Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про припинення стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 27 січня 2020 року по справі 195/2039/19 Томаківським районним судом Дніпропетровської області було винесено судовий наказ, на підставі якого з нього, [PERSON] , стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частини з усіх видів його доходу та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця і до досягнення дитиною повноліття на користь [PERSON] відповідачки по даній справі. 13.02.2020 року, на підставі судового наказу № 195/2039/19, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61266199. Відповідач нехтує виконанням своїх батьківських обов`язків, дитина з грудня місяця 2020 року проживає із ним та повністю перебуває на його утриманні, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Просить суд припинити стягнення аліментів з нього [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця і до досягнення дитиною повноліття на користь [PERSON] , які стягуються на підставі судового наказу від 27 січня 2020 року по справі №195/2039/19. Відповідно до ч. 4\~ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1\~ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 08 листопада 2022 року\~було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач своїм правом на подання відзиву, у встановлений судом строк, не скористалася. Позивач надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, на їх задоволенні у повному обсязі наполягає. Проти ухвалення заочного рішення, не заперечує. Відповідач у суде засідання неодноразово не з`явилася, про слухання справи повідомлялася належним чином, про причину неявки суд не повідомила, клопотань від неї також не надходило. Згідно інформації, наданої гол. спеціалістом сектору реєстрації та обліку громадян відділу "ЦНАП" виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області С. Красінською 05.10.2022 року №15/04-2125, [PERSON] , [INFO] значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з чим, відповідач крім викликів за місцем її реєстрації, також була викликана до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Оголошення про виклик відповідача опубліковані 13.01.2023 року. Відповідно до ч. 11\~статті 128 ЦПК України\~з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Відповідач у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надала, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8\~ст.178 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд розглядає справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до наступного. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною 2 ст.124 Конституції України\~передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Нормами\~ст. 129 Конституції України\~встановлено, що одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини\~кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 5 ЦПК України\~передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами статей\~12,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1\~ст. 77 ЦПК). Водночас, відповідно до ч.1\~ст. 19 ЦПК України\~ суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до\~статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі\~статтею 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих\~Конституцією України\~ прав і свобод людини та здійснення проголошеного \~Основним Законом України\~принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша\~статті 263 ЦПК). Як встановлено у судовому засіданні, що також підтверджується матеріалами справи, батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] являються: батьком [PERSON] , матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , виданого повторно 10 грудня 2019 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Томаківському району та місту Марганцю Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській актовий запис № 350. 27 січня 2020 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області було винесено судовий наказ, яким з стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частини з усіх його видів доходів ( заробітку), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 13.12.2019 року і до досягнення дитиною повноліття на користь [PERSON] . Судовий наказ видано Томаківським районним судом Дніпропетровської області 12.02.2020 року та звернено на примусове виконання. Постановою головного державного виконавця Томаківського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 13.02.22020 року Гардер І.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу №195/2039/19, виданого 12.02.2020 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частини з усіх його видів доходів ( заробітку), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 13.12.2019 року і до досягнення дитиною повноліття на користь [PERSON] . Як зазначає позивач у своєму позові, що відповідач нехтувала виконанням своїх батьківських обов`язків, дитина з грудня місяця 2020 року проживає із ним та повністю перебуває на його утриманні. Дані обставини підтверджуються, довідкою про склад сім`ї від 12.08.2022 року, виданою старостою, з якої вбачається, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . До складу сім`ї входить дві особи, а саме: сам [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає по даному адресу без реєстрації. Також довідкою, виданою виконкомом Марганецької міської ради Дніпропетровської області 12.08.2022 року №288, відповідно до якої [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №12 від 12.08.2022 року, також вбачається, що [PERSON] , мешкає за адресою: [ADDRESS] . Разом із ним проживає дочка [PERSON] , яка навчається у Марганецькій гімназії №6. Дитина знаходиться на повному утриманні свого батька [PERSON] , матір дівчинки [PERSON] у житті дитини участі не приймає. Так, як матір дитини надала письмову згоду щодо проживання дитини з батьком, [PERSON] звернувся до виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області із проханням визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] із ним, як батьком дитини. Рішенням виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області «Про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] від 09 грудня 2020 року №607, визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст.\~8\~Закону України\~"Про\~охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Згідно зі ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної\~Ради України\~№ 789-ХІІ\~від 27\~лютого 1991\~року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179\~СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Положеннями ч. 2, ч. 3 ст. 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до п.17постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу статей 267\~-\~271\~СК України вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. З наведеного слідує, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на її утримання, є істотною обставиною для звільнення позивача від сплати аліментів. Сімейний кодекс\~України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Ст.\~192\~СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.\~273\~СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.\~192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.\~273\~СК України має на меті скасування їх присудження. У зв`язку із зазначеним, з урахуванням предмета цього спору - припинення стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки\~ [PERSON] , [INFO] , однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Судом встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , не проживає з відповідачкою на користь якої були стягнуті аліменти з позивача - батька дитини, остання проживає окремо від дитини, з грудня 2020 року дитина проживає з позивачем. Відповідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як встановлено судом, дитина [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком - позивачем по справі та перебуває на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідачки. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідачки аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] . Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. Припинення стягнення аліментів можливе, якщо одержувач аліментів не витрачає отримані ним гроші на дитину. Припинення стягнення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачці аліментів за той період, коли дитина з нею не проживала і знаходилась у платника аліментів, то стягнення аліментів має бути припинено з 09 грудня 2020 року. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду в розмірі 992,40 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved