Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

17 листопада 2022 року до Нетішинського міського суду надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Козійчук О.І., до [PERSON] - про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання. В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначено: 24 квітня 2004 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, від зазначеного шлюбу подружжя має сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області, Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 31 серпня 2016 року у цивільній справі №2/679/550/2016 за позовом [PERSON] до [PERSON] - про стягнення аліментів - з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто з аліменти на утримання дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину, починаючи з 16 серпня 2016 року, і до досягнення дітьми повноліття, що не потребує повторного доказування, [INFO] [PERSON] досяг повноліття, відповідно, стягнення аліментів на його утримання припинилось, однак, останній продовжує навчання в Нетішинському професійному ліцеї за спеціальністю «Електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування», що об`єктивно підтверджується довідкою за №417 від 28 жовтня 2022 року (строк закінчення навчання - 27 червня 2023 року), у зв`язку із чим, враховуючи приписи норм права, які містяться у ст.ст.191-201 СК України, необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, в розмірі 1/10 частки всіх видів його заробітку (доходу) з дня подання даного позову до суду і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років, а також, стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти за минулий період з дня досягнення повноліття [PERSON] , [INFO] , до дня подання даного позову до суду. 22 листопада 2022 року у цивільній справі за позовом [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Козійчук О.І., до [PERSON] - про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, - відповідно до Ухвали Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22 листопада 2022 року, - відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін з призначенням судового засідання. Сторони про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлені належним чином. У строк, встановлений судом в Ухвалі про відкриття провадження у справі від 22 листопада 2022 року, відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву - не надав, при цьому, надавши до суду відповідну заяву (вх. №4222/22 від 21 грудня 2022 року) про повне визнання позовних вимог у цивільній справі №679/1217/22 за позовом [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Козійчук О.І., до [PERSON] - про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання. У відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України - фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється, оскільки, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У судовому засіданні встановлено: відповідно до копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області (актовий запис за №325 від 12 жовтня 2004 року(а.с.6) - батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , є відповідач - [PERSON] , згідно Довідки Нетішинського професійного ліцею за №417 від 28 жовтня 2022 року (а.с.11) - [PERSON] навчається в Нетішинському професійному ліцеї з 01 вересня 2020 року по 27 червня 2023 року, в групі №02, за спеціальністю «Електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування», відповідно до Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 31 серпня 2016 року, у цивільній справі №2/79/550/2016 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів (а.с.9) - з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи 16 серпня 2016 року, і до досягнення дітьми повноліття, відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади ВК НМР за №2022/001574642 від 30 листопада 2022 року (а.с.20) - [PERSON] , [INFO] , проживає по [ADDRESS] , тобто, за місцем реєстрації проживання матері - позивача [PERSON] (паспорт громадянина України серії [NUMBER] (а.с.4). Так, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси - у спосіб, визначений законом, дотримуючись завдань та основних засад цивільного судочинства, якими є - справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, і судовий захист - є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників судового процесу. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.4 ЦПК України). Тож, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених ЦПК України випадках, і учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору - на власний розсуд (ст.13 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, при цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Разом з тим, згідно з положеннями ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, і обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства, (ст.7 ч.9 СК України), при цьому, сім`я - є первинним та основним осередком суспільства, яка створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також, на інших підставах, не заборонених законом, і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (ст.3 СК України). Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ст.2, ст.7 СК України). Якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані СК України, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин (ст.8 СК України). Тож, не зважаючи, що, у відповідності до положень ст.6 СК України, особа має правовий статус дитини до досягнення нею повноліття, регулювання сімейних відносин, які виникли між сторонами, щодо виконання обов`язку батьків утримувати дитину та виконання обов`язків подружжя по утриманню дітей, в тому числі, і повнолітніх дочку/сина, регулюються СК України, зокрема главою 15 та 16 СК України. Водночас, суд вирішуючи справи, застосовує при розгляді проваджень - Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і Протоколи до останньої, згоду на обов`язковість яких надано ВР України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ (ст.10 ч.4 ЦПК України). Крім того, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах ВС (ст.263 ч.4 ЦПК України). Відповідно до положень ст.8 Конвенції - кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати, що передбачено у ст.198 СК України. І стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, - є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки, на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років, про що наголосив Верховний Суд у Постанові від 01 грудня 2021 року (справа №753/20347/20). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку/сина виникає, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, і батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, при цьому, право на утримання припиняється у разі припинення навчання, що урегульовано нормами ст.199 ч.1, ст.199 ч.2 СК України, і що повністю узгоджується з приписами, викладеними у п.20 Постанови Пленуму ВС України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за №3 від 15 травня 2006 року, відповідно до яких - обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі, наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України (ст.200 ч.1 СК України). Так, згідно положень ст.182 ч.1 СК України, - при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, 4) інші обставини, що мають істотне значення. Однак, в даному випадку, суд не має правових підстав для застосування мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, у відповідності до положень ст.182 ч.2 СК України, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки, під час вирішення питання про стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина - останні не є дитиною у розумінні чинного законодавства (ст.6 СК України та ст.1 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР України за №789-XII від 27 лютого 1991 року, так як досягли вісімнадцяти років та є повнолітніми особами за віком. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ст.191 ч.1 СК України). Водночас, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати, у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, і у цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років (ст.191 ч.2 СК України). Таким чином, суд, дослідивши надані в судове засідання матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, і, відповідно, оцінивши надані докази, які мають значення для правильного вирішення справи, і на які кожна сторона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи, базуючись на засадах верховенства права, водночас, беручи до уваги позицію учасників судового процесу, зокрема, визнання позову з боку відповідача [PERSON] та не заперечення щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, що, на думку суду, не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, і, відповідно, ухвалюючи судове рішення, яке повинно бути законним та обґрунтованим, приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Козійчук О.І., до [PERSON] , - про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, - підлягає задоволенню, оскільки, у судовому засіданні встановлено наявність правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина - [PERSON] , [INFO] , який потребує матеріальної допомоги, так як є особою за віком, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовжує навчання, на період навчання не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, і відповідач [PERSON] - має можливість таку матеріальну допомогу надавати, що, на переконання суду, забезпечить фізичний, духовний та моральний розвиток утриманця та відповідатиме вимогам закону. Крім того, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання судового рішення, оскільки, у відповідності до положень ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України, - суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Водночас, суд вважає за необхідне, ухвалюючи остаточне рішення за справою, вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами, з урахуванням положень ЦПК України, а також, беручи до уваги, що позивач [PERSON] , на підставі ст.5 ч.1 п.3 ЗУ «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, - стягнувши з відповідача [PERSON] - частку судового збору, що становить 496 гривень 20 копійок, на користь держави, у зв`язку з визнанням останнім позову та задоволенням позовної заяви, - оскільки, у відповідності до положень ст.ст.133, 141-142 ЦПК України, - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст.133 ч.1 ЦПК України), при цьому, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, водночас, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача (ст.141 ч.1, ст.141 ч.2 ЦПК України), однак, у разі … визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд, у відповідній ухвалі чи рішенні, у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ст.142 ч.1 ЦПК України), і разом з тим, - якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому КМ України, окрім того, визначена сума відповідачем [PERSON] - не оспорюються. При цьому, суд вважає за необхідне відмовити у стягненні з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , в рахунок відшкодування судових витрат, - витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (ст.133 ч.3 п.1 ЦПК України), що становлять суму у розмірі 3500 гривень, про що зазначено у позовній заяві [PERSON] , оскільки, будь-яких даних на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в означеному розмірі, з боку позивача до суду не надано. На підставі викладеного, з урахуванням ст.ст. 182, 198-201 СК України,

Outcome: approved