Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-26 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовною заявою, в якій просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно її сина, [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він з [PERSON] мають спільного малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який з народження постійно проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні. 15.08.2017 року Олевським районним судом Житомирської області був виданий виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на його користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітної плати (доходу), щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.06.2017 року і до досягнення ним повноліття. На даний час на виконанні у Олевському відділі державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебуває виконавче провадження про стягнення аліментів за вищевказаним виконавчим листом. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відповідачкою, станом на 28.08.2020 сума заборгованості по сплаті аліментів становить 31995,57 грн., яка на даний час вже набагато зросла. Проте, відповідачка аліменти взагалі не сплачує, іншої допомоги на виховання та утримання сина також не надає, особистим життям дитини не цікавиться та не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, приймати участь у її вихованні, фізичному, духовному та моральному розвитку. З огляду на вищевикладене просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 01.07.2022 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою судді Олевського районного суду Житомирської області від 26.10.2022 року задоволено клопотання позивача про зупинення провадження по справі у зв`язку з проходженням військової служби за призовом під час мобілізації. Ухвалою суду від 25.01.2023 року відновлено провадження по справі та призначено підготовче засідання на 27.01.2023 року. Ухвалою суду від 27.01.2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, але на адресу суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідачка до суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, але на адресу суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи викладене, та зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних мотивів. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження від 17.02.2017 року, [PERSON] , народився [INFO] , його батьками є: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Також 15.08.2017 року Олевським районним судом Житомирської області був виданий виконавчий лист про стягнення з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітної плати (доходу), щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.06.2017 року і до досягнення ним повноліття. На даний час на виконанні у Олевському відділі державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебуває виконавче провадження про стягнення аліментів за вищевказаним виконавчим листом. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відповідачкою, станом на 28.08.2020 сума заборгованості по сплаті аліментів становить 31995,57 грн., яка на даний час вже набагато зросла. Проте, відповідачка аліменти взагалі не сплачує, іншої допомоги на виховання та утримання сина також не надає, особистим життям дитини не цікавиться та не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, приймати участь у її вихованні, фізичному, духовному та моральному розвитку. З висновку органу опіки та піклування Олевської міської ради, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , затвердженого рішенням міськвиконкому № 73 від 05.04.2021 вбачається, що доцільно позбавити батьківських прав відповідачку відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки класного керівника дитини та характеристики на учня 3 класу вказано, що хлопчика виховує позивач, відповідально ставиться до виховання та навчання дитини. Вдома створено всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини. Він постійно підтримую зв`язок зі школою та класним керівником, постійно відвідує батьківські збори та шкільні заходи. Також відповідно до медичної довідки він заключив декларацію з лікарем педіатром - [PERSON] , яка вказала, що дитина охайна, доглянута. Мама з дитиною ніколи не з`являлась і про стан здоров`я не цікавилась. Згідно довідки Олевської міської ради Житомирської області №354 від 26.01.2023 до складу сім`ї [PERSON] , [INFO] входять син - [PERSON] , [INFO] . Згідно Актів обстеження умов проживання від 10.08.2022 року та 26.01.2023 року, що проводився Службою у справах дітей Олевської міської ради Коростенського району Житомирської області будинку по [ADDRESS], де приписані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , встановлено належні умови для виховання та розвитку дитини. В будинку для дитини створені всі необхідні умови, дитина має окрему кімнату для відпочинку та навчання, дитина всім необхідним забезпечена. Мати дитини - [PERSON] участі у вихованні та утриманні дитини не бере. За час проживання дитини в с.Хмелівка мати жодного разу не відвідала дитину, не цікавиться її життям та здоров`ям. Згідно Акту обстеження умов проживання від 26.01.2023 року, що проводився Службою у справах дітей Олевської міської ради Коростенського району Житомирської області будинку по [ADDRESS] , де проживають [PERSON] та [PERSON] , встановлено належні умови для виховання та розвитку дитини. Мати дитини не відвідує його і вихованням не займається. Батько дитини забезпечує дитину одягом і харчуванням. Мати дитини аліменти не сплачує. Також врахувавши підтвердження свідків [PERSON] та [PERSON] , що дитини дійсно постійно проживає з батьком [PERSON] , він самостійно забезпечує дитину одягом, харчуванням, відповідально ставиться до виховання та навчання дитини, піклується про її фізичний, духовний та моральний розвиток. Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої та четвертої статті 15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим кодексом або домовленістю (договором сторін). Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Стаття 27 Конвеції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року передбачає, що батько(ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 , п. 2 ст.6 Конвенції про права дитини про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до частини четвертої статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою покладення на них відповідальності, передбаченої законом. Статтею 157 СК України передбачено обов`язок того із батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні і право на особисте спілкування з нею. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У статті 166 СК України визначено правові наслідки позбавлення батьківських прав. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно із частиною четвертою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята статті 19 СК України). При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачка [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо свого сина [PERSON] , [INFO] , дитиною не цікавиться, не надає достатнього матеріального утримання, хоча таких перешкод їй ніхто не чинив, Відповідачка, будучи обізнаною про питання яке розглядається, в судові засідання не з`являлася, відзиву на позовну заяву не подала. Тому суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідачки є доцільним, а позов підлягає задоволенню. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, дають суду підстави вважати, що відповідачка [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, своєю винною поведінкою ухиляється від встановленого ст. 150 Сімейного Кодексу України обов`язку щодо виховання своїх дітей, піклування про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а тому відповідно до ст.164 Сімейного Кодексу України, суд приходить до висновку, що відповідачку [PERSON] , як крайній захід, слід позбавити батьківських прав відносно її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки [PERSON] слід стягнути на користь позивача судові витрати у виді судового збору в сумі 908,00 грн. Відповідно до ст.ст. 15, 18, 150, 155, 157, 164, 165 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 1, 10, 258, 259, 263-265, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved