Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

в грудні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України, в якому просила суд стягнути із відповідача на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 484608,55 грн., на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 10000,00 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06.02.2021 року о 09-33 год. на 52 км автодороги Н-24 «Благовіщенське-Миколаїв відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Хюндай» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Порш Каєн» д.н.з. [NUMBER] , що належить позивачу. В результаті зазначеної аварії транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20.07.2021 року у справі 752/15962/21, відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу. Позивач вказує, що їй, як власнику автомобіля «Порш Каєн» д.н.з. [NUMBER] , була спричинена матеріальна шкода, та, відповідно до висновку експертного дослідження від 26.07.2021 року, розмір завданої матеріальної шкоди склав суму в розмірі 1077070,00 грн., та цей розмір є таким, що дорівнює вартості КТЗ на момент пошкодження. Крім того, згідно зазначеного висновку вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля складає суму в розмірі 783344,35 грн. Позивач вказує, що вона вважає за доцільне здійснити відновлювальний ремонт зазначеного автомобіля, а тому сума матеріального збитку за пошкодження автомобіля з вини відповідача складає суму в розмірі 783344,35 грн., та 5000,00 грн. (вартість витрат за послуги із визначення розміру збитків). На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду не була застрахована, оскільки, відповідач, як учасник бойових дій звільнений від сплати обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. За таких обставин заподіяну позивачу шкоду має відшкодувати МТСБУ в сумі 130000,00 грн. З огляду на те, що розмір матеріальної шкоди, завданий позивачу, значно перевищує розмір страхового відшкодування, то із відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням в сумі 658344,35 грн. (783344,35 грн. - 130000,00 грн.). Позивач вказує, що відповідач частково відшкодував позивачу заподіяну ним матеріальну шкоду, сплативши позивачу кошти в сумі 173735,80 грн., а тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 484608,55 грн. (658344,35 грн. - 173735,80 грн.). Крім того, позивач вказує, що внаслідок пошкодження її автомобіля з вини відповідача їй було завдано моральних страждань, а тому враховуючи їх характер та обсяг, позивачем оцінено розмір моральної шкоди в сумі 10000,00 грн., яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. Посилаючись на викладене, позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути на її користь із відповідача завдану шкоду в примусовому порядку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.12.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. В січні 2022 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що наданий стороною позивача висновок завданих збитків оформлений із порушенням порядку проведення оцінки колісних транспортних засобів. Висновок, проведений на замовлення МТСБУ, вказує на завдання власнику автомобіля «Порш Каєн» д.н.з. [NUMBER] матеріального збитку в сумі 792636,00 грн., та позивач не звертався зі скаргами/заявами щодо незгоди із визначеною сумою збитків. Порівнюючи висновки із визначення вартості завданих збитків, у відповідача виникають сумніви щодо реальної вартості матеріального збитку. Крім того, відповідач вказує, що він частково відшкодував заподіяну матеріальну шкоду, а тому позовні вимоги є безпідставними. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.01.2023 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився та явку свого представника не забезпечив. Про розгляд справи сторона відповідача повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Третя особа в судове засідання явку свого представника не забезпечила. Про розгляд справи повідомлялась належним чином. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 06.02.2021 року о 09-33 год. на 52 км автодороги Н-24 «Благовіщенське-Миколаїв відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Хюндай» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Порш Каєн» д.н.з. [NUMBER] . В результаті зазначеної аварії транспортні засоби отримали механічні пошкодження. На момент вчинення зазначеної аварії власником автомобіля «Порш Каєн» д.н.з. [NUMBER] була позивач [PERSON] , що підтверджується наявними у справі доказами. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20.07.2021 року у справі 752/15962/21, відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Наведене свідчить, що розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом. Такими чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає. Відповідно до висновку експертного дослідження № 90, виготовленого 26.07.2021 року СОД ФОП [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Порш Каєн» д.н.з. [NUMBER] складає суму в розмірі 1077070,00 грн. З мотивувальної частини зазначеного висновку вбачається, що вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля складає суму в розмірі 783344,35 грн. Поруч із цим, відповідно до звіту СОД [PERSON] від 29.07.2021 року, виготовленого на замовлення МТСБУ, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Порш Каєн» д.н.з. [NUMBER] складає суму в розмірі 792636,00 грн. Позивач вказує, що на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду не була застрахована, оскільки, відповідач, як учасник бойових дій, звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а тому, за законом, МТСБУ має виплатити позивачу страхове відшкодування в сумі 130000,00 грн. Однак, доказів звернення позивача до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, матеріали справи не містять, як і не містять доказів виплати позивачу належного страхового відшкодування. Крім того, матеріали справи не містять доказів здійснення позивачем фактичного відновлювального ремонту автомобіля, та що розмір такого ремонту перевищив розмір страхового відшкодування. Сторона позивача в ході розгляду справи вказувала, що бажає відновити автомобіль, розмір відновлювального ремонту складає суму в розмірі 783344,35 грн., та після виплати страхового відшкодування в сумі 130000,00 грн. та виплати відповідачем в добровільному порядку коштів в сумі 173735,80 грн., невідшкодованою залишилась сума в розмірі 479608,55 грн. та витрати на проведення оцінки в сумі 5000,00 грн., які підлягають стягненню із відповідача, як винної особи, на користь позивача. Заперечуючи проти позовних вимог, сторона відповідача вказувала, що вартість фактичних збитків (фактичного відновлювального ремонту) на пред`явлену до стягнення суму позивачем належними доказами не доведена, докази вартості відновлювального ремонту в пред`явленому до стягненні розмірі відсутні, на даний час автомобіль не належить позивачу та перебуває у власності іншої особи, а відтак підстав для стягнення із відповідача на користь позивача коштів відсутні. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що за змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Стаття 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Як вже зазначалось вище, цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, та, за вимогами закону, страхове відшкодування має бути сплачене МТСБУ. Однак, стороною позивача не було надано доказів належного звернення позивача до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, як і не надано доказів розміру та фактичної виплати страхового відшкодування за вказаним страховим випадком. Стаття 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. (п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ) Варто вказати, що на замовлення МТСБУ було виготовлено звіт СОД [PERSON] від 29.07.2021 року про вартість майнової шкоди, завданої власнику автомобіля «Порш Каєн» д.н.з. [NUMBER] , однак, доказів, що МТСБУ було прийнято рішення про розмір та виплату страхового відшкодування позивачу, матеріали справи не містять. З огляду на викладене, суд вважає, що посилання сторони позивача на те, що розмір страхового відшкодування є недостатнім та таким, що не покриває завдану позивачу матеріальну шкоду, є недоведеним, а відтак судом до уваги не приймається. Поруч з цим, варто вказати на те, що страховим відшкодуванням покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством (ст. 29 Закону). За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно зі ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. На підставі аналізу вищевказаних норм матеріального права вбачається, що відшкодування шкоди винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та/або відповідальність якого за вимогами закону не підлягає страхуванню, та виплату має здійснити МТСБУ, - можлива за умови, якщо розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Отже, володілець джерела підвищеної небезпеки має відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика, франшизу, якщо вона встановлена умовами договору, і втрату вартості автомобіля у разі її наявності. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не доведено те, що, остання, зверталась до МТСБУ із відповідною заявою про виплату страхового відшкодування, як і не доведено розмір та фактичну виплату такого страхового відшкодування МТСБУ. Разом з тим, на замовлення позивача було складено висновок експертного дослідження № 90 від 26.07.2021 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку значно перевищує вартість матеріального збитку, встановлену в звіті від 29.09.2021 року, виготовленого на замовлення МТСБУ. Суд критично оцінює висновок, на який посилається позивач, враховуючи те, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що нею фактично було відремонтовано транспортний засіб, та нею витрачено значно більше коштів ніж передбачає страхова виплата МТСБУ, у зв`язку з чим, на переконання суду, відсутні достатні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 484608,55 грн. за наведених в позові підстав. Крім того, варто вказати на те, що згідно із ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В свою чергу приписами ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім цього, в постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача не доведено факт звернення до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, факт отримання від страхової компанії страхового відшкодування, його розмір, а також не доведено те, що позивачем було фактично відновлено автомобіль, та вартість фактичного відновлювального ремонту автомобіля перевищила суму страхового відшкодування, а відтак підстав для стягнення із відповідача на користь позивача пред`явленої до стягнення матеріальної шкоди відсутні, в зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 479608,55 грн. та витрат, пов`язаних із оцінкою матеріального збитку в сумі 5000,00 грн., - слід відмовити. В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 10000,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтями 23, 1167 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може проявлятися, зокрема: в моральних переживаннях в зв`язку з порушенням права власності. Як зазначено у п. 9 вказаної Постанови, Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У відповідності до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено ч. ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Разом з тим, вимога щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. стороною позивача не підтверджена жодними доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, як щодо наявності такої шкоди, так і щодо саме такого розміру завданої моральної шкоди, яка пред`явлена до стягнення, а відтак в задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди слід також відмовити. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи викладене, та приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог про відшкодування матеріальних збитків та відшкодування завданих моральних страждань, їх розмір, в ході розгляду справи не знайшли свого об`єктивного підтвердження, не були доведені стороною позивача належними та допустимими доказами, а відтак підстав для задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд не вбачає, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати (судовий збір та витрати, пов`язані із отриманням правової допомоги) слід залишити за позивачем по фактично понесеним. Враховуючи наведене, та

Outcome: dismissed