Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-26 00:00:00

02 листопада 2022 року позивачка [PERSON] надіслала до суду позовну заяву до відповідача [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] , трьох років, тобто до [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка та відповідач перебували у шлюбі, вiд якого мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Фактично шлюбні відносини з відповідачем припинені з березня 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, позивачка вимушена була виїхати разом з дитиною до Іспанії, де на даний час проживає. Разом з сином, вони отримали вид на проживання у Іспанії строком на два роки. Коли вона з сином виїхали з країни, відповідач припинив спілкування з ними та знайшов іншу жінку. З цього часу відповідач не надає у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина. Позивачці відомо, що у відповідача є ще одна дитина, але чи сплачує він аліменти позивачці невідомо. Позивачка вказує, що, враховуючи стан здоров`я відповідача та його матеріальне становище, останній може сплачувати аліменти на утримання сина та на її утримання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14.11.2022 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 19.12.2022. Розгляд справи 19.12.2022 та 24.01.2023 не відбувся. Наступне судове засідання призначено на 27.01.2023. 03.01.2023 від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд задовольнити позовні вимоги частково, а саме встановити розмір аліментів на дитину віком до 6 років 50 % від суми, яка зазначена в Законі України «Про Державний бюджет України», в іншій частині позовних вимог - відмовити повністю. Представник відповідача вказує, що на даний час сімейні відносини між відповідачем та позивачем фактично припинилися з причини неможливості співіснування разом. Приблизно з березня 2022 року подружжя мають роздільний бюджет та фактично спільне господарство не ведуть. Станом на день звернення з позовною заявою шлюб між позивачем та відповідачем не розірвано, а позивач перебуває в Королівстві Іспанія. Відповідач протягом тривалого періоду часу (щомісячно) проявляє ініціативу в матеріальному забезпеченні свого сина, шляхом надсилання коштів на банківську картку позивача, що підтверджується випискою №003450138 від 22.12.2022. Також відповідач щомісячно з 08.09.2016 відправляє кошти на утримання своє другої дитини у розмірі 3000,00 грн. Сумарний місячний дохід відповідача складає близько 5300,00 грн., тому останній не має можливості на утримання позивачки. Окрім того, позивач, отримавши посвідку на тимчасове проживання, вже має офіційне місце роботи в Королівстві Іспанія, а, відтак, отримує дохід. У судове засідання 27.01.2023 позивачка не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином. Представник відповідача з`явився, не заперечував щодо стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі, визначеному у відзиві на позовну заяву, однак просив суд відмовити в позові в частині стягнення аліментів на утримання дружини. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 21 серпня 2020 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1176. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження вiд 21.10.2020 серія [NUMBER] , виданим Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому батьком зазначено - [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Положеннями частини другої статті 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Положеннями статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України)визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Такий же обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття встановлений і в статті 180 СК України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Зважаючи на те, що відповідач за віком є працездатними, працевлаштованим, з урахуванням найкращих інтересів малолітньої дитини, суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Частиною першою статті 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно до положень ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. За змістом ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Як зазначено у ст. 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач сплачує аліменти на утримання ще однієї дитини, має дохід, який складається з посадового окладу в сумі 6700,00 грн. Також у матеріалах справи відсутні докази про наявність у відповідача будь-якого матеріального активу як джерела виплати аліментів на утримання дружини, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави вважати, що у відповідача наявна можливість сплачувати аліменти на позивачку до досягнення дитиною трирічного віку. Оскільки утримання неповнолітньої дитини є обов`язком відповідача як особи, яка вказана батьком дитини у свідоцтві про народження останньої, а виплата допомоги дружині за змістом норми ст. 76 СК України пов`язана з наявністю у нього можливості надавати матеріальну допомогу, підстави для стягнення аліментів на утримання позивачки відповідно до положень ч. 4 ст. 76 СК України відсутні , а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити у повному обсязі. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. За приписами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідачів. Отже, згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого позивачка була звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial