Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

До Деражнянського районного суду Хмельницької області, в порядку загального позовного провадження, надійшов позов зазначеної вище особи до вказаного нею відповідача щодо визначеного позивачем предмету спору з вимогою визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на квартиру в гуртожитку по [ADDRESS] , яка складається з кухні (4.1) площею 14.3 кв.м., житлової кімнати (4.2) площею 16,6 кв.м., житлової кімнати (4.3) площею 12,9 кв.м., житлової кімнати (5.1) площею 9,70 кв.м., площею 13,8 кв.м., житлової кімнати (5.3) площею 18,5 кв.м., у зв`язку із правомірністю її набуття. В обґрунтування позову позивач зазначив, з 1980 року користується спірним нерухомим майном відкрито, право власності за цим майном не реєструвалося, проте, позивач вважає себе добросовісним набувачем та заявляє, що є вагомі підстави для визнання за ним права власності за набувальною давністю та просить його позовну заяву задовольнити. В ході судового розгляду, представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте подав на адресу суду письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив розгляд справи проводити у його відсутності. Заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали\~справи,\~суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. \~\~\~ Як\~вбачається з\~матеріалів справи\~в 1980 році, [PERSON] був прийнятий на роботу в м. Деражня заготконтора в якості робочого. З того часу, з його ж слів, йому було надано житло в гуртожитку по [ADDRESS] , він там зареєстрований, що підтверджується відміткою в паспорті. \~ Позивач\~заявляє,\~що іншого\~житла в\~нього немає,\~документи на\~вселення йому\~не видавались,\~оскільки вони\~ніби-то\~зберігались в\~дирекції закладу,\~однак з\~часом були\~втрачені. Згідно довідки № 95 від 06.10.2006 р. Госпрозрахункового малого підприємства «Інвентаризатор» право власності на даний житловий будинок не зареєстровано. Також рішенням від 29.09.1984 р. №202 даний будинок був визнаний як гуртожиток для проживання працівників Деражнянської контори «Заготхудобовідгодівля». Згідно рішення Деражнянської районної ради від 21.10.2014р. № 15-29/2014 даний гуртожиток був переданий до комунальної власності територіальної громади м. Деражня, для подальшої приватизації житла мешканцями. В свою чергу, згідно рішення міськвиконкому від 18.06.2015р. № 38/3 будинку (гуротожитку) по [ADDRESS] присвоєно нову поштову адресу [ADDRESS] . \~ На\~думку позивача,\~ні одне\~товариство,\~яке утворилось\~на базі\~зазначеного підприємства,\~власниками вказаного\~будинку не\~значаться та\~у інший спосіб оформити право власності на квартиру, ніж з підстав визнання права власності за набувальною давністю неможливо, іншого житла позивач не має. Позивач стверджує, що із 1980 року і до цього часу відкрито, безперервно володіє даною квартирою, а саме: проживає у ній, доглядає за нею, утримує її, проводить поточний ремонт, а також позивач має на руках оригінали документів на вищевказану квартиру, що додатково підтверджує той факт, що він володіє вказаною нерухомістю добросовісно. Із довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб видоною виконавчим комітетом Деражнянської міської ради Хмельницької області 13 липня 2022 року № 806 вбачається, що позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] і до складу моєї сім`ї входять: [PERSON] -дружина, [PERSON] син, [PERSON] -дочка, [PERSON] дочка, [PERSON] дочка, та [PERSON] -онука. Разом з тим, суд бере до уваги твердження відповідача, про те, що відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. Згідно інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, власником будівлі по [ADDRESS] є територіальні громади Хмельницького району Хмельницькій області в особі Хмельницької районної ради. За таких обставин Деражнянська міська рада є неналежним відповідачем у цій справі. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 вересня 2018 року в справа № 571/1099/16-ц зазначено, що при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Володіння без правової підстави (безтитульне володіння) - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Сам по собі факт користування позивачем житлом та проведення ремонтних робіт у ньому не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю. Позивач в позовній заяві зазначає, що житло в гуртожитку було йому надано у зв`язку з виконанням ним трудових обов`язків, він зареєстрований в цій квартирі. Тобто позивач не є безтитульним володільцем цього житла. \~ В свою чергу, відповідно до\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. З аналізу вказаної норми можна зробити висновок, що набувальна давність - це спосіб набуття права власності на нерухомість, який не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а виникає із сукупності певних обставин, а саме: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна. Як роз`яснено у пунктах 9,11 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні встановити, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Згідно з положеннями ст.ст.\~335,\~344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуте на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. З наведеного можна зробити висновок, що встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Одночасно з цим право власності за набувальною давністю можна визнати лише за особою, яка фактично не є законним володільцем такого майна, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає хто є власником майна, не може вимагати визнання за нею права власності за давністю володіння. Крім того, застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння (наприклад, договір), а сторона посилається на строк набувальної давності, - то така сторона обрала невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Наведене свідчить про те, що для визнання права власності за набувальною давністю необхідно одночасно наявність, з одного боку, добросовісності володіння (коли особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності), з іншого - відсутність у володільця титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. На думку суду, підстав для визнання за [PERSON] права власності на вказану в позовній заяві житлову будівлю за набувальною давністю не має, оскільки, добросовісність останнього на зазначений ним, як початковий момент заволодіння вищезазначеним майном була відсутня, оскільки він не надав суду відповідні документи, що давали б йому право на користування спірним майном. Такий висновок суду узгоджується і з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ висловленою в ухвалі від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-26282св14 за позовом про визнання права власності за набувальною давністю, а саме, що не завжди суди беруть до уваги те, що позов про право власності за давністю володіння не може пред`явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника і завжди знає хто є власником. Це призводить до помилки у правовідносинах, і до договірних правовідносин застосовуються правовідносини набувальної давності. Крім того, такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України висловленою в постанові від 20 травня 2015 року у справі № 911/130/14 / 3-87гс15 за позовом про визнання права власності за набувальною давністю, де зазначено, що відповідно до ч. ч. 1, 4\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі\~ст. 334 ЦК України\~можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Згідно з\~ст.12 ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ч.1, 2\~ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Водночас, суд звертає увагу, що в наданих Позивачем суду листах Деражнянської районної ради Хмельницької області за № 01-23-70 від 11ґ03.2015 року (а.с. 5), виконавчого комітету Деражнянської міської ради за № 29 від 28.01.2013 року (а.с. 7) та копії рішення Деражнянської районної рад и Хмельницької області за № 15-29/2014 від 21.10.2014 року (а.с. 10) повністю висвітлені обставини передачі спірного гуртожитку для подальшої приватизації відповідного житла його мешканцями та визначено її порядок, що в свою чергу, виключає судовий спосіб врегулювання спірних житлових відносин його мешканцями, враховуючи й Позивача. Таким чином, з огляду на те, що Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог щодо добро совісного, відкритого володіння і утримання спірного нерухомого майна протягом 10 років, його позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed