Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

13.10.2022 року до суду звернулися позивачі із позовною заявою до відповідача про визнання права на приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивачі посилалися на те, що [PERSON] та [PERSON] 28 серпня 1980 року зареєстрували шлюб, про що Синельниківським міським відділом записів актів цивільного стану було зроблено відповідний актовий запис №177 та видано свідоцтво про шлюб. [INFO] [PERSON] помер. З 28.08.1990 року по 16.04.1996 року [PERSON] працював в Синельниківській дистанції колії. В січні 1996 року на зазначеному підприємстві чоловіку позивача, [PERSON] , та членам його сім`ї була виділена квартира за адресою: [ADDRESS] . В березні 1990 році чоловіком позивача було отримано направлення на тимчасове проживання до вищевказаної квартири і на підставі нього вони вселилися до вищезазначеної квартири. З цього часу, з 1996 року, вони всі разом сім`єю проживали в цій квартирі. З 15 березня 1996 року [PERSON] та її родина зареєстровані в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта. Оскільки позивач мала намір приватизувати дану квартиру, нею були підготовлені всі необхідні документи для приватизації даної квартири за адресою: [ADDRESS] . При підготовці пакету документів, позивачем було з`ясовано, що у неї відсутній ордер про надання жилої площі. В вересні 2022 року [PERSON] звернулась до Управлінні житлово-комунального господарства та комунальної власності Синельниківської міської ради із заявою про оформлення передачі в приватну власність квартири. На її звернення до Управління житлово-комунального господарства та комунальної власності Синельниківської міської ради із заявою про приватизацію даної квартири, [PERSON] було надано відповідь, що відсутність копії ордеру про надання жилої площі за адресою: [ADDRESS] унеможливлює підготовку рішення органу приватизації про передачу їй в приватну власність квартири [ADDRESS] . Позивач вважає, що її право та право її родини на приватизацію житла порушене і вони мають право на захист порушеного права. Чоловіком позивача, [PERSON] , було набуто право на проживання у зазначеній квартирі у відповідності до законодавства України, і про правомірність набуття ними права на проживання в цій квартирі свідчать докази наявні в позовній заяві. Позивачі зазначають, що відсутність ордера про надання жилої площі на квартиру за адресою: [ADDRESS] не може бути причиною відмови в приватизації квартири. Оскільки роль ордера є обмеженою, він регулює лише правовідносини по наданню житла та вселення в житло. Правовідношення житлового найму виникають безпосередньо після вселення осіб в надане житло. З 1996 року і до теперішнього часу балансоутримувачем будинку не пред`являлося претензій щодо незаконності проживання у квартирі. Правомірність заселення не оспорювалась і самим відповідачем, тому позивачі просять визнати за ними в судовому порядку право на приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 26.10.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 19.12.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У сьогоднішнє судове засідання позивачі та представник позивачів не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, просили винести рішення по справі відповідно до вимог чинного законодавства. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, раніше надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, просили прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства, проти позовних вимог не заперечують. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] з 15.03.1996 року, відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Синельниківським МРВ УМВС України в Дніпропетровській області 04.07.2002 року (а.с.5) та довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Відділом реєстрації Синельниківської міської ради 30.09.2022 року за №605 (а.с.33). [PERSON] , [INFO] , та неповнолітня [PERSON] , [INFO] , мають зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] з 23.11.2016 року, відповідно до копій довідок про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Відділу реєстрації Синельниківської міської ради Дніпропетровської області від 30.06.2021 року за №1780 та від 20.12.2021 року за №4203 відповідно (а.с.13, 24) та довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Відділом реєстрації Синельниківської міської ради 30.09.2022 року за №605 (а.с.33). [PERSON] з 28.08.1980 року перебувала у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Синельниківським міським відділом РАЦС Дніпропетровської області (а.с.7). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19.09.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове реєстраційної служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.8). За життя [PERSON] працював в Синельниківській дистанції колії з 28.08.1990 року по 16.04.1996 року, відповідно до повідомлення від 16.09.2022 року за вих. №377, виданого начальником Синельниківської дистанції колії Тарасевич М. (а.с.10). Відповідно до технічного паспорту на квартиру, виготовленого КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 23.11.2013 року, [PERSON] являвся власником квартири [ADDRESS] (а.с.27-29). Згідно довідки №348/403 від 29.09.2022 року, виданої Синельниківським міським комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора-1», у квартирі за адресою: [ADDRESS] мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»: [PERSON] , 1960 р.н., [PERSON] , 1987 р.н., [PERSON] , 2010 р.н., [PERSON] , 1999 р.н. (а.с.30). 29.09.2022 року [PERSON] звернулася із заявою до керівника органу приватизації [PERSON] щодо оформлення передачі в приватну власність квартири їй та членам сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у рівних частках (а.с.31). 05.10.2022 року за вих. №711 Управлінням житлово-комунального господарства та комунальної власності Синельниківської міської ради Лактіоновій Н.О. було надано відповідь, що відсутність копії ордеру про надання жилої площі за адресою: [ADDRESS] унеможливлює підготовку рішення органу приватизації про передачу їй в приватну власність квартири [ADDRESS] (а.с.35-35а). [PERSON] , [INFO] , надала нотаріально посвідчену заяву, зареєстровану в реєстрі за №5257, про те, що вона відмовляється від участі у приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.49). Згідно ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. За змістом ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Згідно п. 17, 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженому наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 р., №396 громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), звертається в орган приватизації. Громадянином до органу приватизації подається, зокрема, ордер про надання жилої площі. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Таким чином, право на приватизацію мають, зокрема, особи, котрі мешкають в квартирах багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ст.ст. 51, 58 ЖК, жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів. На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до Постанови ради Міністрів Української РСР від 11 грудня 1984 року №470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» розділ IV ст.ст.69-72, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації; ордер зберігається як документ суворої звітності. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Згідно ч.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п.2 ст.2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Враховуючи, що позивачі мешкають в квартирі на законних підставах на умовах найму, являються квартиронаймачами спірного житлового приміщення та зареєстровані в ньому протягом тривалого часу, а саме [PERSON] з 15.03.1996 року, а [PERSON] та неповнолітня [PERSON] з 23.11.2016 року, суд вважає, що відсутність ордеру не може позбавити їх можливості реалізувати своє право на приватизацію та приходить до висновку про необхідність визнання за [PERSON] . [PERSON] та неповнолітньою [PERSON] права на приватизацію займаного житла, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється па засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи з положень законодавства, а саме п.18 Положення №396 з урахуванням змісту п.69 постанови №470, сама по собі наявність чи відсутність ордера на житлове приміщення в пакеті документів, які подаються громадянином для приватизації житла, не може бути єдиною і остаточною причиною відмови у визнанні права громадянина на приватизацію на тій підставі, що відповідно до п.68 постанови №470 ордер дійсний лише протягом 30 днів з дня його видачі. З моменту реєстрації позивачів в спірній квартирі їх право на користування житловим приміщенням ніким, в тому числі відповідачем, не оскаржувалось та доказів такого оскарження суду не надано. Із позовними вимогами до суду про визнання [PERSON] [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням відповідачі не звертались. Згідно наданих стороною позивачів доказів, [PERSON] являється наймачем спірного житлового приміщення та зареєстрована в ньому з 1996 року, а [PERSON] та неповнолітня [PERSON] зареєстровані з 2016 року, отже на законних підставах користуються житлом. Тому суд приходить до висновку, що лише наявність ордер являється підставою для вселення, є хибним посиланням органу приватизації. Пунктом 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкту комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до частини 3 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Згідно частини одинадцятої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. У частині десятій статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Відповідно до пункту 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Пунктом 18 Положення № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. За змістом статті 8 Конвенції концепція «житла» не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. Принцип пропорційності у розумінні Європейський суд з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви [PERSON] , [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] про визнання їх права на приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved