Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON]. про визнання недійсним свідоцтва про право власності на частку у спільного майні подружжя, внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, визнання права на спадкування у рівних частинах. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла квартира [ADDRESS] (далі за текстом -спірна квартира). Син померлого [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь позивачки. Крім позивачки, спадщину прийнято дружиною померлого - відповідачкою [PERSON]. 12.10.2017 державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Пономаренко О.О. (далі за текстом - нотаріус) позивачці видано свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частку спадкового майна, яке складається з Ѕ частини спірної квартири. Тоді ж позивачкою було з'ясовано, що відповідачці нотаріусом видано свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя, а саме на Ѕ частину спірної квартири. Вважає, що останнє свідоцтво має бути визнано недійсним, а до свідоцтво про право на спадщину мають бути внесені зміни, оскільки спірна квартира придбана її батьком за особисті кошти, отримані ним від продажу квартири [ADDRESS], яка була набута ним до шлюбу зі [PERSON]. Провадження у цій справі було відкрито ухвалою суду від 30.10.2017 року. Відповідачем [PERSON]. подано відзив на позов, в якому проти його задоволення заперечувала, посилаючись на те, що після укладення шлюбу зі спадкодавцем [PERSON]. за спільні кошти ними було придбано спірну квартиру, а доказів на спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя щодо цього майна, позивачем суду не надано. Ухвалою суду від 13.04.2021 зупинено провадження у справі у зв'язку зі смертю відповідачки [PERSON]. Ухвалою від 04.07.2022 провадження у справі поновлено і у судовому засіданні 19.09.2022 допущено процесуальне правонаступництво і до участі у справі в якості відповідача залучено [PERSON]. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON]. та її представник проти задоволення позовних вимог заперечували, підтримавши відзив, поданий до справи, первісним відповідачем. Представник третьої особи до суду не з'явився, звернувся з заявою про розгляд справи за його відсутності. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника третьої особи. Заслухавши учасників справи, дослідивши зібрані у справі письмові докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті з заявами про прийняття спадщини до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори звернулись його дочка - позивач [PERSON]., а також дружина - [PERSON]. Син померлого - [PERSON] від прийняття спадщини відмовився на користь сестри - [PERSON]. На день смерті [PERSON]. належала на праві власності квартира [ADDRESS], яка була набута ним на підставі Договору купівлі-продажу нерухомості від 23.07.1996 року, посвідченого на Київській універсальній біржі (а.с.220 т.1). При цьому, ця квартира була придбана ним під час перебування у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON]., в якому вони перебували з 25.02.1995 року. 12.10.2017 державним нотаріусом видано свідоцтво про право власності [PERSON]. на Ѕ частку спільного сумісного майна подружжя, а саме спірної квартири. Того ж дня нотаріусом було видано свідоцтва про право на спадщину, яка складається з іншої 1/2 частки спірної квартири, а саме [PERSON]. - на 1/6 частку, а [PERSON]. - на 1/3 частку. У справі, яка розглядається судом визначальним є вирішення питання про правовий режим майна - спірної квартири і її належність до спільного майна подружжя [PERSON] чи роздільного майна [PERSON]. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно із частиною першою Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. Як зазначено вище, спірна квартира придбана 23.07.1996 року, тобто до набрання чинності СК України, тому, вирішуючи спір у цій частині, застосуванню до спірних правовідносин підлягають положення Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі за текстом - КпШС України), чинного на момент придбання спірного майна в період шлюбу. Згідно зі статтею 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або у порядку спадкування, згідно з положеннями статті 24 КпШС України є власністю кожного з них (роздільним майном). Аналогічні положення закріплено у пунктах 1, 2 частини першої статті 57 СК України. Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Аналогічне положення закону закріплено у статті 70 СК України, на яку посилався суд апеляційної інстанції. Таким чином, розглядаючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час придбання вказаного майна. Відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке є об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути спільною сумісною власності за укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Якщо один із подружжя вклав у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, придбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі статті 25 КпШС України) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (стаття 28 КпШС України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Конструкція норми статті 22 КпШС України, яка узгоджується з нормами статті 60 СК України, свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, а один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 18 березня 2019 року у справі № 334/8276/15-ц, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Як на спростування презумпції спільності майна подружжя [PERSON], позивач [PERSON]. посилалася на те, що спірна квартира була придбана її батьком [PERSON]. за кошти, отримані ним в від продажу квартири [ADDRESS]. Судом витребувано копію Договору купівлі-продажу від 23.07.1996 року, посвічений на Українській біржі «Десятинна» (а.с.223 т.1), згідно якого [PERSON]. продав квартиру [ADDRESS] за 239 000 000 карбованців. Зі змісту цього договору вбачається, що ця квартира належить продавцю (Безименному) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.12.1995 року. Суму коштів, визначену договору покупець зобов'язується сплатити до 25.07.1996 року Право власності на квартиру покупець набуває після підтвердження продавцем отримання коштів у розмірі 239 000 000 карбованців, про що на Договорі здійснюється відповідний запис продавцем (п.6 - 8 Договору). Згідно з записом продавця, який міститься на другому аркуші договору (а.с.223 т.1 зворот), [PERSON]. підтвердив, що передбачена договором сума ним отримана 24.07.1996, тобто наступного дня після підписання договору. На підставі Договору купівлі-продажу нерухомості від 23.07.1996 року, посвідченого на Київській універсальній біржі (а.с.220 т.1) [PERSON]. придбано та набуто у власність спірну квартиру. Її продаж здійснено за 255 000 000 карбованців, які покупець передав продавцям повністю до підписання цього договору, тобто до 23.07.1996 року. Отже, аналіз зазначених договорів дає змогу дійти висновку про те, що на момент придбання спірної квартири [PERSON]. не мав коштів, отриманих від продажу квартири, яка була його особистою приватною власністю. У зв'язку з цим, суд вважає, що позивачем не спростовано презумпцію спільної сумісної власності подружжя на це майно, оскільки не надано доказів про те, що кошти, надані при придбанні спірної квартири [PERSON]. належали йому особисто. У зв'язку з цим суд вважає, що спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] і правомірним є видане нотаріусом дружині свідоцтво про право власності на Ѕ його частку, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Вимоги щодо внесення змін до виданих свідоцтв про право на спадщину та визнання прав на спадкування у рівних частинах є похідним від попередньої вимоги, а тому також задоволенню не підлягають. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed