Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

14 вересня 2021 року [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Білецька О.В., звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 2013 року перебувала з [PERSON] у цивільному шлюбі, від якого у них [INFO] народилась дочка [PERSON] . Вказала, що вона та [PERSON] з літа 2021 року проживають окремо, дочка проживає разом з нею за її місцем реєстрації: [ADDRESS] . Позивачка повністю опікується інтересами дитини та її потребами. Нею були створені всі необхідні умови для проживання дочки, її навчання та розвитку. Вказує на те, що визначення місця проживання дочки разом з матір`ю відповідає її інтересам. Оскільки відповідач є працездатною особою, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортні засоби, тому позивачка вважає, що він може сплачувати аліменти в розмірі 15 000 грн, які дозволять дитині забезпечувати її життєві потреби. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 21 вересня 2021 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 18 лютого 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву позивачки, у якому відповідач не заперечує проти задоволення позовної вимоги щодо визначення місця проживання дочки [PERSON] разом з позивачкою. Однак, відповідач частково визнає вимоги щодо визначення розміру аліментів, а саме у розмірі 2500 грн на місяць. В іншій частині позову вважає позовні вимоги завищеними і просить відмовити у їх задоволенні. У квітні 2022 року Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної державної адміністрації надіслала до суду висновок органу опіки і піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] . У підготовче засідання сторони не з`явилися, про причини неявки не повідомили, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталися. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27 квітня 2022 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Справа неодноразово відкладалась. У судове засідання 09.02.2023 року представник позивачки не з`явилася, подала до суду чергове клопотання про відкладення розгляду справи, одна доказів на підтвердження вказаної нею причини неявки у судове засідання суду не надала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлялась належним чином. Подав заяву про розгляд справи за його і відповідача відсутності. Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила. Про розгляд справи повідомлялась належним чином. В матеріалах справи міститься письмова заява про розгляд справи без участі представника третьої особи. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Як вбачаєтсья з матеріалів справи, сторони у справі перебували у цивільному шлюбі, від якого у них [INFO] народилась дочка [PERSON] (а.с. 14). Судом встановлено та не заперечувалось сторонами те, що після припинення спільного проживання сторін, дитина [PERSON] , 2015 року народження. залишилась з матір`ю і на даний час проживає з нею за адресою: [ADDRESS] ), де відповідно до акту обстеження умов від 16.02.2022 року позивачкою створені належні умови для проживання, розвитку та відпочинку дитини. Вона здійснює опіку над дитиною, доглядає її, та піклується про її стан здоров`я. Відповідач [PERSON] не заперечує щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, про що ним зазначено у відзиві. Згідно з висновком про визначення місця проживання дитини № 108-2648 від 24.03.2022 року орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , 2015 р.н., з матір`ю [PERSON] (а.с. 52-53). Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом ст. 31 СК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц . Як встановлено в ході судового розгляду будь-яке рішення з приводу визначення місця проживання дитини між сторонами не приймалось, угода між батьками щодо цього не укладалась. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. На переконання суду, а також з огляду на характеристики обох батьків, забезпеченість житлом, моральні якості, відношення до дитини, а також зважаючи на вік дитини, - місцем проживання дитини на даний час доцільно визначити з матір`ю - позивачкоюм у справі. Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, інтереси та вік дитини, а також те, що стороною відповідача не заперечувалась можливість визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині та визначення місця проживання [PERSON] разом з матір`ю, оскільки це відповідає її інтересам та не порушує права сторін на їх участь у вихованні доньки. Також позивачка просить стягнути з відповідача на її користь на утримання дочки аліменти у розмірі 15 000 грн. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] . У такому випадку, вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (ч. 2 с. 182 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів на утримання дитини слід враховувати, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси всіх осіб та має брати до уваги інтереси не тільки позивача, але й відповідача. Суд приймає до уваги те, що відповідач є особою працездатного віку, займається підприємницькою діяльністю, як ФОП. Відповідно до довідки про доходи за період з лютого 2021 року по січень 2022 року середньомісячний дохід [PERSON] складає 19 250 грн (а.с. 70). Відповідачем суду не надано будь-яких доказів наявності аліментних зобов`язань перед іншими особами та соціальних зобов`язань, які могли бути враховані при визначенні розміру аліментів. При визначені розміру аліментів судом враховуються обставини, що передбачені ст. 182 Сімейного кодексу України та норми статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", яким встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 2 510,00 грн. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачкою на підтвердження вимог позову не надано будь яких належних та допустимих доказів, що необхідний та достатній розмір алментів для гармонійного розвитку дочки сторін [PERSON] становить саме 15 000,00 грн., а витрати на утримання дитини відповідно складають 30 000, 00 грн. щомісячно. Крім того, заявляючи вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини, позивачка не надала суду доказів на підтвердження того, що відповідач має таку можливість сплачувати аліменти у розмірі 15 000, 00 грн.. Оцінивши надані у справі докази, з огляду на те, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя, враховуючи встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років в Україні, суд вважає за можливе частково задовольнити вимоги позивача, та стягувати щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] в розмірі 5 020,00 грн., що становить подвійний розмір прожиткового мінімуму, однак не менше , щомісячно починаючи з 14.09.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати щодо вирішення судом заявлених позовних вимог віднести на рахунок відповідача за правилами ст. 141 ЦПК України, стягнувши з останнього на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору за вирішення позовних вимог у частині визначення місця проживання дитини в розмірі 908, 00 гривень, а у частині позовних вимог про стягнення аліментів судовий збір у розмірі 908, 00 гривень на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial