Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовною заявою до ПАТ «Авдіївський завод металевих конструкцій» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах.10.12.2021 року наказом № 176 від 10.12.2021 року позивача було звільнено за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України. Відповідач заборгував позивачу заробітну плату, яку не виплатив до теперішнього часу. Вважає, що відповідач таким чином порушив трудове законодавство. В зв`язку з тим, що позивач був вимушений доказувати відповідачу свою правоту, через нерозв`язання спірної ситуації позасудовим способом, витрачанням свого особистого часу на звернення до суду, а також неможливістю захистити порушене право позивача, що негативно позначилось на його психологічному та фізичному стані та призвело до моральних страждань. Просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у сумі 92 038 грн. 07 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 10.12.2021 року по 04.01.2022 року у розмірі 76\~698 грн. 25 коп., моральну шкоду у розмірі 90 000 грн. 00 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 30000 грн. 00 коп. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 06.01.2022 року відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, витребувано з Приватного акціонерного товариства «Авдіївський завод металевих конструкцій» докази по справі. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20.10.2022 року звільнено позивача від сплати судового збору. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, надали суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали повністю та просять суд слухати справу у їх відсутність. \~ \~ \~ Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи належним чином повідомлений. Надано до суду заяву, в якій просять суд слухати справу у їх відсутність, позовні вимоги визнали частково, а саме: заборгованість із заробітної плати у розмірі 62\~325 грн. 91 коп.; в обсязі відшкодування моральної шкоди, розмір якої буде визначено судом, виходячи із оцінки характеру та обсягу душевних і психічних страждань; в обсязі компенсаційних виплат за затримку при звільнені, розмір яких буде визначено судом із застосуванням принципу співмірності. Крім того, надали заперечення щодо розміру витрат на правову допомогу,в яких зазначено, що справа розглядається в порядку спрощеного провадження, не є складною, має незначний обсяг та не потребує значної кількості часу на юридичну та технічну роботу, оскільки не вимагає пошуку та збирання доказів і їх додаткового аналізу, необхідності вивчення додаткових джерел права та законодавства, що регулює спір у справі, інших документів та обставин, тощо, у мережі інтернет та на сайті Судової влади міститься велика кількість практики з аналогічних справ та наявні безкоштовні зразки позовних заяв. Крім того, відповідач ніколи не заперечував проти наявності заборгованості із заробітної плати перед позивачем, незважаючи на скрутний фінансовий стан підприємства, в добровільному порядку, не маючи інформації про наявність судової справи, вишукував та реалізовував можливість із зменшення суми заборгованості. Таким чином, навіть за відсутності детального опису наданих послуг та здійснених витрат часу (розмір гонорару, як вбачається із договору про надання правової допомоги, є фіксованим), розрахунку понесених витрат, що є необхідною умовою для підтвердження витрат позивача на правову допомогу, визначеною ст. 137 ЦПК України та позицією Верховного суду України (постанова від 23.11.2020 року по справі № 638/7748/18), в якій зазначено, що вартість послуг адвоката по справі є неспіврозмірною із об`ємом наданих послуг та не відповідає критеріям реальності таких витрат і розумності їх розміру, вважають, що заявлений представником позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката є необґрунтовано завищеним та неспівмірним із обсягом наданих адвокатом послуг, складністю справи та витраченим часом, тому просять зменшити розмір судових витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката до 3000,00 грн. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне. Відповідно до частини 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основним Законом України статтею\~43\~Конституції передбачено\~право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно\~ст. 22 цього Закону\~суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimateexpectation) стосовно ефективного здійснення права власності. З матеріалів справи вбачається, що згідно трудової книжки серії [NUMBER] від 01.08.1983 року, [PERSON] 07.08.2021 року прийнятий водієм дрезіни 3 розряду на автотранспортну ділянку на ПАТ «Авдіївський завод металевих конструкцій», відповідно до наказу № 150к від 07.08.2001 року. Згідно трудової книжки серії [NUMBER] від 01.08.1983 року, [PERSON] 10.12.2021 року звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, відповідно до наказу № 176 к від 10.12.2021 року. Згідно розрахункового листа за грудень 2021 року ПрАТ «АЗМК» [PERSON] було нараховано заробітну плату у розмірі 40 888 грн. 49 коп., утримано у розмірі 7 973 грн. 26 коп., належить до виплати у розмірі 32\~915 грн. 23 коп., та має заборгованість по заробітній платі на кінець місяця у розмірі 83 288 грн. 07 коп. Згідно довідки №34/ВМЗ від 06.11.2022 року, виданої ПрАТ «АЗМК», станом на 06.11.2022 року [PERSON] має заборгованість із заробітної плати у розмірі 62\~325 грн. 91 коп. Згідно відомостям зарахування заробітної плати, виданими керівником проекту «Обробка вхідної кореспонденції та взаємодії з контролюючими органами ГО» [PERSON] ,, [PERSON] табельний номер 3052805192 було зараховано заробітну плату: 10.12.2021 року у сумі 3669 грн. 80 коп.; 17.12.2021 року у сумі 9840 грн. 93 коп.; 24.12.2021 року у сумі 5849 грн. 00 коп.; 21.01.2022 року у сумі 5850 грн. 15 коп. На підтвердження\~наявності заборгованості\~з виплати\~заробітної плати\~позивач надав\~індивідуальні\~відомості про\~застраховану особу\~ [PERSON] \~за формою\~ОК-5,\~виданіПенсійним фондом України від\~17 листопада 2022 року. Відповідно до вказаної форми\~сума заробітку для нарахування пенсії\~за спірний період становить: січень 2021 року 10308,41 грн.; лютий 2021 року 15255,06 грн.; березень 2021 року 14\~238,57 грн.; квітень 2021 року 12357,47 грн.; травень 2021 року 14464,55 грн.; червень 2021 року 13533,50 грн.; липень 2021 року 18547,22 грн.; серпень 2021 року 12316,26 грн.; вересень 2021 року 14808,55 грн.; жовтень 2021 року 21871,16 грн.; листопад 2021 року 14088,32 грн.; грудень 2021 року 41471,85 грн. Згідно розшифровки нарахування та утримання податків із заробітної плати за період з жовтня 2021 року по грудень 2021 року, виданої ПрАТ «АЗМК» №03 від 01.02.2023 року, [PERSON] має заборгованість із заробітної плати у розмірі 62\~325 грн. 91 коп., яка складається з : жовтень 2021 року заробітна плата у розмірі 21871,16 грн., податок на доходи фіз.осіб (18%) у розмірі 3936,81 грн., військовий збір у розмірі 328,07 грн., всього утримано у розмірі 4264,88 грн., до видачі у розмірі 17\~606,28 грн.; листопад 2021 року - заробітна плата у розмірі 14088,32 грн., податок на доходи фіз.осіб (18%) у розмірі 2535,90 грн., військовий збір у розмірі 211,32 грн., харчування у розмірі 114,62 грн., всього утримано у розмірі 2861,84 грн., до видачі у розмірі 11226,48 грн.; грудень 2021 року - заробітна плата у розмірі 41471,85 грн., податок на доходи фіз.осіб (18%) у розмірі 7464,93 грн., військовий збір у розмірі 622,08 грн., всього утримано у розмірі 8087,01 грн., до видачі у розмірі 33384,84 грн. Відповідно до\~ст. 47 КЗпП України\~роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, обов`язок із проведення з працівником розрахунку покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату. Стаття 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України. Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до роз`яснень, які надані Верховним судом України в постанові Пленуму № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі застосування ст. 117 КЗпП України перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Суд не приймає до уваги посилання позивача на\~форму ОК-5, видану Пенсійним фондом України 17 листопада 2022 року, як на доказ невиплати заробітної плати, оскільки він не свідчить про наявність заборгованості із виплати заробітної плати перед позивачем. Таким чином,\~суд,\~вирішуючи позовні\~вимоги в\~частині стягнення\~заборгованості по\~заробітній платі,\~вважає ,\~що дана\~вимога підлягає\~частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі у розмір 62\~325 грн. 91 коп. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд встановив до наступне. \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 1,3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до абз.3 п.2 розділу П Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою КМУ від 08.02.1995 № 100\~(далі\~Порядок), у всіх інших випадках збереження заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до розрахунку позивача середньоденна заробітна плата складає 3067 грн. 93 коп. (з розрахунку 92\~038 грн. 07 коп. (заробітна плата за останні 2 місяці) / 30 робочих днів). Згідно розрахунку позивача середній заробіток затримки розрахунку при звільненні з 10.12.2021 року по 04.01.2022 року складає 76\~698 грн. 25 коп. (3067,93 грн. (середньоденна заробітна плата) * 25 днів (дні затримки розрахунку з 10.12.2021 року по 04.01.2022 року). Відповідно довідки №33/ВМЗ від 02.11.2022 року, виданої ПрАТ «АЗМК», середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 891 грн. 18 коп. Відповідно до ч. 1,3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до розрахунку суду, встановлено, що згідно листів № 3501-06/219\~від\~12.08.2020\~року Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2021 році» та № 47-03/520\~від\~12.08.2021\~року Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2022 році кількість робочих днів позивача з 10.12.2021 року (день звільнення) по 04.01.2022 року (в межах заявлених вимог) виходячи із зазначеного листів складає 16 днів, тому сума середнього заробітку за затримку розрахунку складає 14\~258 грн. 88 коп. з розрахунку 891 грн. 18 коп.(середньоденна заробітна плата) Х 16 (кількість робочих днів в межах заявлених вимог). Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку затримки розрахунку підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача підлягає стягненню у розмірі 14\~258 грн. 88 коп. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, суд встановив до наступне. Відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із\~ст. 237-1 КЗпП України\~є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п.9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року\~із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином судом встановлено, що внаслідок несвоєчасної виплати відповідачем позивачу заробітної плати, позивачу була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 90 000,00 гривень є завищеним. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема: характер порушення прав позивача, період виниклої заборгованості по заробітній платі, розмір заборгованості, що утворилася, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн. Відповідно до п. 7 ч. 1\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Згідно п. 2 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000 грн. 00 коп., суд встановив наступне. Відповідно до\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною першою\~статті 58 ЦПК України\~сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Частиною першою\~статті 60 ЦПК України\~передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. Відповідно до частини другої\~статті 15 ЦПК України\~представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною четвертою\~статті 62 ЦПК України\~визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до\~Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з частинами першою-четвертою\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial