Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

25.10.2022 року позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що з 28.08.2004 року перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою, який рішенням Луцького міськрайонного суду від 03.05.2022 року було розірвано. В шлюбі народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з ним за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка проживає за іншою адресою, з ними не спілкується, ніяких стосунків не підтримує. Діти знаходяться на повному його утриманні. Вказує, що на даний час виник між ними спір щодо місця проживання дітей, у зв`язку з цим, просить визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] . Представник позивача [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Подала суду заяву про визнання позову, проти його задоволення не заперечила. Представник третьої особи подала заяву, в якій підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити та розгляд справи проводити у її відсутності. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] з 28.08.2004 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який рішенням Луцького міськрайонного суду від 03.05.2022 року було розірвано (а.с.14-15). В шлюбі в сторін [INFO] народився [PERSON] та [INFO] [PERSON] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.10-11). Діти зареєстровані та проживають разом з батьком за адресою: [ADDRESS] ) Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, згідно вимог закону вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б насамперед інтересам неповнолітніх дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їх вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Виходячи з роз`яснень п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У п. 1 ст. 3 Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 року (чинна для України з 27.09.1991 року) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (п. 1 ст. 18 цієї Конвенції ООН). Як зазначено у п. 1 ст. 9 Конвенції ООН, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У матеріалах справи міститься висновок служби у справах дітей Луцької міської ради про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] № 42 від 09.02.2023 року, затверджений рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 90-1 від 15.02.2023 року з якого вбачається, що 04.07.2022\~року мати\~дитини [PERSON] \~повідомила службі\~у справах\~дітей про\~те,\~що вона\~не заперечує\~щодо визначення\~місця проживання\~її дітей\~разом з\~батьком [PERSON] . Отже, служба у справах дітей вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Виходячи з принципу пріоритетності прав та інтересів дітей, взявши до уваги висновок служби у справах дітей, та визнання відповідачкою позову, суд вважає, що місце проживання [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] , необхідно визначити разом з батьком [PERSON] , оскільки на своє переконання, більш комфортним і зручним для дітей буде проживання разом із батьком.

Outcome: approved