Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. В жовтні 2022 року позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Виграненко С.П. звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить: розірвати договір купівлі-продажу та виготовлення меблів № 25/03/12 від 25 жовтня 2021 року, укладений між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] ; стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] сплачені [PERSON] грошові кошти, що були перераховані в якості передплати на виконання договору купівлі-продажу та виготовлення меблів № 25/03/12 від 25 жовтня 2021 року у сумі 60000,00 грн, інфляційні збитки у розмірі 17270, 68 грн, 3 % річних у розмірі 2791,23 грн за прострочення поставки товару згідно з умовами договору. В обгрунтування заявлених вимог вказує, що 25 березня 2021 року між [PERSON] , як замовником та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , як виконавцем укладено договір купівлі-продажу та виготовлення меблів № 25/03/12 (надалі - договір), за умовами якого виконавець зобов`язався поставити і передати у власність замовника корпусні меблі та здійснити їх монтаж відповідно до специфікації матеріалів і фурнітури, та індивідуального схематичного плану (додаток № 1), що додається і є невід`ємною частиною даного договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах, визначених у договорі. На виконання умов договору позивачем здійснено передплату в розмірі 30 % від загальної вартості товару у розмірі 60 000,00 грн. Вважає, що відповідач в односторонньому порядку змінив ціну товару після укладання між ними договору, чим спричинив істотне порушення умов договору. Позивач неодноразово зверталася до відповідач з проханням поставити товар у відповідності та на умовах, передбачених договором, однак такі повідомлення відповідачем було проігноровано. Станом на день звернення до суду відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав, послуги не надав, грошові кошти не повернув. Рух справи. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 жовтня 2022 року визначено головуючим у справі суддю Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі № 756/9364/22, визначено, що спір підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 22 листопада 2022 року. В судовому засіданні 22 листопада 2022 року представник відповідача - адвокат Чорний І.І. отримав копію позовної заяви з додатками та копію ухвали про відкриття провадження по справі. З метою надання стороні відповідача часу для надання відзиву на позовну заяву розгляд справи відкладено до 14 грудня 2022 року. В судове засідання призначене на 14 грудня 2022 року сторони та їх представники не з`явилися, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. 14 грудня 2022 року представник відповідача - адвокат Чорний І.І. на електронну адресу суду надіслав клопотання про відкладення розгляду справи через захворювання на COVID. Доказів на підтвердження захворювання суду не надано. Розгляд справи відкладено до 02 лютого 2023 року. В судове засідання призначене на 02 лютого 2023 року позивач та її представник не з`явилися, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. 02 лютого 2023 року представник позивача - адвокат Бай С.Е. надав через канцелярії суду заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проводити розгляд справи без його участі, а також зазначає, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені судом належним чином шляхом надсилання судової повісти за адресою: [ADDRESS] та шляхом надсилання смс повідомлення. Судова кореспонденція повернулася з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно довідки про доставку смс повідомлення про виклик до суду доставлено [PERSON] 14 грудня 2022 року. Клопотання про відкладення розгляду справи відповідач та його представник не надіслали, про причину неявки суд не повідомили, відзиву та заяв з процесуальних питань до суду не надходили. За таких обставин, судом впродовж розгляду справи по суті вжито усіх залежних від нього заходів для належного повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи (через засоби поштового зв`язку, шляхом направлення смс повідомлення), а також для реалізації відповідачем своїх процесуальних прав на участь у судових засіданнях та надання власних правових позицій в обґрунтування/спростування заявлених позовних вимог, забезпечення принципів змагальності та рівності учасників справи перед законом і судом. Завданнями цивільного судочинства згідно статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до статті 6 ЦПК України, суд зобов`язаний поважати честь і гідність учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, розумність строків розгляду справи судом (пункт 10 частини третьої статті 2 ЦПК України). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії"від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші). У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. На переконання суду подальше відкладення розгляду справи не сприятиме своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному розгляду справи по суті та дотриманням судом розумних строків розгляду справи, порушуватиме права інших учасників справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановлені судом обставини справи. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази судом встановлені наступні обставини. 25 березня 2021 року між [PERSON] , як замовником та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , як виконавцем укладено договір купівлі-продажу та виготовлення меблів № 25/03/12 (а.с. 8). Зі змісту п. 1.1 договору виконавець зобов`язується поставити і передати у власність замовника корпусні меблі та здійснити їх монтаж відповідно до специфікації матеріалів і фурнітури, та індивідуального схематичного плану (Додаток № 1), що додаються і є невід?ємною частиною даного договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах, визначених у договорі. Відповідно до п. 1.3 договору, виконавець здійснює поставку товару впродовж 60 календарних днів з моменту зарахування коштів на рахунок виконавця, але не пізніше 10 травня 2021 року. Пунком 1.4 договору передбачено, що надання послуг підтверджується підписанням сторонами акту прийому-передачі товару. Зі змісту п. п. 3.1, 3.2, 3.3 , 3.4, 3.5 договору загальна вартість товару становить 194 500,00 грн. Передплата (30 % на момент заключення договору) становить 60 000,00 грн. Переплата (40 % протягом 30-ти календарних днів з моменту заключення договору) 76150,00 грн. На момент поставки товару (20 %) 38900,00 грн. Остаточна сума доплати за товар, у розмірі (10 %), замовник сплачує після його повного збирання та монтажу на місці встановлення, вказаному у п. 1.2 даного договору. Вартість кожної одиниці товару вказується у Додатку № 1. Згідно квитанції P24A1068884752C8909 від 25 березня 2021 року позивач [PERSON] перерахувала на рахунок відповідача [PERSON] грошові кошти, в якості переплати в розмірі 30 % від загальної вартості товару, в розмірі 60000,00 грн (а.с. 12). Позивач зверталася до відповідача з проханням поставити товару у відповідності та на умовах, передбачених договором, однак відповідачем були проігноровані такі повідомлення. Як вбачається з переписки в месенджері Viber менеджер відповідача [PERSON] повідомив позивача, що загальна вартість товару збільшилася і становить 295 000,00 грн. Позивач не погодилася зі зміною істотних умов договору та просила повернути перераховані нею кошти. Відповідач погодився повернути суму коштів, що була сплачена в якості передоплати за договором, проте невдовзі повідомив, що на дану суму вже закупили частину матеріалів для виконання замовлення і повернути їх не має можливості (а.с. 13-14). Позивач зверталася до відповідача з претензією щодо здійснення дій щодо приведення договору купівлі-продажу та виготовлення меблів № 25/03/12 від 25 березня 2021 року у відповідність з обставинами, які істотно змінилися, виконати його або підписати угоду щодо його розірвання та повернути сплачені кошти на банківські реквізити (а.с. 15). Однак, вимоги зазначені в претензії були проігноровані відповідачем. Спір між сторонами виник з приводу розірвання, укладеного між сторонами договору, стягнення суми попередньої оплати за договором, у зв`язку з невиконанням умов договору, а також наявності підстав для стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч. 1 ст. 2 ЦПК України). За положеннями пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині 3 статті 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Як закріплено ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. ч. 1, 2 статті 640 ЦК України). Таким чином, з огляду на викладені вище правові норми, вбачається, що укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу та виготовлення меблів. Відтак, саме Глава 54 «Купівля-продаж» ЦК України визначає загальні положення про купівлю-продаж, які поширюються на всі види договорів купівлі - продажу. За змістом статті 655 ЦК України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути будь-який товар, який є у продавця на момент укладання договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Як закріплено нормами статті 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дали змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. З дослідженого в судовому засіданні договору купівлі - продажу та виготовлення меблів № 25/03/12 від 25 березня 2021 року вбачається, що сторонами погоджено, що виконавець здійснює поставку товару впродовж 60 календарних днів з моменту зарахування коштів на рахунок виконавця, але не пізніше 10 травня 2021 року. Конкретна дата і час поставки товару узгоджується у письмовій або усній формі між виконавцем і замовником. Частина 1 статті 854 ЦК України передбачає загальне правило про оплату роботи замовником після остаточної її здачі. Водночас закон не забороняє сторонам домовитися про інший порядок розрахунків, зокрема, про видачу підряднику авансу чи завдатку. В свою чергу, відповідно до приписів статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Тлумачення вищенаведеної норми цивільного законодавства дає правомірні підстави стверджувати, що на відміну від завдатку, аванс - це спосіб платежу. Аванс не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. Згідно з позицією Верховного Суду викладеній у постанові від 01 жовтня 2020 року по справі № 361/8331/18, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання. Таким чином, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося виконання договору. На підставі викладеного суд приходить до переконання, що відповідач істотно порушив умови договору від 25 березня 2021 року, так і не були надані послуги за умовами договором, а відтак позивач безумовно має право вимагати повернення переданих йому коштів у сумі 60000,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 632 ЦК України, зміна ціни після укладання договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором. Як вбачається з Розділу 3 договору встановлено вартість товару і порядок розрахунків. Загальна вартість товару складає 194 500 грн (п. 3.1 договору). Передплата (30 % на момент заключення договору) складає 60 000 грн (п. 3.2 договору). Передплата (40 % протягом 30 календарних днів з моменту заключення договору) складає 76 150 грн (п. 3.3 договору). На момент поставки товару (20 %) складає 38 900 грн (п. 3.4 договору). Остаточну суму доплати за Товар у розмірі (10 %) складає 19 450 грн (п. 3.5 договору). Виходячи з вищезазначеного, договором встановлена чітка фіксована вартість товару та не передбачена можливість зміни ціни товару після укладення Договору. Відповідач у встановлений договором строк не здійснив поставку товару згідно з умовами договору, в односторонньому порядку змінив ціну товару, чим спричинив істотне порушення умов договору. Положеннями ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Згідно статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. В силу частини п`ятої статті 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Згідно частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі (частини перша, друга статті 22 ЦК України). Слід відмітити, що невиконання відповідачем умов договору та зміна в односторонньому порядку ціни товару після укладання договору свідчить про істотне порушення відповідачем умов договору. За таких обставин, договір купівлі - продажу та виготовлення меблів № 25/03/12, укладений між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] підлягає розірванню. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦП України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом даної статті нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до наданого позивачем розрахунку втрати [PERSON] від інфляції унаслідок неналежного виконання фізичною особою-підприємцем [PERSON] умов договору за період з 11 травня 2021 року по 11 жовтня 2022 року становлять 16733,54 грн, а три проценти річних - 2559,45 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Суд вважає вірним розрахунок з дня наступного за датою виконання зобов`язань, тобто з 11 травня 2021 року. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положенням ст. 141 ЦПК України. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. З огляду на задоволення позовних вимог з відповідача фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн. (а.с. 6). На підставі викладеного,

Outcome: partial