареєстрований у реєстрі № 1332, за яким всю належну їй долю у квартирі [ADDRESS] , заповіла [PERSON] 11 вересня 2021 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що складається з квартири [ADDRESS] . 02 грудня 2021 року [PERSON] звернувся до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, що складається зі спірного нерухомого майна. Постановою державного нотаріуса Другої київської державної нотаріальної контори від 02 грудня 2021 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право за законом на спадкове майно, що складається з частини житлового будинку [ADDRESS] та частини земельної ділянки, площею 0,291 га, для індивідуального житлового будівництва та ведення особистого підсобного господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з неможливістю з поданих представником спадкоємця документів, достовірно встановити належність нерухомого майна, що спадкується та здійснити державну реєстрацію права власності на спадкове майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до статті 182 ЦК України, у зв`язку з наявними розбіжностями та невідповідністю даних, зазначених у правовстановлюючих документах при зазначенні прізвища, імені та по-батькові померлої [PERSON] , спадкоємицею якої була її дочка [PERSON] , яка спадщину після смерті матері прийняла, але у зв`язку зі смертю не оформила своїх спадкових прав. Відповідно до статей 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Згідно з частинами першою та другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (статті 1261-1262 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Позивач, звертаючись до суду з позовом у тому числі просив визнати за ним право на спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] в порядку спадкової трансмісії. Статтею 1276 ЦК України визначене, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Спадкова трансмісія це перехід права на прийняття спадщини від померлого спадкоємця, який не встиг реалізувати своє право на прийняття спадщини до його спадкоємців, тобто - перехід права, а не виникнення права на спадкування після смерті першого спадкодавця. Перехід права на прийняття спадщини відповідно до статті 1276 ЦК України не є компонентом спадщини, що відкрилася після смерті трансмітента. Трансміссар, здійснюючи право на прийняття спадщини, набуває спадкової маси не від трансмітента, який так і не встиг її прийняти, а від першого спадкодавця. Утім до трансміссара переходить право не лише прийняти спадщину, а й відмовитися від її прийняття, адже спадкоємець завжди має варіантність поведінки - він не зобов`язаний набувати тих прав і обов`язків, що мав за життя спадкодавець та які не припинилися внаслідок його смерті. Застосування механізму спадкової трансмісії як юридичної фікції (закон виходить з того, що оскільки спадкоємець мав право прийняти спадщину, але не встиг цього зробити внаслідок смерті, то він нібито спадщину прийняв) можливе за наявності послідовної сукупності таких умов-фактів (юридичний склад): 1) смерть спадкодавця; 2) закликання до спадкування спадкоємця-трансмітента; 3) смерть спадкоємця-трансмітента після смерті спадкодавця, але до спливу строку на прийняття спадщини (смерть трансмітента має настати протягом шести місяців з дня, наступного після смерті спадкодавця); 4) право на прийняття спадщини або відмова від її прийняття після смерті спадкодавця не було здійснене трансмітентом; 5) трансмітент має спадкоємця (трансміссара), який закликається до спадкування після смерті трансмітента; 6) трансміссар в установлений законом строк здійснив своє право на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті першого спадкодавця. Спадкова трансмісія є особливим порядком здійснення права на спадкування. У разі переходу права на прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії застосовуються як загальні правила, що регламентують способи (необхідність вчинення трансміссарам дій, що свідчать при прийняття спадщини за статтею 1269 ЦК України, недопущення прийняття спадщини з умовою чи застереженням відповідно до частини другої статті 1268 ЦК України), строки прийняття та відмови від спадщини, так і спеціальні норми переходу права на прийняття спадщини до трансміссара. Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців (стаття 1276 ЦК України). Такий же порядок передбачений пунктами 3.25, 3.26 глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 з відповідними змінами. Такі ж правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 01 вересня 2021 року у справі №720/2683/19. Разом з тим, у даному випадку з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, позивачем здійснюється спадкування не за спадковою трансмісією. [PERSON] померла у 1996 році, спадщину після неї прийняла її дочка [PERSON] , яка померла у 2021 році, тобто по слину 25 років. За життя спадкоємець [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на спірне нерухоме не отримала. Попри це, вказане майно входить до спадкової маси майна померлої [PERSON] та підлягає спадкуванню на загальних підставах її спадкоємцями. При розгляді справи по суті встановлено, що позивач єдиний спадкоємець [PERSON] , як за законом, так і за заповітом. Заповітом [PERSON] охоплено конкретне майно квартира [ADDRESS] . Щодо решти майна належного [PERSON] , то позивач має право спадкувати його законом, так як є спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину. З матеріалів справи встановлено, що зазначення прізвища, імені та по-батькові [PERSON] у правовстановлюючих документах на спірне нерухоме майно не співпадає з прізвищем, іменем та по-батькові зазначеним у свідоцтві про її смерть. Наявність таких розбіжностей позбавляє позивача, як спадкоємця [PERSON] оформлення спадкових прав на спірне нерухоме майно. Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлою [INFO] [PERSON] як між сином та матір`ю підтверджується свідоцтвом про народження останнього. Відповідно листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. Встановлення юридичного факту належності правовстановлюючих документів необхідно позивачу для оформлення спадкових прав. Згідно із статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Повно та всебічно встановивши фактичні обставини справи, надавши належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог позивача про встановлення факту належності правовстановлюючих документів та визнання права власності на частину спадкового майна.

Outcome: approved