Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-16 00:00:00

21 червня 2022 року до суду надійшла зазначена позовна заява, в якій позивач просить: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на свою користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 19 799,61 грн.; стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни на свою користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 2 837,21 грн. Вимоги обґрунтовані тим, що 13.08.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. було вчинено виконавчий напис №1837 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором в розмірі 58 002,77 грн. та 650,00 грн. за вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис було пред`явлено до примусового виконання та приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна відкрила виконавче провадження №59967267. В межах виконавчого провадження було звернуто стягнення на доходи позивача та відраховано із заробітної плати 19 799,61 грн. на користь ТОВ «Вердикт Капітал», а також на користь приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни 400,00 грн., як витрати на проведення виконавчих дій та 2 437,21 грн. - основна винагорода виконавця. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 11.05.2021 року (справа №361/834/20) виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню. Як зазначає позивач, приватним виконавцем та ТОВ «Вердикт Капітал» грошові кошти набуті без достатньої правової підстави, а тому на підставі статті 1212 ЦК України мають бути стягнуті з відповідачів на користь позивача. Ухвалою суду від 24.06.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Сторони не звертались до суду із клопотанням про проведення розгляду справи із викликом сторін. 31 січня 2023 року до суду надійшов відзив ТОВ «Вердикт Капітал», в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що на час звернення до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису у ТОВ «Вердикт Капітал» існувало реальне право на стягнення заборгованості у зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором. 18 січня 2023 року до суду надійшов відзив приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни на заявлені вимоги, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з тим, що рішення чи дії приватного виконавця до суду не оскаржувались, а тому відсутні підстави для звільнення позивача від сплати витрат виконавчого провадження. Як зазначив приватний виконавець, у межах виконавчого провадження з боржника було стягнуто 22 636,82 грн. та розподілені наступним чином: 19 799,61 грн. - перераховано на рахунок ТОВ «Вердикт Капітал» як погашення заборгованості за виконавчим документом; 2 437,21 грн. - перераховано на рахунок приватного виконавця Клітченко О.А. як основна винагорода приватного виконавця та 400,00 грн. перераховано на рахунок приватного виконавця Клітченко О.А. як витрати виконавчого провадження №59967267. А тому виконавець вважає, що грошові кошти не були набуті безпідставно так як є чинною постанова про стягнення основної винагороди та про звернення стягнення на заробітну плату боржника, таким чином кошти не можуть бути стягнуті на користь позивача. 27.01.2023 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни та 03.02.2023 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив ТОВ «Вердикт капітал» - в яких позивач наполягає на задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є достатньою підставою для повернення всіх стягнутих сум. Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Як встановлено судом, 13.08.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. був вчинений виконавчий напис, який зареєстрований за № 1837 за яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт капітал» заборгованість за кредитним договором в розмірі 58 002,77 грн. та 650 грн. за вчинення нотаріального напису. Виконавчий напис був пред`явлений до примусового виконання та 05.09.2019 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна відкрила виконавче провадження №59967267. В межах зазначеного виконавчого провадження постановою виконавця було звернуто стягнення на заробітну плату боржника - [PERSON] . Як вбачається з довідок про доходи [PERSON] , на користь ТОВ «Вердикт Капітал» були перераховані кошти в загальній сумі 19 799,61 грн. та на користь приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни - 2 437,21 грн. - основної винагороди та 400,00 грн. витрати на проведення виконавчих дій. Позивач не погодилась із виконавчим написом нотаріуса та звернулась до суду з позовом про визнання його таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 11.05.2021 року (справа №361/834/20) визнано виконавчий напис № 1837 від 13.08.2019 приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатової Аліни Анатоліївни про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт капітал», таким, що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили. Постановою від 01.06.2022 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна закінчила виконавче провадження в зв`язку з прийняттям рішення Шевченківського районного суду м.Києва №361/834/20 від 11.05.2021 року. Цією ж постановою було припинено звернення стягнення на доходи боржника, які проводились відповідно до постанови від 17.09.2019 року. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. В порядку ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ч. 4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15 вказано на те, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання. Кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 також вказано на те, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. У постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 Верховний Суд роз`яснив наступне: за правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту ст. 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставно набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст. 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Судом встановлено, що виконавчий напис рішенням суду було визнано таким, що не підлягає виконанню. ТОВ «Вердикт Капітал» у відзиві не заперечував факту отримання коштів на виконання виконавчого напису нотаріуса, який в подальшому було визнано таким що не підлягає виконанню. Так само відповідач не зазначив у відзиві підстав для відмови в задоволенні заявлених позовних вимог. Тобто, з урахуванням встановлених судом обставин щодо визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відпали правові підстави для набуття стягувачем коштів в розмірі 19 799,61 грн., примусово стягнутих на виконання виконавчого напису, який визнаний таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з чим, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України. За ч.3 ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Відповідно до ч.7 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. Згідно з п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання не чинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Так як виконавчий напис, на підставі якого було відкрито виконавче провадження ВП №59967267 визнано судом таким, що не підлягає виконанню, то з приватного виконавця Клітченко О.А. в порядку ч.7 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» підлягає стягненню отримана нею в межах такого виконавчого провадження основна винагорода в розмірі 2 437 грн. 21 коп. Що ж стосується витрат виконавчого провадження в сумі 400,00 грн. суд вважає, що зазначена сума також має бути стягнута з приватного виконавця на користь позивача, оскільки відпали підстави для їх отримання. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно із ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. Позивач просила стягнути на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Частиною 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Крім того, ст. 137 ч. 4 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається, в обґрунтування заявлених вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, позивач надала суду Договір про надання правничої допомоги від 13.06.2022 року (далі - Договір), укладений між адвокатом Бабенко Р.В. та Завдавайло Т.М. Розрахунки з адвокатом оформляються актом виконання робіт, розрахунком, квитанцією. Оплата адвоката здійснюється в сумі 2 000,00 грн. за годину роботи адвоката (розділ 2 Договору). Як вбачається з Акту, підписаного сторонами, вартість наданих послуг адвокатом, складає за домовленістю сторін 4000,00 грн. Вказана сума сплачена позивачем, що підтверджується квитанцією від 13.06.2022 року. В той же час, до суду надійшли заперечення відповідачів на заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в яких вони просять відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу на тій підставі, що в акті зазначені роботи, які не виконував адвокат та не надано доказів сплати вказаної суми. Проте зазначене спростовується матеріалами справи, отже суд вважає за можливе стягнути з відповідачів в рівних частинах на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. та 992,40 грн. судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved