Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області до [PERSON] про відшкодування шкоди. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу № 327 від 31.01.2018 та інформаційною довідкою від 23.04.2021 № 254224485. 05.11.2020 сталося залиття квартири позивача з вище розташованої квартири [ADDRESS] яка належить [PERSON] . Затоплення квартири позивача сталося, внаслідок зриву крану холодної золи на системі холодного водопостачання кв. [ADDRESS] , що підтверджується актом комісії № 5 11/20 від 05 листопада 2020 року. Від підпису про ознайомлення з актом комісії № 5/11/20 від 05 листопада 2020 року власник квартири [ADDRESS] - [PERSON] відмовився, про що зазначено на зворотному боці даного акту та засвідчено підписом голови комісії. Відповідно висновку будівельно-технічного експертного дослідження № ED-1727-1-1657.20 від 04.12.2020, розмір матеріальної шкоди, що завдано внаслідок залиття квартири позивача становить 69 558 грн. з урахуванням ПДВ. Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом. Ухвалою від 08.11.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27.07.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явилася, від її представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи була повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, відзиву на позов не надавав та не просив розглядати справу за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу № 327 від 31.01.2018 та інформаційною довідкою від 23.04.2021 року № 254224485. Власником квартири [ADDRESS] є відповідач [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру аз власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 232523716 від 13.11.2020. Згідно акту комісії № 5/11/20 від 05.11.2020 року, затвердженого директором ТОВ «Обслуговуюча компанія» «Сфера комфорт-Майстер», 05.11.2020 року в будинку [ADDRESS] трапилося залиття з вище розташованої квартири за [ADDRESS] . Виявлено, що під час залиття кв. [ADDRESS] постраждали: стеля у ванній кімнаті, стеля та частина стін у коридорі та кухні, стеля та стіни у спальній кімнаті, а також ламінат, який знаходиться на підлозі житлового приміщення. Причиною залиття, аварії, що трапилася на систему холодного водопостачання кв. [ADDRESS] - зірвано кран холодної води. За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Схожого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 27.05.2021 р. у справі №761/12945/19. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Між тим, сторона відповідача не спростувала належними та допустимими доказами вину у залитті квартири позивача. Факт залиття квартири позивача підтверджується актом комісії від 05.11.2020 року. Згідно висновку будівельно-технічного експертного дослідження № ED-1727-1-1657.20 від 04.12.2020 року, розмір матеріальної шкоди, що завдано внаслідок залиття квартири [ADDRESS] становить 69558,00 грн. з урахуванням ПДВ. Сторона відповідача не спростував розмір збитків, внаслідок залиття квартири, який визначений звітом, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди внаслідок залиття грошові кошти збитків з урахуванням зносу в розмірі 69558,00грн. Щодо відшкодування витрат за проведення експертного дослідження у розмірі 6000,00 грн., суд зазначає наступне. Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Термін «інших процесуальних дій» стосується вчинення учасниками справи, або особами, які не є учасником судового процесу, дій пов`язаних саме з процесом доказування (збір доказів, їх огляд та забезпечення) у справі. Встановлення законом вичерпного переліку судових витрат означає, що на присудження судом саме цих витрат у разі настання відповідних обставин (задоволення позову, залишення його без розгляду, чи закриття провадження у справі), а не будь-яких інших може розраховувати особа, що звернулася до суду з позовом. Суд приймає до уваги висновок Верховного Суду в постанові від 16 грудня 2020 року у справі №824/647/19-а, який зазначив, що замовлення експертизи та отримання експертного висновку за ініціативою позивача до звернення до суду не дають підстав для подальшого відшкодування витрат на його підготовку. Оскільки замовлення експертного дослідження відбулось за ініціативою сторони позивача до звернення до суду з позовом, відсутні підстави для стягнення вказаних витрат з відповідача, оскільки вказані витрати не відносяться до судових витрат, передбачених зазначеним вище переліком. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: partial