Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

[PERSON] в інтересах якого діє адвокат Міщенко Ю.О. звернувся до суду з даною позовною заявою, у якій вказує, що [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , що помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] , та доводяться [PERSON] рідними дідом та бабою. Мати позивача [PERSON] , вже будучи на пенсії приїхала в село до батьків та доглядала за ними, але [INFO] померла в селі Яцини, від серцевого нападу. На момент смерті матері позивачу було 23 роки, він закінчив ВУЗ, на роботу влаштуватися не зміг і тому у січні 2006 року із знайомими поїхав на заробітки до Росії. Наприкінці 2006 року [PERSON] повернувся в Україну. У січні 2007 року від родичів він дізнався, що помела його бабусі і він є єдиним спадкоємцем після смерті діда і баби. Спробував потрапити на прийом до державної нотаріальної контори, про те через черги, які на той час були в нотаріальній конторі, до нотаріуса так і не потрапив. Пізніше в м. Києві спілкуючись із юристами він дізнався, що строк для подачі заяви на прийняття спадщини він пропустив і тепер продовжити строк вступу у спадщину можна лише через суд. Позивач почав збирати необхідні документи, проте вартість юридичних послуг та витрат на оформлення спадщини на той час не дозволили йому довести цю справу до кінця. Криза, нестабільність у роботі та відсутність сталих заробітків унеможливили оформлення спадщини, до того ж у 2010 році позивач одружився і всі заробітки йшли на утримання родини, утримання квартири в м. Київ та комунальні платежі. Станом на сьогодні з позивачем зв`язалися орендарі, які взяли на себе всі витрати по оформленню спадщини, що є значною фінансовою підтримкою для нього. Під час підготовки справи до подачі в суд, позивач дізнався про існування заповітів складених у 2005 році, якими бабуся [PERSON] усе своє майно заповіла йому, дублікати заповітів ним отримано 04.10.2022. [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Північно-Східного Мієрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Михайліченко Т.М. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, проте отримав відмову, оскільки ним пропущений термін для прийняття спадщини. Зазначає, що строк ним пропущений у зв`язку з тим, що покійна бабуся проживала не тільки поза межами району, а й взагалі за сотні кілометрів від місця проживання позивача, що значно погіршувало отримання інформації про смерть спадкодавця, також його перебування за кордом стало тими об`єктивними та непереборними складнощами, які не дозволили позивачу вчасно отримати інформацію про смерть бабусі та звернутися з відповідною заявою до нотаріальної контори. Вважає, що строк прийняття спадщини пропущений ним з поважних причин, тому вимушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою від 18 листопада 2022 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 02 лютого 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справи до судового розгляду по суті. Представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Додатково зазначив, що нажаль закордонний паспорт його довірителя не зберігся у зв`язку із закінченням терміну його дії. Проте, свідки підтвердили у своїх поясненнях, що позивач перебував за межами України на заробітках. Представник відповідача\~Пирятинської міської\~ради Полтавської\~області у судове засідання не з`явився, до суду надіслав листа про розгляд справи у його відсутність при розгляді справи покладається на розсуд суду. Судом в порядку ст. 233, 235 ЦПК України для встановлення фактичних даних справи були надані письмові пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , які вказали, що родину [PERSON] знають давно, оскільки вони є сусідами. [PERSON] та його дружина [PERSON] працювали в колгоспі, а на час розпаювання колгоспу були пенсіонерами та жили в селі. Стан здоров`я обох був слабкий, а на той час в селі був занепад, автобуси майже не ходили, колгосп теж прийшов в упадок, щоб добратися до лікарні потрібно було наймати машину або підлаштовуватися під когось. Тож донька [PERSON] переїхала з Києва до [PERSON] доглядати своїх батьків. В Києві залишився проживати її син [PERSON] , який продовжував і навчатися там. [PERSON] помер [INFO] в селі Яцини Пирятинського району. Невдовзі, [INFO] , померла і його донька [PERSON] від серцевого нападу. Ще за час життя матері її син [PERSON] приїздив в село. Не маючи роботи він весь час поривався разом з знайомими поїхати на заробітки до Москви, оскільки йому розповідали, що можна заробити грошей і на автомобіль і на квартиру. Проте, мати була проти та не пускала сина на заробітки, оскільки він в неї був один і вона його ростила без батька. Після смерті матері він невдовзі вирішив таки поїхати на заробітки. В село приїхав [PERSON] вже в січні 2007 року, десь на Різдво та дізнався про смерть баби. Документи, що стосувалися частини майна та смерті баби йому були передані родичами [PERSON] та її сім`єю, які і займалися похованням [PERSON] . [PERSON] почав займатися оформленням, але проблеми з державним нотаріусом який тоді працював в [PERSON] не дали можливості в ті роки оформити спадщину. Про те він ніколи не відмовлявся її оформляти та періодично намагався її оформити. Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі\~ст.\~264\~ЦПК України\~під час\~ухвалення рішення\~суд вирішує\~такі питання:\~1)\~чи мали\~місце обставини\~(факти),\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються; 2)\~чи є\~інші фактичні\~дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи,\~та докази\~на їх\~підтвердження; 3)\~які правовідносини\~сторін випливають\~із встановлених\~обставин; 4)\~яка правова\~норма підлягає\~застосуванню до\~цих правовідносин; 5)\~чи слід\~позов задовольнити\~або в\~позові відмовити; 6)\~як розподілити\~між сторонами\~судові витрати; 7)\~чи є\~підстави допустити\~негайне виконання\~судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, і це встановлено у судовому засіданні, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 7). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 8). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 9). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] та відповідно дідом і бабою [PERSON] (а.с. 18-21). У наслідок смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме: право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Зоря», розміром 4,99 умовних кадастрових гектари, без визначення меж цієї частки у натурі (на місцевості), що належала померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ПЛ № 0081252 (а.с. 22), право на пайовий фонд колективного сільськогосподарського підприємства КПС «ЗОРЯ», відповідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серія ПО 18 № 260272 (а.с. 24), частка будинку, розташованого по [ADDRESS] (а.с. 26-30). У наслідок смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме: земельна ділянка площею 4,6085 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ПЛ № 103113 (а.с. 23), право на пайовий фонд колективного сільськогосподарського підприємства КПС «ЗОРЯ», відповідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серія ПО 18 № 260336 (а.с. 25), частка будинку, розташованого по [ADDRESS] (а.с. 26-30). Згідно ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] шляхом проживання однією сім`єю. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі ст. 1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У матеріалах справи наявні копії заповітів посвідчених секретарем Білоцерківської сільської ради, відповідно до яких [PERSON] земельні та майнові сертифікати, які будуть належати їй на момент смерті та грошові заощадження заповіла своєму онуку [PERSON] (а.с. 14-15), на момент розгляду справи заповіти не змінені і не скасовані (а.с. 11). Відповідно довідки виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області № 16-18/56 від 07.09.2022 [PERSON] , 1918 року народження, який помер [INFO] , на час його смерті був зареєстрований та проживав за адресою: с. Яцини Пирятинського району Полтавської області. Разом з ним на час його смерті та шість місяців по тому за цією ж адресою були зареєстровані та проживали: дружина [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . На момент смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала сама. Інформація про проживання та смерть [PERSON] відсутня (а.с. 16). Відповідно довідки Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 109-4017 від 14.09.2022 станом на 15.01.2005 за адресою [ADDRESS] , були зареєстровані: [PERSON] з 24.06.1981 по 13.04.2006 та [PERSON] , [INFO] , з 31.08.2000 по теперішній час (а.с. 17). [PERSON] є спадкоємицем майна за заповітом [PERSON] . Позивач звернувся до приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Північно-Східного Мієрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Михайліченко Т.М. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, що залишилася після смерті [INFO] [PERSON] , проте отримав відмову, оскільки він пропустив встановлений строк для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 4). Причинами пропуску прийняття спадщини позивач зазначає необізнаність про існування спадкового майна, перебування за межами України та відсутністю коштів. Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. А як зазначено в статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно частини 1 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до положень статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом установлено, що позивач зареєстрована та проживає у [ADDRESS] . [PERSON] , що помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] , є його дідом та бабою. Мати [PERSON] , померла [INFO] . Позивач був відсутній в України з січня 2006 року і до кінця 2006 року, лише у січні 2007 року, по приїзді у село дізнався, що бабуся померла, і він є єдиним спадкоємцем майна, але через відсутність коштів для оплати витрат на оформлення документів для прийняття спадщини не зміг її прийняти, до того ж після одруження у 2010 році, усі зароблені ним кошти витрачались на утримання сім`ї та квартири у м. Києві. Крім того, зазначив, що постійно перебував за межами України на заробітках, оскільки мав укладений договір. Таким чином, з часу смерті баби позивача [PERSON] [PERSON] та до моменту звернення до суду, минуло більше 16 років. Згідно положень статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 постанови Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Згідно положень постанови Верховного Суду від 26.06.2019 року, справа №565/1145/17, правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо. Згідно частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України, засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду даної справи, судом було здійснено оцінку кожного аргументу позивача, та доказів по справі. На підставі чого було встановлено, що дані дакази та аргументи є належними та допустими, а також відповідають вимогам статті 95 ЦПК України. Таким чином, необізнаність спадкоємця про існування спадкового майна та періодичним відбуттям за межами України на роботу, є поважною причиною пропуску строку. Необізнаність є людським фактором, наявність якого не дає змоги володіти певною інформацією через незалежні від волі особи обставини, а тому вона не може бути підтверджена відповідними доказами. Періодичне відбуття за межі України підтверджуються письмовими доказами, зокрема поясненнями свідків. В той же час факт необізнаності особи про наявність спадкового майна може бути спростовано шляхом надання суду інших доказів, що свідчать про протилежні обставини, однак матеріали справи таких доказів не містять. Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позов не заперечується відповідачем, що свідчить про його визнання, це не суперечить вимогам закону, не порушує права та інтереси інших осіб. В ч. 4 ст. 206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved