Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Позов мотивовано тим, що у сторін [INFO] народився син [PERSON] , який проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. На даний час [PERSON] навчається в Донецькому національному університеті ім. Василя Стуса, на денній формі навчання, а тому не має змоги влаштуватись на роботу та мати самостійний заробіток, через постійну зайнятість у навчальному процесі і тому потребує матеріальної допомоги до моменту закінчення навчання. Відповідач являється її батьком, проте матеріально повнолітній дитині фактично не допомагає, чим ставить її в скрутне матеріальне становище. Відповідач є Фізичною особою підприємцем, отримує дохід. Тому, відповідач може надавати матеріальну допомогу, проте добровільно цього не робить. До виповнення дитиною повноліття, з відповідача стягувалися аліменти на підставі рішення суду. Враховуючи інтереси дитини, спрямовані на прагнення отримати освіту, а також приймаючи до уваги скрутне матеріальне становище, а саме те, що в даний час не має самостійного доходу, і матеріальне становище відповідача, який в змозі надавати посильну допомогу. Крім того, дитина має належно харчування, одягатися, забезпечуватися засобами для навчання, розважатися, відвідувати спортивні гуртки, медичне обслуговування. І на все це потребує коштів. Позивачу одній важко матеріально утримувати нашу спільну повнолітню дитину, а тому вважаю, що з відповідача потрібно стягнути аліменти у твердій сумі в розмірі 4000 грн. щомісячно. Саме такий розмір аліментів в сумі з матеріальною допомогою, яку дитина отримує від позивача, відповідатиме інтересам дитини і зможе забезпечити дитині належні умови для проживання та здобуття освіти. Просить стягнути з Відповідача на мою користь аліменти на утримання повнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 4000 гривень щомісяця, починаючи з дати подання позову і до закінчення навчання, але не більше як до виповнення дитиною 23 річного віку. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 15.12.2022року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~В судовому засідання позивач позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки ОСББ «Рів`єра 1» від 01.12.2022року [PERSON] проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Донецького національного університету ім. В.Стуса № 233/03.1.1-16 від 06.10.2022року [PERSON] навчається на денній формі навчання з нормативний терміном навчання спеціальності «122 комп`ютерні науки», факультету інформаційних і прикладних технологій Донецького національного університету ім. В.Стуса, за державним замовлення. Період навчання з 30.09.2022 по 30.06.2026р. Згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою ВРУ від 27.02.1991року №789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Згідно ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Як вбачається зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що повинні забезпечувати обоє батьків. У відповідності до статей 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку у частці від доходу батьків чи у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п. 1 ч. 1ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Як передбачено ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 199 СК України передбачено, якщо повнолітні донька, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У відповідності до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст. 182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;\~\~4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз`яснень, викладених в п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 16.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналіз статей\~199, 200 СК України\~вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Враховуючи вищевикладене, обов`язок обох батьків утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. Як передбачено ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. [PERSON] від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду звільнена (п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»), відтак, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 992,40 гривень підлягає стягненню з [PERSON] . Згідно ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи наведене, згідно ст. 51 Конституції України, ст.ст. 182, 199, 200 СК України,

Outcome: approved