Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

30 серпня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги», із вимогою про припинення протиправних дій та зобов`язання вчинити дії. В обґрунтування заяви, з урахуванням уточнення позовних вимог від 17 вересня 2021 року, зазначив, що він є споживачем послуг по постачанню електроенергії, жителем та власником квартири у багатоквартирному будинку по [ADDRESS] . При цьому, вказує на те, що відповідно ст. 1, ч. 1, п. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09 листопада 2017 року зі змінами, внесеними згідно Закону № 2454 - VIII від 07 червня 2018 року, з 2017 рок, коли робилися зміни постачальників електроенергії, його ніхто про це не питав. Зазначає, що 26 січня 2007 року він офіційно підписав Договір № 9314270, відповідно до умов ст. 9 якого визначено, що термін дії Договору: «9.1. Цей договір укладаються на три роки, набирає чинності з дня його підписання та вважаються продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із Сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення». Будь-яких інших договорів з КП «Дніпропетровські міські електричні мережі» він не підписував. Вказав, що звертається до суду за захистом своїх прав споживача електричної енергії, бо ділки, які заволоділи майном комунального підприємства повністю змінили схему постачання електроенергії. Натомість, він, як споживач електроенергії не може відмовитись від цієї послуги, оскільки ці ділки встановили монополію на цю послугу. Крім того, вважає, що ці ділки зробили зміну Статуту комунального підприємства на Товариство з обмеженою відповідальності без згоди власника - Територіальної Громади районів міста Дніпра, що є грубим порушенням діючого законодавства України i, почали грабувати громадян районів міста піднімаючи необґрунтовано тарифи, не реєструючи нормативно-правові акти у Мін`юсті. Більш того, вважає, що ці ділки почали забирати бюджетні кошти районів міста на своє ТОВ. Стверджує, що він є індивідуальним споживачем житлово-комунальних послуг по постачанню електроенергії. При цьому, сам він не підписував жодних договорів з ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» та , йому навіть ніхто не пропонував підписати інший договір з цим постачальником. Разом з цим, вказує, що він отримував квитанції на оплату електроенергії і регулярно, до 01 лютого 2021 року сплачував послуги за постачання електроенергії, доки розмір тарифів з постачання електроенергії не перейшов розумну межу. Він став розбиратися в цьому питанні і зрозумів, що громадян та Територіальні громади районів міста нагло обкрадає кучка ділків, забираючи у свої «ненаситні» кишені, в тому числі, бюджетні кошти територіальних громад районів міста. Тому він, разом з іншими громадянами та журналістами вирішили припинити плату протиправному угрупуванню ділків з 01 лютого 2021 року та, написали їм вимогу про повернення їм украдених у них коштів по необґрунтованих тарифам, які не мають жодної юридичної сили. Зазначає, що перед поданням позову, він листом № 0422-1/21 від 22 квітня 2021 року намагався вирішити питання щодо підписання акту взаєморозрахунків по платежам за послуги постачання електроенергії, але з боку ТОВ «Дніпровські електричні послуги», не дивлячись на те, що до вказаного акту взаєморозрахунків у восьми додатках ним було надані належні документи і докази для його підписання, останнім були проігноровані, чим, вважає, що було порушено його права, що надані йому Конституцією і діючим законодавством України. Так, зазначає, що ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» в своєму листі № 29035/ДNЄP від 19 травня 2021 року повідомляє його про те, що товариство має форму приватної власності і що у них з ним укладено публічний Договір про постачання електричної енергії № 9314270. Однак він вказане заперечує. Стверджує, що нового публічного Договору він не підписував, і це є маніпуляцією шахраїв. Вказує на те, що публічний договір це договір між підприємцем і споживачем послуг, але постачання електроенергії жителям територіальних громад районів міста Дніпра - це владні повноваження районних територіальних громад міста з районним проділом і такі права надаються виключно комунальним підприємствам районів міста з районним поділом, а тому тільки вони мають право підписувати договори зі споживачами електроенергії жителями територіальних громад районів міста Дніпра. Вважає, що міська влада вступила в зговір зі шахрайським угрупуванням, яке надає послуги по постачанню електроенергії, нічого не робить, щоб припинити грабування бюджетів територіальних громад районів міста та населення міста Дніпра, прикриває це угрупування та надає їм можливості по заміни комунальних підприємств на приватні. Крім того, вважає, що рішенням міськради Дніпра на 31-й черговій сесії, яка відбулася 25 жовтня у 2018 році «Про ліквідацію районних рад у Дніпрі» незаконно ліквідовано Філатовим Б.А. вісім районів Дніпра. Також стверджує, що ні уряд України, ні НКРЕКП, комісію, яку незаконно створив [PERSON] бувший Президент України, підмінювати владу місцевого самоврядування, бо це не входить в повноваження Президента. Стверджує, що регулювання тарифів це функція місцевого самоврядування і без - територіальних громад ніхто, ні уряд України, тим паче НКРЕКП, не може самовільно змінювати тарифи та, ще й не обґрунтовуючи ці зміни. Вказав, що він й надалі відмовляється платити шахрайській групі, бо не хоче бути співучасником цієї схеми обкрадання бюджетів територіальних громад районів міста Дніпра та громадян, жителів територіальних громад. Вважає, що ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» грубо порушує діюче законодавство України, Закон України № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки ця юридична особа не має права надавати громадянам територіальних громад районів міста Дніпра житлово-комунальні послуги по постачанню електроенергії громадянам територіальних громад районів міста. Такі права надаються тільки комунальним підприємствам створеним органами районних територіальних громад. Зміна Статутів комунальних підприємств може проводитися тільки після затвердження власником, а власниками у місті Дніпро являються територіальні громади районів міста Дніпро. У цієї юридичної особи такого дозволу нема і статут територіальні громади районів не затверджували. Фінансові документи квитанції на оплату послуг до нього приходять без підписаного між ними Договору. Ця юридична особа, яка надає квитанції на оплату послуг не є уповноважена власником Чечелівською територіальною громадою, яка таким правом може наділити тільки комунальне підприємство, яке буде створено районною радою, а гроші від оплати за постачання електроенергії споживачам жителям цього району будуть надходити у бюджет Чечелівської районної ради, а не ділкам та шахрайським групам, які крадуть гроші жителів м. Дніпра. При цьому зазначає, що такі права не може надавати міська рада, так як вона не власник на території міста, а управитель, а наділити такими правами може лише рада через проведення місцевих референдумів у кожному районі міста Дніпра. Вважає, що всі тарифи з середини 2016 року, якими керувалася ця злочинна група не мають юридичної сили, бо акти якими вони введені, не зареєстровані у Мін`юсті, що є порушенням ст. 117 і ст. 8 Конституції України. Тому, прохає суд: припинити дій відповідача, які порушують його права на достатній рівень життя, який впав в результаті значного, не обґрунтованого підвищення тарифів на електроенергію для комунальних послуг Кабінетом міністрів (КМУ) в порушення Ст. 8 і Ст. 117 Конституції України, без реєстрації нормативно-правових актів КМУ у Мін`юсті, якими підвищували тарифи, які були з вересня 2016 року до січня 2021 юридично не дійсними. У зв`язку з чим, прохає суд припинити дії відповідача, який порушує його право, наданого йому Конституцією України та, зобов`язати відповідача відшкодувати йому завдані своїми діями з вересня 2016 року збитки, у сумі 15288 гривень. Признати право позивача - споживача комунальних послуг на недопущення звуження їх змісту та обсягів встановлених ст. 22 і ст. 48 Конституції України, Постановою Верховної Ради України № 512-XI від 18 березня 1999 р. та прийняти рішення про примусове виконання відповідачем свої обов`язків по зменшенню плати за електроенергію позивачу споживачу цієї комунальної послуги по постачанню електроенергії, згідно наданих ним документів, на які вказуються у Постанові ВР України № 512 XIIIV і його акту звірки взаєморозрахунків, зробленого на виконання вимог цієї постанови. Припинити дій відповідача, які порушують права позивача та інших споживачів комунальної послуги ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» постачання громадянам України електроенергії, яке не є комунальним підприємством і яке змінило правовідносини між позивачем споживачем послуг по постачанню електроенергії, бо цим займалося комунальне підприємство згідно закону «Про місцеве самоврядування», та незаконно зайняло його місце, без проведення місцевих референдумів Територіальних громад районів міста Дніпра. Просить суд відновлення становища, яке існувало до порушення, бо це прерогатива місцевого самоврядування яке саме створює комунальні підприємства і контролює їх роботу та стає між виробниками електроенергії і споживачами, не дає знущатися з людей, бо не обґрунтованих тарифів тоді ніхто не нав`яже споживачам електроенергії. Стягнути з відповідача на його користь заподіяну йому моральну шкоду у розмірі 20000 гривень, за завдані клопоти і страждання, а також за те, з 2016 року відповідач знущався з його сім`ї, зробив їх злиднями та своїми листами «щастя» постійно заставляв жити в напрузі в пошуку грошей на оплату юридично недійсних тарифів на електроенергію та відшкодуванню досудових витрат у розмірі 2 100 гривень. Ухвалою суду від 01 вересня 2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано термін на усунення недоліків (а. с. 54). 15 вересня 2021 року на адресу суду надійшла заява позивача про усунення недоліків, однак недоліки, зазначені в ухвалі суду від 01 вересня 2021 року, в повному обсязі не усунуто (а. с. 56). Ухвалою суду від 15 вересня 2021 року, позовну заяву залишено без руху повторно, позивачу надано термін на усунення недоліків (а. с. 59). 20 вересня 2021 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 15 вересня 2021 року, позивачем усунуто (а. с. 60-87). Ухвалою суду від 24 вересня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 14 годину 11 листопада 2021 року (а. с. 88). 21 жовтня 2021 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов відзив директора ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» Федька Ю. на позовну заяву (а. с. 95-112), в якому він позовні вимоги не визнає, проти їх задоволення заперечує. В обґрунтування відзиву зазначає, що 11 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про ринок електричної енергії», який започаткував процес формування електроенергетичної галузі в Україні. На виконання положень вищезазначеного Закону відбулось юридичне відокремлення діяльності оператора системи розподілу від інших видів діяльності вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання (обленерго), у тому числі, шляхом створення електропостачальника. Так, постачальники електричної енергії за регульованим тарифом, які постачали електричну енергію споживачам на закріплених територіях до 31 грудня 2018 року та отримали ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, з 01 січня 2019 року набули статусу операторів системи розподілу, які здійснюють розподіл електричної енергії споживачам власними електричними мережами. У зв`язку з наведеним, були створені окремі самостійні підприємства, на які було покладено функції зі здійснення постачання електричної енергії споживачу. Зазначено, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 45 Закону, на сьогоднішній день розподіл електричної енергії здійснюються операторами системи розподілу, а постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 56 Закону, постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію за договором, постачання електричної енергії споживачу. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та енергетичних послуг (НКРЕКП) від 14 червня 2018 року № 429 відповідачу було видано ліцею на впровадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу. Таким чином, з 01 січня 2019 року та по сьогоднішній день відповідач провадить господарську діяльність з постачання електричної енергії споживачу на підставі вище зазначеної ліцензії. Постачання електричної енергії споживачу здійснюється у порядку, визначеному Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312 на умовах договору, укладеного з електропостачальником, яким, у даному випадку, є відповідач. У відповідності до п. 2 Постанови НКРЕКП «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» від 14 березня 2018 року № 312 (у редакції від 28 грудня 2018 року), укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється до 01 грудня 2018 року шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною з додатку до цієї постанови. При цьому, вказана на те, що п. 8 вказаної Постанови встановлено, що договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії, підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Зазначає, що відповідно до вимог п. 1.2.8. Правил, постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є публічним договором приєднання та зміст якого визначається постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (додаток 6 до цих Правил), та укладається в установленому цими Правилами порядку. При цьому, постачальник універсальної послуги не може відмовити побутовому споживачу, малому бутовому споживачу або іншому споживачу, який відповідно до законодавства має право на (отримання універсальних послуг, електроустановки якого розташовані на території діяльності постачальника універсальної послуги, в укладенні такого договору за умови наявності у споживача того договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії. Крім того, відповідно до вимог п. 13 Розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної - про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Разом з цим зазначає, що при укладенні публічного договору приєднання, сторона, яка приєднується до запропонованого договору, не може запропонувати свої умови договору. Окрім того, умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів. Стверджує, що на виконання наведених положень законодавства України, публічний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг був опублікований відповідачем у газеті «Вісті Придніпров`я» від 06 листопаду 2018 року № 84(1984), а також розміщений на офіційному веб-сайті https://dnep.com.ua wttps://www.dp.yasno.com.ua/). Таким чином 01 січня 2019 року між відповідачем та позивачем було укладений публічний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, до якого останній приєднався шляхом фактичного споживання електричної енергії, а також сплати рахунків за спожиту електричну енергію про що, зокрема свідчить Інформація про розрахунки [PERSON] на період з 01 січня 2019 року по 01 жовтня 2021 року. Щодо доводів позивача про те, що коли у 2017 році приймали зміни Постачальників електроенергії, то його згоди не питали, зазначає наступне. Закон України «Про ринок електричної енергії» був прийнятий Верховною Радою України, яка є єдиним органом законодавчої влади, що обирається народом України і є його представницьким органом. Про прийняття вказаного Закону громадян було повідомлено у засобах масової інформації, зокрема, шляхом опублікування в Голосі України (офіційне видання від 10 червня 2017 року № 104-105), Офіційному віснику України (офіційне видання від 23 червня 2017 року № 49), Відомостях Верховної Ради України (офіційне видання від 14 липня 2017 року), Урядовому кур`єрі (офіційне видання від 09 серпня 2017 року № 147), а також у мереж зокрема, на офіційному веб-сайті Верховної Ради України за посиланням: https zakon.rada.gov.ua. Разом з цим зазначає, що Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», що прийнятий Верховною Радою України 22 вересня 2016 року, НКРЕКП було наділено повноваженням здійснювати прийняття нормативно-правових актів з питань, що належать до його компетенції, в тому числі, здійснювати державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема, діяльності постачання електроенергії. Так, 14 березня 2018 року НКРЕКП було прийнято Постанову № 312, якою затверджено Правила, що регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії. Правила були опубліковані на офіційному веб-сайті Верховної Ради України за посиланням https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0312874-18/ed20210520#Text, а також у газеті Урядовий кур`єр (офіційне видання від 18 квітня 2018 року № 75). Отже, наведені нормативно-правові акти були опубліковані у засобах інформації, тобто доведені до відома громадян у встановленому законодавством порядку. Вважає, що позивач за власним бажанням міг звернутися до Верховної Ради України, НКРЕКП, інших органів державної влади із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх безпосередньої діяльності та щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів. Зазначає про те, що постачальником електричної енергії може бути юридична особа незалежно від форми власності, яка отримала ліцензію на право провадження господарський діяльності з постачання електричної енергії споживачу, а тому доводи позивача про те, що таким підприємством може бути лише комунальне, вважає необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству України. Також вказує на те, що КП «Дніпровські міські електричні мережі» у якості електропостачальної компанії ніколи не існувало. У 2007 році постачання електричної енергії споживачам у Дніпропетровській області здійснювалося ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго». Вважає наведені доводи позивача неправдивими, оскільки Товариство жодного разу не змінювало організаційно-правову форму, завжди було приватним підприємством та не захоплювало майно територіальних громад міста Дніпра. Щодо доводів позивача про необґрунтовані тарифи зазначає, що тарифи на електричну енергію для нанесення встановлюються державою та є єдиними на всій території України. Повноваження щодо встановлення ціни на електричну енергію для побутових споживачів належать Кабінету Міністрів України, а товариство, у свою чергу, неухильно дотримується норм діючого законодавства України та продає електричну енергію споживачам за тими тарифами на електричну енергію, які встановлені державою. Натомість позивач перед відповідачем має заборгованість за отримані послуги у загальній сумі 13350 гривень 04 копійки, що додатково свідчить про те, що доводи позивача є безпідставними, бо саме він порушує умови договору. 08 листопада 2021 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява позивача (а. с. 118- 122), яка по суті є відповіддю на відзив, в якій він зазначає, що Закон «Про НКРЕКП...» та Постанови Кабінету Міністрів України, які підпорядковуються Конституції України, не можуть її підміняти чи ігнорувати її. Тарифи повинні бути аргументовані, та узгоджені з Територіальними громадами районів міста Дніпра, бо це безпосередня влада народу України, згідно зі ст. 5 Конституції України. Зазначає, що він, як споживач комунальних послуг, керується в першу чергу Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування» та Законом України «Про захист прав споживачів», а всі постанови уряду не можуть підміняти їх. Вважає усе, що написав відповідач про ринок електричної енергії, не є ринком, бо його створили з посередників, а не з виробників електричної енергії на основі Постанови КМУ, Постанов НКРЕКП та інших підзаконних актів, які суперечать Закону України «Про місцеве самоврядування», бо це є порушенням владних повноважень місцевого самоврядування та ігноруванням безпосередньої влади Територіальних громад районів міста Дніпра, бо на цьому владному полі хазяйнує ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги». Вказує, що Територіальні громади (ТГ) районів м. Дніпра такими повноваженнями їх не наділяли та і не замовляли їм постачання електроенергії жителям їх Громад. Вважає. що територіальні громади районів міста і самі спроможні через свої комунальні підприємства закупати напряму електроенергію у виробників електроенергії, таких як Енергоатом, без таких посередників, яким є відповідач, бо посередники, разом з структурами ДТЕК, грабують населення Територіальних громад районів міста шляхом крадіжки бюджетних коштів районів міста, бо кошти за постачання електроенергії повинні надходити комунальним підприємствам районів міста Дніпра, а вони не надходять бюджету районів міста і одразу осідають у кишенях приватних структур, посередників по продажу електроенергії, з якими Територіальні громади районів міста не підписували договорів на закупку у них електроенергії і не замовляли їм таку послугу, бо такі посередники їм не потрібні. Вважає, що ні Кабінет Міністрів України, ні НКРЕКП, не можуть нав`язувати Територіальним Громадам послуги, якщо вони постійно кажуть і пишуть про ринок електроенергії, а самі створили шахрайські схеми з необґрунтованими тарифами і грабують народ країни та нав`язують покупати електроенергію по цінам, які роблять громадян спроможними оплачувати комунальні послуги, бо вони не обґрунтовані, в призначені купкою людей куплених олігархами. Треба зупиняти таку схему продажу електроенергії, яка суперечить здоровому глузду і законодавству України. Вказує на те, що відповідач ігнорує вимоги п. 2 Постанови Верховної Ради України № 512 ХІVвід 18 березня 1999 року, оскільки посилається тільки на п. 3 цієї постанови та, дає незаконну вказівку ДТЕК на відключення його квартири від постачання електроенергії з 29 вересня 2021 року. Стверджує, що дані дії відповідача завдали йому та його сім`ї моральну шкоду, бо дитина вчиться дистанційно в ракетному коледжі, жінка теж вчиться дистанційно і треба виконувати домашні завдання, однак не дивлячись на це, а також на те, що на розгляді в суді перебуває дана справа, а область знаходиться червоній карантинній зоні, відповідач все рівно не став підключати електроенергію до його оселі, та вони цілий місяць були без електроенергії. Крім того зазначає, що відключили його квартиру від електропостачання шляхом відрізання проводу від лічильника так, що без опломбування неможливо було обійтися, а за розпломбування йому надали рахунок для оплати. Він сплатив 200 гривень за підключення, однак ДТЕК відмовся його підключати, пояснюючи це тим, що дане питання він повинен вирішити з відповідачем. Натомість, дана приватна структура, яка також має назву «Yasno», не пускає навіть до приміщення, в якому знаходиться компанія, через що з ним неможливо будь-що вирішити. Стверджує, що жодних договорів з відповідачем він не підписував, а твердження відповідача про те, що він нібито підписав з ними публічний договір є брехнею. Тому, вважає, що оскільки договір з відповідачем на постачання електроенергії він не підписував, то посилання відповідача на вказані норми даного договору є безпідставними та такими, що не мають до нього жодного відношення. Вказує на те, що він розробив алгоритм, за яким відповідач повинен здійснювати розрахунки, оскільки самі вони не в змозі це зробити, чекають на такий алгоритм від КМУ, натомість його алгоритм не розглядають. Однак, зазначає, що по-іншому здійснити розрахунок 15% від сукупного доходу сім`ї можливо, натомість для нього принципово важливо зробити розрахунки згідно з діючим законодавством України та прав наданих споживачам комунальних послуг Державою. Вважає, що він не є боржником відповідача, а натомість останній є його боржником, бо заборгував йому 15288 гривень, а відтак він має повне право на моральну компенсацію за знущання над його сім`єю. 12 січня 2022 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшли письмові заперечення представника відповідача ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» - Мовчан А. (а. с. 153-156), в яких вона зазначає, що товариство відповідача було створено внаслідок юридичного відокремлення діяльності з розподілу електричної енергії від діяльності з постачання електричної енергії на виконання вимог Закону України «Про ринок електричної енергії» та почало проводити свою господарську діяльність з постачання електричної енергіє споживачу з 01 січня 2019 року, а тому вимоги позивача з 2016 року є необґрунтованими. При цьому, вказує, що до 01 липня 2019 року товариство здійснювало постачання електричної енергії населенню за тарифами, затвердженими постановою НКРЕКП № 220 «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню» від 26 лютого 2015 року, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 березня 2015 року № 231/26676. У зв`язку з тим, що станом на 30 червня 2019 року діяли тарифи передбачені вказаною постановою НКРЕКП, то відповідно до 01 січня 2021 року товариством застосовувалися саме вказані тарифи для населення. На засіданні Регулятора 06 січня 2021 року було прийнято рішення про визнання тарифів, затверджених Постановою НКРЕКП від 26 лютого 2015 року № 220 такими, що втратили чинність. При цьому, 28 грудня 2020 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року № 483» № 1325, згідно з якою з 01 січня до 31 березня 2021 року встановлено фіксовані ціни на електричну енергію для побутових споживачів на рівні 1 гривні 68 копійок за 1 кВт год. Дана Постанова № 1325, зареєстрована у Міністерстві юстиції України 04 січня 2021 року за № 102514/2021. Крім того, Постановами Кабінету Міністрів України № 238 від 24 березня 2021 року, яка зареєстрована у Міністерстві юстиції України 29 березня 2021 року за № 103850/2021), № 439 від 28 квітня 2021 року, що зареєстрована у Міністерстві юстиції України 06 травня 2021 року за № 104741/2021), № 659 від 29 червня 2021 року, що зареєстрована у Міністерстві юстиції України 31 липня 2021 року за № 105783 2021), № 767 від 28 липня 20212021, що зареєстрована у Міністерстві юстиції України 02 серпня 2021 року за № 106386/2021), № 859 від 11 серпня 2021 року, що зареєстрована у Міністерстві юстиції України 19 серпня 2021 року за № 106720/2021) були внесені зміни до Постанови № 483, тим самим було продовжено дію фіксованих цін на електричну енергію для побутових споживачів до 30 вересня 2021 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 серпня 2021 № 859, яка зареєстрована у Міністерстві юстиції України 19 серпня 2021 року за № 106720/2021, встановлені нові тарифи на електроенергію для населення в залежності від місячних обсягів споживання, які діятимуть з 01 жовтня 2021 року по 30 квітня 2022 року включно. Тому вважає, що відповідач, зі свого боку, сумлінно дотримуючись норм чинного законодавства України, з 01 січня 2019 року постачав електричну енергію споживачам за тарифами, встановленими вищезазначеними нормативно-правовими актами, які прийняті уповноваженими на це органами влади та зареєстровані у Міністерстві юстиції України, а тому твердження позивача є необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам чинному законодавства України. Разом з цим, вказує на те, що повноваження щодо встановлення ціни на електричну енергію для побутових споживачів належать Кабінету Міністрів України, а відповідач, у свою чергу, лише неухильно дотримується норм діючого законодавства України та продає електричну енергію споживачам за тарифами на електричну енергію, встановленими державою. При цьому, твердження позивача стосовно ринку електричної енергії спростовується самими нормами Закону України «Про ринок електричної енергії». Натомість, визначення постачальників універсальних послуг здійснюється державою і спрямоване на утримання доступного рівня ціни на електричну енергію, зокрема, для побутових споживачів. При цьому, постачальник послуг не має права відмовити, зокрема, побутовому споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії. Водночас, жодним нормативно-правовим актом не передбачене повноваження територіальних громад брати участь у визначенні постачальника універсальних послуг, а тому дане твердження позивача не відповідає дійсності та чинному законодавству України. Вказує, що договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг за своєю правовою природою є договором приєднання, тобто таким, що не потребує фактичного підпису обох сторін договору. Крім того зазначає, що на дату відключення відповідача від послуг електропостачання, за ним рахувалася заборгованість у розмірі 12770 гривень 44 копійки, а область знаходилася в жовтій карантинній зоні, тому обмежень щодо припинення електропостачання не було. Разом з цим, зазначено, що станом на дату надання цих заперечень, за відповідачем рахується заборгованість за надані послуги в сумі 7280 гривень 04 копійки. У судовому засіданні позивач вимоги підтримав у повному обсязі, прохав суд їх задовольнити, обґрунтування надав аналогічні тексту позовної заяви та заяви від 08 листопада 2021 року, яка по суті є відповіддю на відзив. У судовому засіданні представниця відповідача ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» - Мовчан А.В., просила суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, обґрунтування надала аналогічні тексту відзиву на позовну заяву та письмових заперечень. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач є уповноваженим власником кв. [ADDRESS] , в якій він зареєстрований з 31 жовтня 2006 року, що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 21511 Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 28 листопада 2018 року (а. с. 21). Згідно з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 116), ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» (ідентифікаційний код юридичної особи 42082379), зареєстроване 20 квітня 2018 року та, має такі видами економічної діяльності: 35.14- торгівля електроенергією (основний); 78.30 інша діяльність із забезпечення трудовими ресурсами; 85,32 професійно-технічна освіта; 46,71 оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; 46.12 діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами; 35.23 торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи. Відповідно до наказу ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» № 3-К від 25 жовтня 2018 року (а. с. 117) директором ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» призначено Ю.Б. Федька. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач є споживачем електроенергії, яка постачається йому шляхом надання послуг з її постачання відповідачем. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Приписами ст. 13\~ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77\~ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою ст. 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так,\~суд зазначає,\~що Законом\~України «Про\~ринок електричної\~енергії»,\~що набрав\~чинності 11\~червня 2017\~року, визначено правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище. Крім того, Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», що прийнятий Верховною Радою України 22 вересня 2016 року, НКРЕКП було наділено повноваженням здійснювати прийняття нормативно-правових актів з питань, що належать до його компетенції, в тому числі, здійснювати державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема, діяльності постачання електроенергії. Приписами п. 74 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що ринок електричної енергії - система відносин, що виникають між учасниками ринку під час здійснення купівлі-продажу електричної енергії та/або допоміжних послуг, передачі та розподілу, постачання електричної енергії споживачам. При цьому, п. 77 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що роздрібний ринок електричної енергії (далі - роздрібний ринок) - система відносин, що виникають між споживачем електричної енергії та електропостачальником у процесі постачання електричної енергії, а також іншими учасниками ринку, які надають пов`язані з постачанням електричної енергії послуги. Також, п. 93 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що універсальна послуга - постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам, що гарантує їхні права бути забезпеченими електричною енергією визначеної якості на умовах, визначених відповідно до цього Закону, на всій території України. Разом з\~цим,\~п.\~96\~ч.\~1\~ст.\~1 Закону\~України «Про\~ринок електричної\~енергії» визначено,\~що учасник ринку електричної енергії (далі - учасник ринку) - виробник, електропостачальник, трейдер, оператор системи передачі, оператор системи розподілу, оператор ринку, гарантований покупець, оператор установки зберігання енергії та споживач, які провадять свою діяльність на ринку електричної енергії у порядку, передбаченому цим Законом. Зазначено, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 45 цього Закону, на сьогоднішній день розподіл електричної енергії здійснюються операторами системи розподілу, а постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію за договором, постачання електричної енергії споживачу. Приписами ч. 5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що послуга з постачання електричної енергії надається згідно з умовами договору та вимогами правил, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Так, 14 березня 2018 року НКРЕКП було прийнято Постанову № 312, якою затверджено Правила, що регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, а постановою НКРЕКП від 14 червня 2018 року № 429 ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» видано ліцензію з постачання електричної енергії споживачам. Таким чином, з 01 січня 2019 року постачальником універсальних послуг з постачання електричної енергії для побутових споживачів Дніпропетровської області визнано ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги», а тому доводи позивача про порушення відповідачем його прав, починаючи з вересня 2016 року, є безпідставними та такими, що спростовані матеріалами справи. Пунктом 2 Постанови НКРЕКП «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» від 14 березня 2018 року № 312 (у редакції від 28 грудня 2018 року) визначено, що укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється до 01 грудня 2018 року шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною з додатку до цієї постанови. При цьому, пунктом 8 вказаної Постанови встановлено, що договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії, підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Відповідно до вимог п. 1.2.8. вказаних Правил, постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є публічним договором приєднання та зміст якого визначається постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (додаток 6 до цих Правил), та укладається в установленому цими Правилами порядку. Згідно з вимогами п. 13 Розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної - про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Разом з цим зазначає, що при укладенні публічного договору приєднання, сторона, яка приєднується до запропонованого договору, не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, споживачі, які після 01 січня 2019 року продовжили споживання електричної енергії та не направили заперечення щодо договірних умов в цілому чи частково, вважаються такими, що приєдналися до умов договору про постачання електричної енергії побутовому споживачу облікованому на сайті постачальника. Договір про постачання електричної енергії споживачу опубліковано в засобах масової інформації, зокрема у газеті «Вісті Придніпров`я» від 06 листопаду 2018 року № 84 (1984), а також розміщений на офіційному веб-сайті ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» https://dnep.com.ua та «Yasno» wttps://www.dp.yasno.com.ua/). Верховний Суд України у своїй постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зазначив про те, що не дивлячись на те, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Разом з цим, такому праву споживача прямо відповідає його обов`язок щодо оплати житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16. Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та самими сторонами під час розгляду справи, що позивач по січень місяць 2021 року включно користувався послугами відповідача з електропостачання та, справно й регулярно за них сплачував. Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що позивач, як споживач послуг відповідача приєднався до умов договору постачання універсальних послуг з електропостачання, а відтак, сторони знаходилися у фактичних договірних відносинах, згідно з якими відповідач надавав позиву послуги з електропостачання, а позивач був зобов`язаний сплачувати за ці послуги грошові кошти відповідно до норм та тарифів, що діяли у відповідний період. З огляду на викладене, з урахуванням того, що з січня 2019 року, коли відповідач почав надавати свої послуги з електропостачання, позивачем не було надано на його адресу заяву-відмову від отримання таких послуг, а навпаки останній продовжив отримувати послуги відповідача з електропостачання, при цьому, регулярно та справно сплачуючи за них (по січень 2021 року включно) грошові кошти, що підтверджує факт його приєднання до умов договору постачання універсальних послуг відповідача, а відтак доводи позивача про те, що він жодних договорів з відповідачем не укладав, є необґрунтованими та такими, що спростовані матеріалами справи. Разом з цим суд зазначає, що ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» визначено, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України. При цьому, п. 3 ч. 2 ст. 3 вказаного Закону, визначено, що Регулятор здійснює державне регулювання шляхом формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом. Так, постановою НКРЕКП № 220 від 26 лютого 2015 року «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню», яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 березня 2015 року № 231/26676 затверджено тарифи на електроенергію для населення. На засіданні Регулятора 06 січня 2021 року було прийнято рішення про визнання тарифів, затверджених Постановою НКРЕКП від 26 лютого 2015 року № 220 такими, що втратили чинність. При цьому, 28 грудня 2020 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року № 483» № 1325, згідно з якою з 01 січня до 31 березня 2021 року встановлено фіксовані ціни на електричну енергію для побутових споживачів на рівні 1 гривні 68 копійок за 1 кВт год. Дана Постанова зареєстрована у Міністерстві юстиції України 04 січня 2021 року за № 102514/2021. Крім того, Постановами Кабінету Міністрів України № 238 від 24 березня 2021 року, яка зареєстрована у Міністерстві юстиції України 29 березня 2021 року за № 103850/2021), № 439 від 28 квітня 2021 року, що зареєстрована у Міністерстві юстиції України 06 травня 2021 року за № 104741/2021), № 659 від 29 червня 2021 року, що зареєстрована у Міністерстві юстиції України 31 липня 2021 року за № 105783 2021), № 767 від 28 липня 20212021, що зареєстрована у Міністерстві юстиції України 02 серпня 2021 року за № 106386/2021), № 859 від 11 серпня 2021 року, що зареєстрована у Міністерстві юстиції України 19 серпня 2021 року за № 106720/2021) були внесені зміни до Постанови № 483, тим самим було продовжено дію фіксованих цін на електричну енергію для побутових споживачів до 30 вересня 2021 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 серпня 2021 № 859, яка зареєстрована у Міністерстві юстиції України 19 серпня 2021 року за № 106720/2021, з 01 жовтня 2021 року встановлені нові тарифи на електроенергію для населення в залежності від місячних обсягів споживання. Таким чином, ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» не є організацією, яка встановлює тарифи на електроенергію, що відпускається населенню. З огляду на викладене, приймаючи до уваги те, що позивач є споживачем послуг відповідача, за які він регулярно та справно сплачував грошові кошти (по січень 2021 року включно), що підтверджує факт його приєднання до умов договору постачання універсальних послуг відповідача, враховуючи те, що ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» не є організацією, яка встановлює тарифи на електроенергію, що відпускається населенню, при цьому, беручи до уваги те, що позивачем у встановленому Законом порядку тарифи на електроенергію для населення не оскаржено, нормативно-правові акти, якими вони встановлені скасованими, недійсними чи неконституційними не визнані, а позовні вимоги не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, суд доходить переконливого висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з цим у їх задоволенні слід відмовити. Разом із цим, враховуючи, що інші вимоги позивача є по суті похідними вимогами від первісної вимоги, яка в судовому порядку під час розгляду справи не знайшла свого підтвердження та не була доведена стороною позивача належними, достатніми та допустимими доказами, натомість у повному обсязі спростована стороною відповідача, суд дійшов висновку про те, що право позивача не є таким, що порушене відповідачем, а відтак похідні вимоги також не підлягають задоволенню, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із вищевикладеного, суд визнає, що позовні вимоги не доведені належними, допустимими та достатніми доказами, через що підстави для задоволення позову відсутні, через що суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed