Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

30.09.2022 року позивачка звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з вказаним позовом, у якому просила суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 181509, вчинений приватним нотаріусом Остапенком Є.М. 16.06.2021 р., про стягнення з позивачки на користь ТОВ «Фінансова компанія\~«Кредит Капітал»заборгованості 14314,31 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Качуркою Вячеславом Вікторовичем 10.08.2022 р. відкрито виконавче провадження №69604040 про стягнення з позивачки на користь ТОВ «Фінансова компанія\~«Кредит Капітал»заборгованості в розмірі 14314,31 грн.Провадження було відкрито на підставі виконавчого напису № 181509, вчиненого 16.06.2021 року приватним нотаріусом Остапенком Євгеном Михайловичем. Позивачка з цим категорично не погоджується, та вважає, що виконавчий напис № 181509 від 16.06.2021 р. вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, а тому звернулась до суду з відповідною позовною заявою. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03.10.2022 року відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01.11.2022 року підготовче провадження у вищевказаній справі закрито та призначено розгляд справи по суті. 15.02.2023 року в судове засідання з`явився представник позивачки, просив позовну заяву задовольнити. 15.02.2023 року представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. 15.02.2023 року треті особи в судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце слухання справи, належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача. Судом встановлені наступні факти. 16.06.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 181509 про стягнення з позивачки заборгованості за кредитним договором №2021/2692ВСL1А від 17.07.2013 року, що був укладений позивачкою з ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК», правонаступником якого є відповідач. Судом встановлено, що у вказаному виконавчому написі стягувачем зазначено ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Сума заборгованості складає: 13114,54 гривень заборгованість за тілом кредиту та загальну суму, яка підлягає стягненню, з урахуванням плати за вчинення виконавчого напису 14314,31 гривень. Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Качуркою Вячеславом Вікторовичем 10.08.2022 р. відкрито виконавче провадження №69604040 про стягнення з позивачки на користь відповідача заборгованості в розмірі 14314 грн. 31 коп. Провадження було відкрито на підставі виконавчого напису № 181509, вчиненого 16.06.2021 року приватним нотаріусом Остапенком Євгеном Михайловичем. Суд вважає, що нотаріусом порушений встановлений порядок видачі виконавчого напису нотаріуса та відсутні передбачені для його вчинення підстави, що призвело до протиправного нарахування відносно нього боргу, виходячи з наступного. Судом встановлено, що кредитний договір, за яким вчинений виконавчий напис, нотаріально не посвідчувався. Також, як слідує з тексту виконавчого напису, його вчинено, на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. №1172. Зазначений пункт відносився до розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» вказаного Переліку та встановлював, що до документів за якими вчиняються виконавчі написи належали кредитні договори, за якими боржниками порушено прострочення платежів за зобов`язаннями. При цьому, для одержання виконавчого напису у таких випадках додавалися: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Проте, на момент вчинення виконавчого напису набрала законної сили постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 р. у справі № 826/20084/14, якою визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», а отже, у нотаріуса не було правових підстав вчиняти виконавчий напис на кредитних договорах, які нотаріально не посвідчені. Судом встановлено, що згідно додатку №1 до кредитного договору, яким встановлений графік платежів, строк останнього платежу за кредитним договором - 01.08.2016 р. Отже, виконавчий напис вчинений після спливу трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги за договором. Оскільки однією з умов здійснення виконавчого напису є умова, що з дня виникнення права вимоги має минути не більше трьох років, очевидно, що нотаріус не мав законних підстав видавати виконавчий напис щодо заборгованості, яка виникла раніше, ніж за три роки до моменту звернення до нотаріуса, оскільки законодавцем визначено дану умову (видачі виконавчого напису) саме в залежності від часу появи права вимоги а не від спливу (чи переривання спливу) позовної давності. Існування даної обставини обумовлене саме безспірним характером тих вимог, стягнення яких є можливим у порядку звернення до нотаріуса за виконавчим написом. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Стаття 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5). Згідно з пп. 2.1 п. 2 Глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Відповідно до пп. 3.4 п. 3 Глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст. 50 Закону України «Про нотаріат»). За правовою позицією, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 р. у справі № 645/1979/15-ц вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов?язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Суд зазначає, що мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов?язання боржником. Отже, суд роз`яснює сторонам, що відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов?язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем вілповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. 3 урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Вирішуючи даний спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 р. у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України у справі № 826/20084/14 від 06.03.2017 р. та від 04.04.2017 р. виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. було зупинено. При цьому, зупинення виконання не позбавляє судове рішення суду апеляційної інстанції законної сили, а лише унеможливлює його примусове виконання до закінчення касаційного розгляду. В подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р. у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 р. було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 р. було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до частин восьмої, одинадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року, суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині. Резолютивна частина постанови суду про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. У частині п?ятій статті 254 КАС України зазначено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п?ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов?язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (стаття 255 КАС України). Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова №662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі №826/20084/14. Виконання судового рішення про присудження полягає у вчиненні певних дій або в утриманні від певних дій, передбачених судовим рішенням. Наприклад, за судовим рішення про стягнення коштів відповідач повинен сплатити позивачу відповідну суму; за рішенням про припинення дії, яка порушує право, відповідач повинен утриматись від відповідних дій тощо. Водночас інші судові рішення, зокрема рішення про визнання права, про зміну правовідношення, виконанню не підлягають, оскільки такі судові рішення безпосередньо створюють відповідний правовий ефект: призводять до усунення правової невизначеності, змінюють правовідношення. Безпосередній правовий ефект створює і судове рішення про визнання незаконним та нечинним нормативно-правового акта: такий акт втрачає чинність з моменту набрання законної сили судовим рішенням. Указане судове рішення не потребує його виконання. Наведене відповідає правовій позиції, що міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі №910/10374/17. Враховуючи все вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами. На підставі викладеного та

Outcome: approved