Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що вона з 10 серпня 2006 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] , який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 18 серпня 2014 року було розірвано. [INFO] у них народилась дочка [PERSON] . Дочка проживає разом з нею. 02 лютого 2022 року [PERSON] змінила ім`я, і її прізвище, власне ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені [PERSON] . Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 20 листопада 2017 року з відповідача на утримання дочки стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно її віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач відповідно до рішення суду сплачує аліменти на утримання дочки [PERSON] , проте нерегулярно і в мінімальному розмірі. Даних коштів недостатньо для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням надавати їй допомогу на утримання дочки в більшому розмірі, проте відповідач не бажає додатково надавати будь-яких коштів на дитину. [PERSON] в липні 2022 року виповнилось 17 років, вона навчається у Вінницькому державному педагогічному університеті імені Михайла Коцюбинського на першому курсі ступеня вищої освіти бакалавра факультету права, публічного управління та адміністрування за спеціальністю 073 Менеджмент денної комерційної форми навчання. Термін навчання з 15.09.2022 до 30.06.2026. 15 вересня 2022 року за навчання дочки було внесено 20000 гривень. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь 1/2 понесених додаткових витрат на [PERSON] за навчання на факультеті права, публічного управління та адміністрування Вінницького державного педагогічного університету імені Михайла Коцюбинського в розмірі 10000 грн та стягнути з [PERSON] на її користь 1500 грн за надання юридичної допомоги. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 14.11.2022 було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання 06.02.2023 сторони по справі не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином в установленому законом порядку. Позивач [PERSON] попередньо через канцелярію суду подала заяву, у якій просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Частиною третьою статті 211\~ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за адресою зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у запропонований судом строк до суду не подано. Крім того, інформація щодо розгляду справи міститься на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (веб-адреса сторінки http://vnr.vn.court.gov.ua). Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не висловлювала заперечень з приводу ухвалення заочного рішення, тому судом постановлено проводити заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 06.02.2023 за відсутності сторін по справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши позицію позивача, викладену у письмовій заяві, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст.\~4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] з 10 серпня 2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 18 серпня 2014 року по справі № 128/3937/14-ц було розірвано, що підтверджується ксерокопією цього рішення (а.с. 10). Сторони по справі мають спільну дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.08.2005 (а.с. 6). З копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 02.10.2022 убачається, що прізвище, власне ім`я, по батькові [PERSON] після державної реєстрації зміни імені [PERSON] (а.с. 8). Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 20 листопада 2017 року по справі № 128/2693/17 з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітної плати (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується ксерокопією рішення (а.с. 11-12). Згідно з довідкою № 04-10/171 від 21.06.2022, виданою Сокиринецьким старостинським округом Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 17.10.2006 по теперішній час (а.с. 7). [PERSON] навчається на 1 курсі Вінницького державного педагогічного університету імені Михайла Коцюбинського ступеня вищої освіти бакалавра факультету права, публічного управління та адміністрування за спеціальністю 073 Менеджмент денної (комерційної) форми навчання, термін навчання з 15.09.2022 до 30.06.2026, що підтверджується довідкою № 01/347 від 29.09.2022, виданою деканом факультету права, публічного управління та адміністрування (а.с. 13). З копії квитанції убачається, що [PERSON] оплатила 20000 грн за навчання [PERSON] (а.с. 14). У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 (далі Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 вищезазначеної Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини установлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України). Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 61-2371св18, від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17, від 29.04.2022 у справі № 761/27222/20. Відповідно до п. 18\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006,\~до передбаченої\~статтею 185 СК України\~участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивач [PERSON] , звертаючись до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача витрати на навчання [PERSON] з метою здобуття професійної освіти Натомість такі витрати не є додатковими витратами, викликаними особливими обставинами, в розумінні\~Сімейного кодексу України, а є витратами на утримання дитини (аліментами), в тому числі на навчання, лікування, придбання одягу і взуття. Зокрема, навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже, такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні\~статті 185 СК України. Саме такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 26.08.2020 у справі №336/1488/19, від 01.04.2020 у справі №521/16268/18. Крім того, [PERSON] сплачує на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання доньки на підставі заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20.11.2017 по справі № 128/2693/17, яким, відповідно до вимог\~статті 182 СК України, було визначено необхідний та достатній розмір аліментів з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини. Доказів несплати відповідачем аліментів та наявності відповідної заборгованості [PERSON] суду не надала. Враховуючи, що позивач [PERSON] не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність понесення додаткових витрат, що викликані розвитком здібностей дитини, хворобою дитини тощо, суд доходить висновку, що у задоволенні позовної заяви [PERSON] слід відмовити. Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі, тому судові витрати, понесені позивачем на сплату правової допомоги, слід залишити за останньою.

Outcome: dismissed