Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

20 квітня 2022 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , третя особа: Приморська державна нотаріальна контора у м. Одеса, про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає наступне. [INFO] померла тітка позивача [PERSON] . Після її смерті, [PERSON] звернувся до Приморської державної нотаріальної контори з метою прийняття спадщини. У результаті відповідного звернення, позивачу стало відомо, що [PERSON] було складено заповіт відповідно до якого, спадкоємцем майна померлої призначено відповідача - [PERSON] . Позивач вважає, що складання та підписання заповіту на ім`я відповідача, не відповідало дійсній волі [PERSON] , реальним розпорядженням своїм майном вважатись не може, та окрім того, даний заповіт було складено під психологічним тиском зі сторони відповідача. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2022 року провадження по справі відкрито та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. 08 липня 2022 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача зазначає, що позивачем не надано жодного достовірного доказу на підтвердження своїх родинних зв`язків з померлою [PERSON] , а надана ним копія свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , не підтверджує даного факту. Окрім того, відповідач протягом значного проміжку часу здійснював догляд за [PERSON] , яка перебувала у досить похилому віці та мала хронічні хвороби серця, піклувався про її стан здоров`я, забезпечував необхідними медичними засобами, лікуванням, надавав необхідну допомогу, яку остання потребувала. Після смерті [PERSON] витрати на її поховання, в повному обсязі були понесені відповідачем, оскільки саме останній займався організацією та проведенням поховання [PERSON] . В свою\~чергу,\~позивач, маючи об`єктивну можливість провідати та перевірити стан [PERSON] , демонстрував байдуже ставлення до стану здоров`я та умов проживання [PERSON] , не вживав жодних дій, які б свідчили про те, що позивач турбується долею останньої та в цілому не був зацікавлений у здійсненні догляду за [PERSON] . У відзиві також зазначено, що [PERSON] даний заповіт був складений 06.11.2013 р., тобто за вісім років до смерті заповідача, однак за весь час не був змінений або скасований, що свідчить про те, що дане розпорядження відповідало волевиявленню останньої. З огляду на вищезазначене, представник відповідача вважає, що твердження позивача про відсутність вільного волевиявлення [PERSON] при складанні заповіту є безпідставним, необґрунтованим та нічим не підтвердженим. 08 серпня 2022 року до суду від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що на підтвердження родинних зв`язків із заповідачем, ним було надано інформаційний лист державного нотаріуса Ворсуляк А.М. Відповідно до зазначеного документу, із заявою про прийняття спадщини звернувся племінник спадкодавця [PERSON] . Позивач також вважає, що [PERSON] не зважаючи на похилий вік, почувала себе добре, тож її смерть 31 жовтня 2021 року є раптовою при невиявлених обставинах. Також позивач підтримав зазначені ним у позовній заяві обставини, за яких просив позовні вимоги задовольнити та визнати заповіт складений [PERSON] недійсним. 08 серпня 2022 року до суду надійшла заява представника відповідача про виклик свідків: [PERSON] , [PERSON] . У судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] було допитано у якості свідків, однак за клопотанням представника відповідача, зазначені свідками відомості судом взяті до уваги не були. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2022 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано від: -Балтського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції інформацію про народження [PERSON] , [INFO] та копію актового запису про народження [PERSON] , відомостей про рік народження [PERSON] -Приморської державної нотаріальної контори м. Одеса, копію заповіту та матеріали спадкової справи [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2022 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до розгляду по суті на 20 жовтня 2022 року. 22 листопада 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача надійшло клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи на вирішення якої представник позивача просив поставити наступні питання: -Чи здатна була [PERSON] з урахуванням наявних у неї захворювань, повною мірою вільно та усвідомлено приймати рішення та реалізовувати його своїми діями станом на час укладання заповіту від 06 листопада 2013 року? -Чи здатна була [PERSON] з урахуванням визначених обставин, усвідомлювати і якою мірою - фактичний зміст власних дій та їх наслідків станом на час укладання заповіту, а саме 06 листопада 2013 року? 22 листопада 2022 року від представника позивача надійшло клопотання про виклик свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та відповідача по справі [PERSON] 22 листопада 2022 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про витребування доказів від Міської поліклініки № 14 у м. Одесі, а саме всієї медичної документації в т.ч. і медичної картки [PERSON] 16 січня 2023 року від представника відповідача [PERSON] до суду надійшли заперечення на клопотання представника позивача про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, про допит свідків та про витребування доказів. Представник відповідача зазначає, що подані представником позивача клопотання від 22 листопада 2022 року є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки подані вже після закриття підготовчого провадження під час розгляду справи по суті, що є порушенням процесуального порядку. При цьому, представником Позивача не наведено жодних причин пропущення строку встановлених для подання заявлених клопотань та не наведено обґрунтування необхідності поновлення строків для їх подання. Разом з тим, у клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи від 22 листопада 2022 року Позивач не наводить жодного об`єктивного підтвердження своїх сумнівів, не надає суду ніяких належних та допустимих доказів, на основі яких можна ставити під сумнів дієздатність [PERSON] на час складання заповіту. У судовому засіданні призначеному на 15 лютого 2023 року судом було розглянуто клопотання представника позивача від 22 листопада 2022 року про витребування доказів, клопотання представника позивача від 22 листопада 2022 року про виклик свідків та клопотання представника позивача від 22 листопада 2022 року про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи. Так, протокольною ухвалою суду від 15 лютого 2023 року у задоволенні клопотання представника позивача від 22 листопада 2022 року про витребування доказів відмовлено. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Розглянуте клопотання, було подано Позивачем із порушенням процесуального строку на подання відповідної заяви, встановленого ч.ч. 2, 4 ст. 83, ч. 1 ст. 84 ЦПК України, не обґрунтовано поважність такого пропуску та неможливість подання даного клопотання у встановлений строк. Окрім того, стороною позивача не було дотримано вимоги п.п. 2-3 ч. 2 ст. 84 ЦПК України, оскільки представником позивача не було подано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості отримання даного доказу самостійно, відсутнє підтвердження наявності витребуваних документів у відповідній установі, вказаній Позивачем. Протокольною ухвалою від 15 лютого 2022 року Приморський районний суд м. Одеси постановив відмовити в призначені посмертної судово-психіатричної експертизи з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року № 15) - Судово-психіатрична експертиза призначається, коли вирішення кримінальної або цивільної справи залежить від визначення психічного стану особи на час вчинення нею певного діяння (бездіяльності) чи укладення угоди за наявності сумнівів щодо її спроможності усвідомлювати значення своєї поведінки внаслідок психічної хвороби або тимчасового розладу душевної діяльності. Ознаками такої поведінки можуть бути невмотивовані, неадекватні чи неконтрольовані дії особи в момент вчинення протиправного діяння або в процесі провадження у справі, а так само при укладенні цивільно-правової угоди. У поданому клопотанні, представником позивача не наведено ознак поведінки [PERSON] , які могли б викликати сумнів щодо усвідомлення нею значення своєї поведінки, окрім того не надано жодного об`єктивного підтвердження наявності у [PERSON] психічної хвороби або тимчасового розладу душевної діяльності, на основі яких можна ставити під сумнів дієздатність [PERSON] на час складання заповіту. Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд, окрім іншого, вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста. Так, у розглядуваній справі підготовче провадження було закрито 15 вересня 2022 року, тоді як клопотання про призначення експертизи подане представником позивача 22 листопада 2022 року вже під час розгляду справи по суті. Представником позивача пропущені строки на подання клопотання про призначення експертизи, не зазначено причин такого пропуску та не заявлено клопотання про їх поновлення. Окрім того, матеріали цивільної справи №522/4882/22 не містять будь-яких медичних документів на підставі яких можливо проведення посмертної судово-психіатричної експертизи та надання відповідей на поставлені позивачем запитання, а можливе місцезнаходження таких документів позивачу не відомо. За таких обставин, призначення посмертної судово-психіатричної експертизи є не доцільним та може стати причиною невиправданого затягнення розгляду справи та порушення встановлених законодавством строків. У задоволенні клопотання представника позивача від 22 листопада 2022 року про виклик свідків протокольною ухвалою суду відмовлено з наступних підстав. За ч. 3 ст. 91 ЦПК України, заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі. Представником позивача було подано клопотання про виклик свідків з пропущенням встановленого ч. 3 ст. 91 ЦПК України строку, не зазначено причин такого пропуску та обґрунтування неможливості подати заявлене клопотання під час підготовчого провадження по справі. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 06 листопада 2013 року [PERSON] , [INFO] складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Корнік Д.А., зареєстрований в реєстрі за № 1435. Відповідно до якого, [PERSON] заповідала належну їй квартиру [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] померла, свідоцтво про смерть серія [NUMBER] видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 01 листопада 2021 року, відповідний актовий запис № 14516. У статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). В свою чергу, зі змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України (частина третя статті 1247 ЦК України). Пунктом 1 глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5 передбачено, що нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233-1257 ЦК України та особисто подані нотаріусу. Відповідно до глави 4 цього Порядку дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою. [PERSON] в позові посилався на те, що заповіт є недійсним, оскільки волевиявлення заповідача при складенні заповіту не було вільним і не відповідало волі [PERSON] . Так, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Натомість, матеріалами справи, не підтверджується факт того, що [PERSON] на момент вчинення правочину страждала будь - яким хронічним стійким психічним розладом, та внаслідок функціональних розладів психіки, порушення психологічних процесів в організмі або інших хворобливих явищ тимчасово, за своїм психічним станом не могла розуміти, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Суд враховує посилання позивача та його представника, що будь-яка медична документація на померлу не знайдена та місцезнаходження будь-якої документації не встановлено. Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені (ч. 1 ст. 225 ЦК України). Згідно постанов Верховного Суду України №6-1531цс16 від 28.09.2016 року, №36-9цс12 від 29.02.2012 року, №6-9цс12 від 29.02.2012 року та постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року № 61-5896св18 підставою для визнання правочину недійсним може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент його вчинення розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Положеннями ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами у цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Жодної з передбачених ст. 1257 ЦК України обставин, в ході судового розгляду не встановлено. При цьому заповіт по формі та змісту відповідає вимогам чинного законодавства, а його зміст не викликає сумніву щодо дійсного волевиявлення заповідача. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи вищевикладене, відсутність жодного належного та допустимого доказу порушення вимог чинного законодавства при складанні та посвідченні заповіту, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання заповіту недійсним, а тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed