Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до Іршавського районного суду Закарпатської області із вказаним позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 05 лютого 2021 року, у період з 20 год.20 хв. до 20 год. 50 хв., невідомі особи, зайшли на територію дворогосподарства відповідачки [PERSON] , де намагалися пошкодити належний їй автомобіль марки «ВМW», моделі 520 сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] , 2008 року випуску. З цього приводу відповідачка звернулася до Іршавського ВП Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області із заявою про внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 194 КК України . 07.02.2021 року за заявою відповідачки внесені відомості до ЄРДР у кримінальному провадженні № 12021071100000041 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 194 КК України. З приводу даної події відповідачка слідчому повідомила, що [PERSON] намагався пошкодити належний їй автомобіль. Також вона пояснила, що він ніде не працює, однак володіє чималими коштами, які витрачає в барах. Тому, за винагороду від [PERSON] , міг погодитись на підпал її автомобіля. Також відповідачка заявила та розповідає по селу, що раніше [PERSON] був помічений у вчиненні крадіжок велосипедів у селі Лисичово. Про зазначену подію позивачка розповідала односельчанам, членам сім`ї (родині) [PERSON] , стверджуючи, що тільки він міг намагатися пошкодити її автомобіль, поскільки він потребує грошей та здатний до крадіжок. У ніч із 05 лютого 2021 року, зокрема, у період з 20 год.20 хв. до 20 год. 50 хв. аж до 06 лютого 2021 року, коли невідомі особи, зайшли на територію дворогосподарства відповідачки [PERSON] , де намагалися пошкодити належний їй автомобіль позивач знаходився у м. Берегово, у своєї дівчини, з якою бажає одружитись. Вдома не був, а тому не міг бути причетним до подій, що мали місце вночі 05.02.2021 року у дворогосподарстві відповідачки. Це було спростовано позивачем членам сім`ї, працівникам поліції, які шляхом допиту певних осіб та відслідковування телефонних зв`язків позивача, встановили, що позивач не причетний до злочинних дій, які мали місце у дворогосподарстві відповідачки 05 лютого 2021 року. Внаслідок неправдивих доносів та наклепу [PERSON] на [PERSON] у поліцію та односельчанам, у [PERSON] було вилучено телефон, допитано членів його сім`ї, проведено обшук в будинку його батьків, де він проживає. Неправдивими доносами в поліцію та поширенням серед родини позивача неправдивої інформації -наклепом щодо [PERSON] було принижене його честь і гідність перед членами сім`ї та односельчанами, його було осоромлено, принижено, зганьблено. Допоки працівники поліції не дійшли висновку, що [PERSON] не причетний до злочину, пов`язаного із замахом на підпал автомобіля відповідачки, його всі вважали злочинцем, вдома на нього дивились з пересторогою, мало розмовляли. Із-за розповсюдження неправдивої інформації про те, що він ніде не працює, а володіє значними коштами, що він раніше був помічений у крадіжці велосипедів у селі, від нього відвернулися друзі, дівчина. Позивач вважає, що вище зазначеними діями відповідачки, а саме розповсюдженням неправдивої інформації, наклепу на позивача, принижено його честь і гідність. З врахуванням викладеного, просить суд. 1.Визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до його гідності та честі інформацію, розповсюджену [PERSON] , [INFO] , мешканкою [ADDRESS] членам сім`ї позивача, односельчанам та у Відділенні № 1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області про те, що [PERSON] за винагороду від [PERSON] вчинив замах на пошкодження належного чоловікові відповідачки автомобіля марки «ВМW», моделі 520 сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] , 2008 року випуску, володіє великими коштами, які витрачає в барах та раніше був помічений у вчиненні крадіжок. 2. Зобов`язати відповідачку [PERSON] у 10-ти денний термін з дня набрання рішення суду законної сили : - визнати та повідомити позивача, його батька, дружину батька, молодшого брата позивача, та дівчину, з якою зустрічався позивач, що розповсюджена нею вище зазначена інформація є недостовірною, не відповідає дійсності у формі зазначеного в позовній заяві тексту; - ініціювати перед слідчим слідчого відділу Відділення № 1 Хустського РУП ГУНП в у Закарпатській області проведення з нею додаткового допиту, в якому [PERSON] повинна відмовитись від розповсюдженої нею вищевказаної неправдивої інформації у поясненнях, протоколах допиту, додаткових протоколах допиту в якості потерпілої у кримінальному провадженні №12021071100000041 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.194 КК України. 3.Стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 50 000, 00 грн. 4.Стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати: суму судового збору та витрати за надання йому правової допомоги. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник позивача адвокат Микита М.Ф. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, зазначила, що інформація щодо позивача була поширена відповідачкою шляхом подання на реєстрацію до Іршавського ВП Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області заяви про вчинення кримінального правопорушення з повідомленням, що дане кримінальне правопорушення, вона вважає, міг скоїти позивач, на підставі чого були внесені відомості до ЄДРДР за ч.2 ст.15 ч.1 ст.194 КК України. А також, в усній формі, а саме коли [PERSON] в лютому місяці 2021 року прийшовши до домоволодіння, де проживає [PERSON] , повідомила його рідним, що він намагався в нічний час підпалити автомобіль який належить її сім`ї. Зазначена інформація є недостовірною оскільки не відповідає дійсності. Поширення окресленої інформації порушує немайнові права позивача на честь та гідність. Поширенням вказаної інформації відповідачка створила негативну соціальну оцінку його особи в очах родичів та оточуючих, порушивши його честь і гідність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про місце, дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Подала до суду відзив на позов, згідно даного відзиву зазначає, що позовні вимоги [PERSON] про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди є безпідставними та\~необгрунтованими.\~Позивач свої\~вимоги мотивує\~тим,\~що на\~нього здійснено\~поширення письмово\~наклепів,\~а саме\~те,\~що надаючи\~відповідачкою пояснення\~в рамках\~кримінального провадження\~№ 12021071100000041,\~що позивач\~намагався пошкодити\~ [PERSON] \~автомобіль за\~винагороду від\~ [PERSON] ,\~що позивач\~ходить по\~барах,\~де тратить\~гроші,\~що викрадав\~велосипеди у\~односельчан.\~Позивач вважає,\~ що\~поширена у\~такий спосіб\~відповідачем інформація\~не відповідає\~дійсності та\~є неправдивою,\~принижує його\~честь та\~гідність. Як вбачається, 06 лютого 2021 року до відділення поліції № 1 Хустського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що невідомі особи 05 лютого 2021 року намагалися умисно пошкодити автомобіль власником якого являється її чоловік [PERSON] . Вказані відомості внесені в ЄРДР. Факт вчинення протиправних дій невідомих осіб знято на відеокамеру встановлену на дворогосподарстві відповідачки. Коли були переглянуті відеозаписи з камер відеоспостереження з будинку в період спроби пошкодити автомобіль, відповідачка звернула увагу на поведінку особливості статури, будови тіла, обличчя, волосся та інші риси особи, яка на момент злочину перебувала на вулиці поблизу воріт, та впізнала в них риси схожі на [PERSON] , мешканця [ADDRESS] , який проживає вище по вулиці де живе відповідачка. Таким чином, оскаржувана позивачем інформація, з якою [PERSON] звернулась до поліції, тобто до правоохоронного та компетентного органу, наділеного повноваженнями по перевірці та прийняттю рішень, а отже в даному випадку має місце реалізація її права на звернення, передбаченим ст. 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. Крім цього, позивачем не надано до суду доказів, які свідчать, що зазначена інформація завдала шкоди честі та гідності позивача та не надано суду жодного належного та допустимого доказу про поширення відповідачем [PERSON] недостовірної інформації відносно [PERSON] хоча б одній особі у будь-який спосіб. Враховуючи, що позивачем не доведено наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до суду з позовними вимогами, не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач поширила щодо нього недостовірну інформацію, просить суд, в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Белла Т.А. заперечила проти задоволення позовних вимог, зазначила, що відповідачка позов не визнає в повному обсязі, крім того, як повідомила їй відповідачка, вона не мала розмов з батьками позивача щодо їх сина по даній події, так як, вона виявила лиш на наступний день, близько 15 години, що на її подвір`ї 05 лютого 2021 року перебували невідомі особи та намагались спалити автомобіль, про що негайно повідомила поліцію. Поліція приїхала до її будинку майже відразу, тому вона ніяк до приїзду поліції не могла бути у позивача, а також те, що розповсюдження інформації іншим адресатам нічим не підтверджено, а отже і вимога про стягнення з відповідачки грошових коштів нічим не обґрунтована. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновків. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Із урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Під час розгляду справи судом встановлено, 12 лютого 2021 року було винесено ухвалу слідчого судді Іршавського районного суду Закарпатської області у кримінальному провадженні за ч.2 ст.15 ч.1 ст.194 КК України, про надання дозволу приміщення квартири за адресою [ADDRESS] де проживає [PERSON] , [INFO] . Дане кримінальне провадження порушено за повідомленням [PERSON] , мешканки [ADDRESS] , про те, що невідомі особи 05 лютого 2021 року, намагались умисно пошкодити автомобіль марки «ВМW», моделі 520 сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] , 2008 року випуску, власником якого являється її чоловік [PERSON] (а.с.12, 14). Свідок [PERSON] суду показав, що він є батьком позивача [PERSON] , який проживає разом з ним. В другій половині дня 06 чи 07 лютого 2021 року, точного числа не пам`ятає але пом`ятає, що то був робочий день, до них у двір зайшла відповідачка [PERSON] . Покликавши його, відразу почала говорити, що він не виховує свого сина [PERSON] , тому, що у неї на території дворогосподарства, в темну пору доби, двоє осіб намагались спалити автомобіль і після перегляду запису з відеокамер вона побачила, що один із хлопців по статурі схожий на його сина [PERSON] і тепер вона буде викликати поліцію та повідоме про дану подію. Під час розмови, хвилин через 10, до них з хати вийшла його дружина, яка є мачухою позивача - [PERSON] , та після запитання «Що трапилось?» [PERSON] і їй повідомила те ж саме, після чого хвилин через 3-5 [PERSON] пішла додому, а вони з дружиною зайшли до будинку. При цьому додав, що [PERSON] розмовляла дуже голосно, ображала [PERSON] , це чув також його менший син, який був біля них та чули сусіди, але всі відмовились бути свідками у даній справі. Свідок [PERSON] суду показала, що позивач [PERSON] є її пасинком і вони проживають разом. В другій половині дня на початку лютого 2021 року (точну дату не пам`ятає), перебуваючи у будинку вона почула, що хтось голосно розмовляє біля будинку. Вийшовши на подвір`я вона побачила свого чоловіка [PERSON] та сусідку [PERSON] , більше біля них нікого не було. Коли вона підійшла то дізналась, що на території дворогосподарства [PERSON] , перед цим днем, хтось намагався спалити машину, при перегляді відеозапису з камер відеоспостереження один з фігурантів даної події, за словами відповідачки, ніби був схожий на [PERSON] , при цьому, відповідачка дуже голосно говорила та ображала [PERSON] . Вона з ними перебувала на подвір`і не більше п`яти хвилин, після чого вони з чоловіком зайшли до будинку, а [PERSON] пішла додому. Крім них цю розмову також чули сусіди та люди, які на той час проходили вулицею повз їхній будинок. Вона знає тих осіб але їй відомо, що вони відмовились бути свідками у даній справі. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (частина четверта\~статті 32 Конституції України). Згідно зі\~статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція) і частинами другою та третьою\~статті 34 Конституції України\~кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. У пункті 1\~постанови Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~роз`яснено, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Згідно із частиною першою\~статті 68 Конституції України\~кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції України\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. У\~статті 201 ЦК України\~передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до\~статті 297 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Вирішуючи питання правомірності звернення позивача до суду з вимогою про недостовірність інформації щодо того, що відповідачка при подачі заяви до відділу поліції вказала про припущення про скоєння кримінального правопорушення позивачем, суд зазначає. У пункті 16\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~роз`яснено, що відповідно до\~статті 40 Конституції України\~усі мають право особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Відповідно до\~статті 40 Конституції України\~усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого\~статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 року за №649/415/16-ц. З чого слідує, що заява відповідачки до правоохороних органів мала на меті її перевірку уповноваженими на це законом посадовими особами та є реалізацією відповідачем конституційного права, передбаченого\~статтею 40 Конституції, а не поширенням недостовірної інформації. Що стосується позовних вимог [PERSON] про розповсюдження стосовно нього недостовірної інформації [PERSON] суд зазначає наступне. Главою 22 ЦК України\~визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких і право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України). Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права, навівши певні фактичні дані, які підтверджують його позицію. Згідно з частиною першою\~статті 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з частиною третьою\~статті 277 ЦК України\~негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи. Втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. У частині другій статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до частини другої статті 47-1\~Закону України «Про інформацію»\~оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Таким чином, згідно із\~статтею 277 ЦК України\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria). Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.04.2019 року за №398/4136/15-ц та від 22.05.2019 року за №757/22307/17-ц. З урахуванням наведених норм матеріального права, прецедентної практики Європейського суду з прав людини, суд належним чином дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, приходить до висновку про те, що поширена [PERSON] інформація про можливість причетності Позивача до кримінального правопорушення була її власним судженням. Таке поширення та оцінка отриманої інформації є оціночними судженнями відповідача, які ґрунтуються на її особистому трактуванні отриманої інформації. Таким чином, така оцінка є вираженням суб`єктивної думки відповідача, тобто є не твердженням, висловленим особисто [PERSON] про факт, а є оцінкою отриманої інформації та власним висновком від цієї інформації. Такі висновки не могли бути, на час висловлення, ані спростовані ані підтверджені, а тому не можуть бути предметом спору. В судовому засіданні представник позивача адвокат Микита М.Ф. надала пояснення з приводу розповсюдження недостовірної інформації, при цьому як долученими до матеріалів справи доказами, так і при розгляді справи, не знайшло свого підтвердження те, що звернення відповідачки з заявою до правоохоронних органів, а також при спілкування з родичами позивача, було мотивовано цілеспрямованими діями на приниження його честі та гідності. Крім цього, суд критично оцінює свідчення свідків [PERSON] та [PERSON] та не бере їх до уваги, з причин, що дані свідки є близькими родичами (батьками) позивача, проживають однією сім`єю з ним, їх свідчення мають певні розбіжності, при цьому, відповідачка заперечує, що мала таку розмову з батьками позивача у них на подвір`ї 06 лютого 2021 року, під час розгляду справи дане заперечення не спростовано позивачем та не підтверджено іншими доказами. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частинні визнання недостовірною\~інформації та такою, що порушує права позивача до його гідності, честі. Позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від позовної вимоги про визнання недостовірною поширеної інформації та її спростування, та враховуючи відмову в задоволенні цієї вимоги, також задоволенню не підлягає. Згідно з ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі, тому понесені ним по справі судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed