Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

Позивач в серпні 2022 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з23 червня 2016 року по теперішній час вона перебуває у шлюбі з відповідачем у справі. Від даного шлюбу [INFO] вона народила сина - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження. Дитина зареєстрована та проживає з нею в приватному будинку, який належить її матері та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідними довідками з місця проживання. Дитина повністю знаходиться на її утриманні. Вона працює медичним представником в ТОВ «Ксантіс Фарма» маю стабільну заробітну плату в розмірі 20 000 грн. З нею та дитиною проживає її матір [PERSON] . Мати є пенсіонеркою, отримує пенсію за віком та допомагає їй доглядати за дитиною. [INFO] в КНП «Пологовий будинок № З» ЗМР вона народила сина [PERSON] . Відповідач, який є батьком зазначеної дитини, знав, що вона знаходиться в пологовому будинку та народжує дитину. 26.03.2021 року [PERSON] зателефонував їй та запитав, коли він може забрати свої речі з її будинку. Він знав, що вона народила дитину, але не поцікавився її здоров`ям та здоров`ям дитини , коли їх потрібно забирати додому. У суботу, 27.03.2021 року її та дитину виписали з зазначеного закладу охорони здоров`я. З пологового будинку її та дитину забрав її двоюрідний брат - [PERSON] , який відвіз її додому. Відповідач з пологового будинку її та дитину не забирав, хоча він не був у відрядженні. [PERSON] купив коляску, одяг та краватку її дитині. Батько дитини ніякої допомоги їй з дитиною не надавав та не надає і досі. У неділю, 28.03.2021 року відповідач приїхав до неї за своїми речами, дитину він бачив здалеку, але до неї не підходив, на руки не брав, станом її здоров`я не цікавився, будь-якої допомоги не пропонував. З дати народження сина по теперішній час батько дитини не виявляв та не виявляє щодо неї батьківського піклування, аліменти на її утримання не сплачує. На даний час малолітній син [PERSON] , [INFO] , потребує значно більше догляду та матеріальних коштів, так як збільшуються потреби в лікуванні, розвитку та іншому. Батько дитини - [PERSON] ухиляється від своїх обов`язків по вихованню дитини, не приймає участі в її утриманні, в додаткових витратах, не піклується про його фізичний розвиток та про стан його здоров`я. Зважаючи на таку поведінку [PERSON] , вона вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 10 серпня 2022 року провадження у справі відкрито. Ухвалою суду від 17 листопада 2022 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У вступному слові позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на задоволенні позовних вимог. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, відзив на позов не надав, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність , на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Представник третьої особи органу опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району зазначила, що висновком районної адміністрації як органу опіки та піклування , з урахуванням обставин справи та віку дитини, визнано недоцільним позбавлення відповідача батьківських прав. Свідок [PERSON] суду пояснила, що мешкала по сусідству з позивачем. Її чоловік пішов від неї, коли вона була вагітна. Він не забрав дитину з пологового будинку, не спілкується з нею. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що він є двоюрідним братом позивача . [PERSON] не проживає з чоловіком. Він забирав позивача та дитину з пологового будинку. Відповідач ані з позивачем , ані з дитиною не спілкується, не виходить на зв`язок. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи , вислухавши пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків. Так судом встановлено , що 23 червня 2016 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб . [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Батьком дитини у свідоцтві про народження зазначено [PERSON] , а матір`ю - позивача . Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 липня 2022 року у справі 336/1812/22 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Малолітній [PERSON] , [INFO]., зареєстрований та проживає разом з матір`ю в приватному будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] та малолітнього [PERSON] , [INFO]., від 29.07.2022, складеного представниками відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, умови проживання добрі, наявні необхідні меблі та побутова техніка. Для дитини створені умови для проживання, відпочинку та розвитку. Згідно копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 02.12.2022, виданого КНП «Вільнянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Вільнянської міської ради, дитина, [PERSON] , [INFO]., перебуває на обліку в установі з народження. Під час патронажів на дому, на прийомі лікаря, завжди була присутня матір дитини, [PERSON] . З питань стосовно здоров`я дитини завжди зверталась тільки матір дитини. Також, з матеріалів справи вбачається, шо рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 серпня 2022 року у справі 336/9167/21 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 листопада 2021 року до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з 09 листопада 2021 року і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] . Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину (частина друга статті 166 СК України). Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. В абзаці 2 пункту 16 Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов`язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з`ясування його позиції й обґрунтувань. Суд, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейським судом з прав людини при вирішенні справи № 39948/06 «Савіни проти України» в пунктах 49-52 рішення від 18 грудня 2008 року зазначено, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (справа «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (справа «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Висновком районної адміністрації Запорізької міської ради як органу опіки та піклування від 10.08.2022 визнано недоцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зокрема, у вказаному Висновку зазначено, що «представнику відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради 19.12.2022 вдалось поспілкуватись в телефонному режимі (за номером, який зазначений в позовній заяві) з відповідачем, [PERSON] .. З його слів, він майже два місяці перебуває за межами міста Запоріжжя у відрядженні. Про те, що в суді перебуває справа щодо позбавлення його батьківських прав він не знав. [PERSON] повідомив, що не розуміє чому мати дитини звернулась до суду з вказаним позовом. Спеціаліст відділу під час телефонної розмови наголосив, що в січні 2023 року на комісії з питань захисту прав дитини буде повторно розглядатись ухвала суду щодо можливості позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] . 12.01.2023 в телефонному режимі повторно була проведена бесіда з [PERSON] , та запрошено на засідання комісії на 18.01.2023. Однак, [PERSON] повідомив, що він досі перебуває за межами міста Запоріжжя, тому не може бути присутнім на засіданні комісії та надав на електронну адресу відділу письмове пояснення щодо зазначено позову. Згідно письмового пояснення (в друкованому вигляді без підпису) [PERSON] зазначив, що протягом 2021 року декілька разів надсилав матеріальну допомогу матері дитини, [PERSON] (платіжні доручення додані до пояснення). Також , у жовтні 2021 року, згідно пояснення, він сплатив гроші на утримання дитини наперед: 11.10.2021 - 29999 грн; 13.11.2021 -29999 грн. В поясненні, [PERSON] , повідомив, що категорично проти позбавлення його батьківських прав». В судовому засіданні відповідач не оспорювала, що дійсно отримала грошові кошти він [PERSON] .. Враховуючи вищенаведене , з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що батько [PERSON] , не бажає спілкуватись з сином та брати участь у його вихованні, натомість встановлено, що батько не відмовляється від своїх прав та обов`язків щодо дитини, заперечує проти позову про позбавлення батьківських прав, що може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 справа «Хант проти України» (Заява N 31111/04). Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України на підтвердження факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed