Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-16 00:00:00

позивач [PERSON] 29.11.2022 звернувся в Залізничний районний суд м. Львова із позовом до [PERSON] , у якому просить визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з ним, як батьком. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в період з 22.08.2009 по 15.10.2014 перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, в якому мають сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом з ним, та перебуває на його повному утриманні. Станом на даний час син проживає однією сім`єю з ним, його дружиною - [PERSON] , її сином від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , та їх спільною донькою - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . З початку 2022 року у нього з відповідачем почали виникати суперечки та конфлікти щодо місця проживання їх сина [PERSON] , [INFO] , що і стало підставою звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 29.11.2022 дану справу передано за територіальною юрисдикцією на розгляд Галицького районного суду м. Львова. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 22.12.2022 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання. Ухвалою підготовчого судового засідання від 11.01.2023 задоволено клопотання представника позивача, виключено з числа відповідачів та залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради як орган опіки та піклування; зобов`язано Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради як орган опіки та піклування скласти та надати суду висновок щодорозв`язання спору. В ході підготовчого провадження даної справи, 03.02.2022 на електронну адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла письмова заява, в якій вона зазначає, що не заперечує щодо проживання сина разом з батьком, та просить розглядати справу у її відсутності. Крім цього, Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради як органом опіки та піклування надано суду висновок від 03.02.2022, згідно якого остання вважає за недоцільне визначати місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з відсутністю спору та наявного договору між батьками щодо визначення місця проживання дитини. В ході підготовчого провадження даної справи, за клопотанням представника позивача до матеріалів справи також долучено договір, укладений між сторонами 15.07.2022, посвідчений приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Яксманицьким Р.С., згідно якого сторони домовились про місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Ухвалою від 06.02.2023 закрито підготовче провадження та призначено дану цивільну справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позов підтримали з підстав, що наведені в такому. Додатково пояснили, що дійсно між сторонами виникали суперечки щодо місця проживання дитини, відповідач декілька разів змінювала свої погляди щодо проживання дитини з позивачем. У зв`язку з наведеним, 15.07.2022 між сторонами було укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Яксманицьким Р.С., згідно якого сторони домовились про місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Однак, навіть після укладення нотаріально посвідченого договору відповідач неодноразово змінювала свою думу щодо місця проживання сина, заперечувала щодо проживання дитини з батьком, та в подальшому розглядає варіант, щоб забрати сина до себе в Польщу, де на даний час проживає разом з новою сім`єю. Просили визначити місце проживання малолітнього сина разом із батьком за місцем його проживання. 16.02.2023 на електронну адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла письмова заява, в якій вона зазначає, що ознайомившись з позовними вимогами та отримавши правову допомогу - заперечує щодо визначення місця проживання сина разом з батьком. Разом з тим, просить розглядати справу у її відсутності. Представник Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради як орган опіки та піклування в судовому засіданні пояснила, що вважає недоцільним визначати місце проживання дитини з батьком, оскільки раніше між сторонами укладено договір, згідно якого сторони домовились щодо проживання дитини з батьком, а відтак між сторонами відсутній спір. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони по справ [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованих шлюбних відносинах. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 15.10.2014 шлюб між сторонами розірвано (а.с.6). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.02.2011, [PERSON] народився [INFO] , його батьки: [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Статтею 141 СК України передбачено, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно із ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно із ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно із ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, малолітній [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу між батьками і по даний час проживає разом з батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Мати малолітнього [PERSON] , [INFO] , тривалий час перебуває за межами України. 05.06.2019 позивачем [PERSON] зареєстровано шлюб з [PERSON] , в якому в них народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Також, в [PERSON] є син від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] (а.с.8, 9, 10). Відповідно до акту ОСББ «Британія - 4» за №7 від 14.07.2022р., в квартирі [ADDRESS] проживають [PERSON] (чоловік), [PERSON] (дружина), та діти [PERSON] (син), [PERSON] (донька) та [PERSON] (син) (а.с.11) Згідно із висновком органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 03.02.2022 про розв`язання спору щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , оскільки встановлено, що між батьками існує договір щодо визначення місця проживання сина разом з батьком, а тому на даний час не існує спору між батьками щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , відтак не доцільно визначати місце проживання дитини із одним з батьків (а.с.42-43). Відповідно до часини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно надісланої на адресу суду письмової заяви відповідача [PERSON] від 16.02.2023, остання вказує, що ознайомившись з позовними вимогами та отримавши правову допомогу - вона заперечує щодо визначення місця проживання сина разом з батьком (а.с.57). З огляду на вищенаведене суд дійшов висновку, що висновок органу опіки та піклування суперечить дійсним обставинам справи та не відповідає інтересам дитини, а тому не може бути врахований при ухваленні рішення в цій справі. Укладення між батьками нотаріального посвідченого договору щодо визначення місця проживання дитини, з врахуванням того, що матір змінила свою думку та заперечує щодо проживання дитини з батьком, не є підставою для відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини разом з одним із батьків. Окрім цього, у судовому засіданні було заслухано думку дитини - малолітнього [PERSON] , [INFO] , який досяг десятирічного віку. Дитина, надаючи пояснення у суді, розповів про свої стосунки із батьками, зокрема, про те, матір бачить рідко, вона проживає за кордоном, та лише коли приїжджає в Україну, то бачиться з ним, та про хороші відносини із батьком, який піклується про нього, забирає його зі школи, допомагає із навчанням, гуляє. Дитина однозначно та категорично висловила бажання проживати разом з батьком, його новою дружиною, своїм звідним братом та сестрою. При цьому, судом не було встановлено жодних обставин, які б свідчили про будь-який вплив на формування думки дитини. [PERSON] самостійно формулював відповіді на запитання, відповідав достатньо повно та вмотивовано, вів себе вільно та відкрито. З огляду на наведені обставини, зокрема, ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, проживання дитини на даний час із батьком, який працює, має дохід, позитивно характеризується, створив належні матеріально-побутові умови для проживання дитини, піклується про його навчання та виховання, виявляє до дитини увагу та турботу, враховуючи бажання дитини проживати з батьком, відсутність обставин, які б свідчили, що таке бажання дитини суперечить його інтересам, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення умов, необхідних для повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку малолітнього [PERSON] , [INFO] , слід визначити його місце проживання із батьком. Окрім цього, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в розмірі 992 грн. 40 коп. судового збору.

Outcome: approved