Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

Заявниця [PERSON] через свого представника - адвоката Кузьмічова І.О. звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, заінтересована особа: Шевченківський відділ у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області. Заяву обґрунтовано тим, що вона (дошлюбне прізвище [PERSON] ) народилась [INFO] в с. Тюльпанівка Запорізького району Запорізької області, де в подальшому навчалась та працювала. 25 листопада 1989 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Мар`їнською сільською радою Запорізького району Запорізької області, актовий запис № 19, в результаті вона набула прізвище " [PERSON] ". [INFO] у шлюбі вона народила сина - [PERSON] . Станом на 24 серпня 1991 року [PERSON] постійно проживала на території України. У 1998 році нею одержано ідентифікаційний номер - [NUMBER] (дата внесення до Державного реєстру фізичних осіб - 05.08.1998). На даний час заявниця проживає на території Вільнянського (нині - Запорізького) району Запорізької області. Із даною заявою звернулась до суду з метою підтвердження громадянства для отримання паспорта громадянина України. Ухвалою суду від 28.11.2022 справу прийнято до розгляду за правилами окремого провадження. Ухвалою суду від 11.01.2023 до участі у справі в якості заінтересованої особи залучено Вільнянський сектор Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області. У судовому засіданні заявниця та її представник заявлені вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник Вільнянського сектору Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] була документована паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] від 27.02.1990, виданим Запорізьким РВВС в Запорізькій області, який вона отримала у зв`язку зі зміною прізвища з " [PERSON] " на " [PERSON] " на підставі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Мар`їнської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Зазначила, що додані до заяви документи не підтверджують факт постійного проживання заявниці, а отже підтвердити чи спростувати факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року не є можливим, однак остаточне вирішення питання покладає на розсуд суду. Представник Шевченківського відділу у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області в судове засідання також не з`явився, однак надав суду письмові пояснення, у яких зазначив, що враховуючи додані до заяви [PERSON] документи, підтвердити чи спростувати факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року не є можливим, остаточне рішення щодо питання про встановлення факту постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року представник заінтересованої особи покладає на розсуд суду. За клопотанням представника заявниці у судовому засіданні допитані свідки [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснив, що тривалий час товаришує з родиною [PERSON] , з нею особисто знайомий ще з 80-х років минулого століття. У 1989 році заявниця вийшла заміж, а у 1990 році - народила сина. Заявниця з сім`єю постійно проживала в с. Новосергіївка Запорізького району Запорізької області, а у 1991 році переїхала до м. Вільнянськ Запорізької області, де і мешкає по теперішній час. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що познайомилася із заявницею у 1991 році під час спільного проходження навчання на курсах продавців в Запорізькому торговому технікумі. Протягом 6 місяців з вересня 1991 року 5 днів на тиждень (субота і неділя - вихідні) вони обидві відвідували навчання, які проводились у м. Запоріжжі. Заслухавши пояснення заявниці, її представника, представника заінтересованої особи та свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки факт, який просить встановити заявниця, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно зі ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України", громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. Відповідно п. 7 "Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень", затвердженого Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. У пункті 44 вищевказаного Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Суд зазначає, що, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про громадянство України", безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. А стаття 1 цього Закону дає чітке визначення поняття "безперервне проживання на території України" та "проживання на території України на законних підставах". Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Так, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] в с. Тюльпанівка Запорізького району Запорізької області (актовий запис № 1 від 15.01.1970), про що свідчить Витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 136, 133, 135 Сімейного кодексу України. 25 листопада 1989 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований Мар`їнською сільською радою Запорізького району Запорізької області, актовий запис № 19, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Після укладення шлюбу заявниця набула прізвище " [PERSON] ". [INFO] в с. Новосергіївка Запорізького району Запорізької області заявниця народила сина - [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.05.1990 Мар`їнською сільською радою Запорізького району Запорізької області. Вказані обставини повністю збігаються з показаннями, наданими у судовому засіданні свідком [PERSON] , який пояснював, що до 1991 року заявниця проживала в с. Новосергіївка Запорізького району Запорізької області, де вийшла заміж і народила дитину. Вказані обставини також фактично були підтверджені і письмовими поясненнями представників заінтересованих осіб, які зазначили, що [PERSON] була документована паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] від 27.02.1990, виданим Запорізьким РВВС в Запорізькій області, який вона отримала у зв`язку зі зміною прізвища з " [PERSON] " на " [PERSON] " на підставі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Мар`їнської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Факт перебування заявниці на території Запорізької області протягом 1991 року був засвідчений і свідком [PERSON] під час допиту у судовому засіданні. Також свідок [PERSON] підтвердив, що у 1991 році заявниця переїхала на постійне проживання у м. Вільнянськ Запорізької області, де і проживає до теперішнього часу. Показання свідка у цій частині підтверджуються архівною довідкою, виданою 16.03.2022 Вільнянським місцевим архівом, згідно з якою [PERSON] протягом 1993-1997 років працювала на заводі ім. Т.Г. Шевченка, розташованому в м. Вільнянськ, зокрема, вона була прийнята на посаді учня полірувальника в цех № 3 з 24.02.1993 та звільнена з займаної посади з 14.11.1997 за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. 05.08.1998 Вільнянською МДПІ [PERSON] внесена до Державного реєстру фізичних осіб, їй присвоєно ідентифікаційний номер - [NUMBER] , про що свідчить довідка про присвоєння ідентифікаційного номера від 08.02.1999. Вказані обставини узгоджуються з письмовими поясненнями представників заінтересованих осіб, за якими до 25.02.2005 [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , звідки була знята з реєстрації за рішенням суду. Отже, досліджені в судовому засіданні письмові докази та показання свідків, яких суд заслухав під час розгляду справи, в їх сукупності, свідчать про те, що заявниця проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року та іншого місця проживання у неї не було. З урахуванням викладеного, а також з огляду на те, що для реалізації заявницею своїх прав необхідним є визнання факту постійного проживання на території України, і саме цей факт має для заявниці юридичне значення, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved