Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, яка обґрунтована тим, що рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2015 року (Єд.унік № 243/4879/15-ц, провадження 2/243/2676/2015) з позивача стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання їхньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття. Вказує на те, що у зв`язку із початком військових дій запроваджених на території України він не має постійного місця роботи та залишається непрацевлаштованим. Крім цього, на теперішній час він проживає із співмешканкою [PERSON] та вони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на норми ст. 180 Сімейного кодексу України, просить суд ухвалити рішення, яким зменшити розмір аліментів стягуваних з нього рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2015 року, з частини на 1309 грн., на утримання сина [PERSON] , [INFO] , а також стягнути витрати щодо надання правової допомоги у розмірі 10 000 грн. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Морозов В.Ю. у судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання були повідомлені у встановленому законом порядку, до суду надали заяви про розгляд справи без їхньої участі, на задоволенні позовних вимог наполягали. Відповідачка [PERSON] повідомлена належним чином про дату та час розгляду справи в судове засідання не з`явилася, з відзивом до суду не зверталася, крім цього заяв про відкладення розгляду справи, або розгляду справи без її участі до суду не надала. Суд звертає увагу на те, що відповідачка [PERSON] неодноразово повідомлявся про розгляд справи, шляхом повідомлення за телефоном, а також остання повідомлялася\~в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України,\~не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, вважає можливим провести розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити рішення. Крім цього, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. З огляду на викладене, оскільки відповідачка, будучи повідомленою належним чином про дату, час і місце судового засідання не з`явилася у судові засідання без повідомлення причин неявки, не подала відзив, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, щодо розгляду справи в заочному порядку, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Ухвалою суду від 09 лютого 2023 року судом прийнято рішення щодо розгляду справи в заочному порядку. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14 березня 2013 року, виданого виконкомом Миколаївської міської ради Донецької області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2015 року, стягнути з\~ [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти у розмірі однієї третьої частини його заробітку (доходу), але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , щомісяця починаючи з 26 травня 2015 року, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18 серпня 2021 року, [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Згідно з\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 Сімейного кодексу України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1\~ст. 192 СК України\~та п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року\~„Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Згідно з ч. 4\~ст. 273 ЦПК України\~якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Виходячи з аналізу змісту ст.ст.181,192 СК України\~розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. В судовому засіданні встановлено, що з [PERSON] стягуються аліменти у розмірі 1/3 частки на користь [PERSON] на утримання їхнього сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги, щодо зменшення розміру аліментів, позивач пов`язує з тим, що в нього змінився сімейний стан та народився син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що у зв`язку із військовими діями, які мають місце на всій території України він не може працевлаштуватися. \~ \~ \~ \~Частиною першою статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі\~статтею 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей\~150,\~180 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями\~статті 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя\~статті 181 СК України\~визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої\~статті 192 СК України\~встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей\~181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Статтею 192 СК України\~передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Як вбачається з матеріалі справи, [PERSON] не надано доказів на підтвердження зміни (погіршення) його майнового стану після стягнення з нього аліментів на підставі рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2015 року, зокрема після проживання із [PERSON] та народженням їхнього сина [PERSON] . Суд звертає увагу, що сам по собі факт проживання із іншою родиною і народження в ній іншої дитини не є безумовними підставами для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на утримання дитини від попереднього шлюбу. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, що відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 03.06.2020 у справі № 760/9783/18-ц, від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19, від 09.09.2021 у справі №554/3355/20. Суд також не приймає посилання позивача щодо перебування на його утриманні малолітньої дитини [PERSON] , оскільки даний факт не підтверджений матеріалами справи, а саме відсутні докази того, що дійсно дитина проживає разом із ним та перебуває на його утриманні, факт того, що він записаний батьком дитини [PERSON] у свідоцтві про народження дитини, не підтверджує факту утримання цієї дитини. Зокрема, позивач не надав суду доказів, які б свідчили, що він не працевлаштований, не має заробітку та не отримує жодних доходів, але в якості доказів, щодо понесених витрат на правову допомогу та стягнення таких витрат із відповідачки, надає квитанцію про оплату таких витрат у розмірі 10 000 гривень. Натомість, позивач будучи здоровою, працездатною особою, не позбавлений можливості працювати та отримувати належний дохід, який надасть можливість виконувати обов`язок щодо утримання дитини. Як зазначив\~Верховний Суд\~у своєму\~рішенні від\~6\~червня 2018\~року у\~справі №138/594/17-ц, непрацевлаштування саме по собі не є підставою для зміни способу стягнення та зменшення розміру аліментів за відсутності доказів щодо погіршення майнового стану платника аліментів. На те, що позивач в своїй позовній заяві посилається, що у нього збільшились витрати оскільки він має забезпечувати іншу дитину, суд вважає за необхідне зазначити, що необхідність утримувати іншу дитину не виключає обов`язку позивача як батька надавати рівноцінну матеріальну допомогу також своєму малолітньому сину від попереднього шлюбу, яка її потребує. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Відтак суд вважає, що розмір аліментів визначний рішеннями Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2015 року відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення, у зв`язку із зміною сімейного стану позивача [PERSON] без належного підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення неповнолітньої дитини та суперечитиме її інтересам. Водночас, зміна матеріального становища платника аліментів як підстава для зменшення стягуваних аліментів повинна бути істотною в такій мірі, що прямо впливає на спроможність платника сплачувати аліменти в попередньому розмірі, унеможливлює таку сплату тощо. Ці обставини підлягають належному доказуванню. Відповідно до частини третьої\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга\~статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, встановивши всі фактичні обстави справи та дослідивши й оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про те, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, а тому позов задоволенню не підлягає. Інших доводів та доказів на підтвердження своїх вимог, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів, позивачем суду надано не було. З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог упозивачу. Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою в позові, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають. Згідно\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір слід стягнути з позивача на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved