Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. [PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] , ( з урахуванням уточненої заяви) звернувся до суду про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту постійного проживання [PERSON] , [INFO] , на території України станом на момент набрання вироком Шевченківського районного народного суду від 05.05.1991 законної сили, та факту відбування [PERSON] , [INFO] , покарання в місцях позбавлення волі на території України станом на 24 серпня 1991 року. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] звернувся до органу ДМС з метою оформлення паспорту громадянина України. Для подальшої процедури щодо заявника здійснено перевірку факту підтвердження його належності до громадянства України. В результаті здійснення перевірок за поданою [PERSON] заявою було встановлено, що 15.12.86 він документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] Шевченківським РВВС м. Запоріжжя, у зв`язку із досягненням 16-річного віку. В результаті здійснення визначених законодавством заходів: перевірок за базами даних Реєстру, наявними державними та єдиними реєстрами, іншими інформаційними базами, що перебувають у власності Держави, підприємств, установ, організацій, належність до громадянства України не встановлена. Таким чином, для належного оформлення [PERSON] паспорту громадянина України, останньому необхідно встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Крім того, встановлення факту відбування покарання в місцях позбавлення волі на момент набрання вироком Шевченківського районного народного суду від 05.05.1991 законної сили , яке він відбував з березня 1990 по 13.03.1993, необхідне для подальшого звернення до відділу міграційної служби для встановлення належності до громадянства України. На підставі вищевикладеного, представник заявника звернувся до суду із вказаною заявою для захисту прав та законних інтересів [PERSON] ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. В судове засідання заявник та його представник не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи за його та заявника відсутності, наполягають на задоволенні заявлених вимог. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі, також надали суду письмові пояснення, в яких зазначили, що не заперечують проти задоволення заяви, а саме: встановлення факту постійного проживання [PERSON] на території України на момент набрання вироком суду законної сили та факту відбування особою покарання у місцях позбавлення волі на території України за станом на 24 серпня 1991 року. ІІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2023 відкрито провадження у цивільній справі та справу призначено до розгляду в порядку окремого провадження. ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. Відповідно до довідки №1 від 03.05.2022, виданої ОСББ «Комунальник-14» [PERSON] проживав та був зареєстрований в кв. [ADDRESS] з 1985 року по 1992 роки./а.с.7/. Згідно вироку Шевченківського районного народного суду від 05.05.1991, [PERSON] , [INFO] , визнано винним по ст. 141 ч. 2, ст. 143, ч. 2 ст. 206 КК УРСР, в порядку ст. 42 КК УРСР остаточно визначено міру покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна засудженого. Строк відбуття покарання вираховується з березня 1990 року. Запобіжний захід залишено той же - тримання під вартою. /а.с.8-11/. Як вбачається з вироку Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.04.2013 відносно [PERSON] , останній на підставі вироку Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.1991, засуджений за ст. 141 ч. 2, ст. 143, ч. 2 ст. 206 КК УРСР, в порядку ст. 42 КК УРСР до 3-х років позбавлення волі з конфіскацією всього майна засудженого. Звільнився 13.03.1993 за відбуттям строку покарання. Відповідно до відповіді Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 13.12.2022 встановлено, що [PERSON] відбував покарання, призначене вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.04.2013 в державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 55)» з 05.11.2013 по 13.06.2014. Відповідно до архівних облікових даних раніше судимий: 1) 05.05.1991 за ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 143, ч. 2 ст. 206, ст. 42 Кримінального кодексу УРСР (далі - КК УРСР) до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 2) 15.11.1994 за ч. 2 ст. 81 КК УРСР до 6 років позбавлення волі; 3) 26.07.1996 за ч. З ст. 154, ст. 45 КК УРСР Кіровським районним судом м. Дніпропетровська до 5 років позбавлення волі з випробувальним строком 2 роки; 4) 11.05.1998 за ч. 2 ст. 141, ст. 43 КК УРСР до 5 років 1 місяця позбавлення волі, з конфіскацією 1/2 частини майна; 5) 12.03.2004 за ч. 2 ст. 185, Кримінального кодексу України (далі - КК України) до 1 року позбавлення волі; 6) 06.09.2007 за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі; 7) 12.11.2007 за ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі; 8) 16.02.2010 за ч, 2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі з випробувальним строком 2 роки 6. місяців; 9) 12.07.2010 за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі. /а.с.5/. Згідно копії довідки про звільнення серії ЗАП № 011142, засуджений [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Ленінськ, Кизил-Ординської області, Республіки Казахстан, громадянин України, засуджений 29.04.2013 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ст. ст. 185 ч. 2, 70 ч.4 КК України до 1 року позбавлення волі, відбув покарання в державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 55)» з 15.02.2013 по 13.06.2014. Звільнений по відбуттю строку покарання. Після звільнення обрав місцем проживання: [ADDRESS] ./а.с.6/. Згідно відповіді Комунарського відділу у м. Запоріжжі Управління Державної Міграційної служби України в Запорізькій області від 18.12.2021, в результаті здійснення визначених законодавством заходів за поданою [PERSON] заявою щодо оформлення паспорта громадянина України у формі ID картки вперше після досягнення 18 років, перевірок за базами даних Реєстру, наявними державними та єдиними реєстрами, іншими інформаційними базами, що перебувають у володінні держави, підприємств та організацій, особу [PERSON] було ідентифіковано, але не встановлено належність до громадянства України. /а.с.4/ V. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Підстави та порядок набуття громадянства України врегульовані нормами Закону України «Про громадянство» від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ. Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. П.п. а) пункту 7 Розділу II Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, для встановлення належності до громадянства України визначено, що громадяни колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: особи, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; особи, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України - проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. Відповідно до п. 13 Розділу II вищевказаного Порядку, відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року відбувала покарання у місцях позбавлення волі на території України та перебувала у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживала відповідно на території УРСР або на території України, подає такі документи: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності в особи паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживала відповідно на території УРСР або на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) документ, що підтверджує факт постійного проживання особи відповідно на території УРСР або на території України на момент набрання вироком суду законної сили; г) документ, який підтверджує факт відбування особою покарання у місцях позбавлення волі на території України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року. Отже, встановлення факту постійного проживання заявника на території України на момент набрання вироком суду законної сили та встановлення факту відбування покарання в місцях позбавлення волі на території України станом на 24.08.1991 року необхідне для подальшого звернення до відділу міграційної служби для встановлення належності до громадянства України. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, шо мають юридичне значення, роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом від 18.01.2001 «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до Закону України "Про громадянство України». Для встановлення факту належності до громадянства України залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року; постійного проживання на території України станом на 13.11.1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24.08.1991 або станом на 13.11.1991; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24.08.1991 чи 13.11.1991; постійного проживання особи на території України чи УРСР на момент набрання вироком суду законної сили. Частиною 2 статті 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Підсумовуючи викладене, інформація про факт відбування покарання [PERSON] , призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.1991, може слугувати додатковим аргументом для суду під час винесення рішення про встановлення факту постійного проживання особи відповідно на території УРСР або на території України на момент набрання вироком суду законної сили. Позасудовим порядком встановити зазначений факт не можливо, оскільки за результатами розгляду його заяви про оформлення паспорта до органу ДМС було встановлено його особу, однак не було встановлено належності до громадянства України. Вимогами частини 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб, що в свою чергу є підставою для зібрання повного пакету документів для подачі заяви про встановлення належності до громадянства України заявником. З наданих письмових доказів судом встановлено, що заявник [PERSON] на момент набрання законної сили вироком Шевченківського районного народного суду від 05.05.1991, а саме на 13.05.1991 постійно проживав на території України та, відповідно, відбував покарання у місцях позбавлення волі на території України станом на 24.08.1991. На підставі вищевикладеного, суд вважає за можливе встановити факт постійного проживання [PERSON] на території України на момент набрання вироком суду законної сили та факт відбування [PERSON] покарання в місцях позбавлення волі на території України станом на 24.08.1991. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишити за заявником. На підставі викладеного та

Outcome: approved