Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

17 листопада 2022 року представник ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вищевказаною позовною заявою. Представник позивача на підтвердження позовних вимог вказав, що 20.04.2021 року відповідач уклав з ТОВ «МАНІФОЮ» договір позики № 2163804, за умовами якого відповідач отримав позику в розмірі 500 грн з кінцевим строком повернення 19 травня 2021 року (29 днів) зі сплатою відсотків. В подальшому права кредитора у вказаному зобов`язанні набула "ФК «Європейська агенція з повернення боргів»" згідно договору факторингу № 11-08/2021 від 11.08.2021. Відповідач умови договору позики належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 11.08.2021 року утворилася заборгованість у розмірі 1538,55 грн., яка складається з основної суми боргу 500,00 грн, заборгованості за процентами за користування позикою 786,05 грн., заборгованості за процентами на прострочену позику 252,50 грн. Окрім того, з позову вбачається, що відповідач 26.03.2021 року уклав кредитний договір № 3621801350/657234 з ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група», за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 1000,00 грн з кінцевим строком повернення коштів до 09.04.2021 року зі сплатою відсотків. Згодом сторони продовжили строк дії договору заявкою від 08.04.2021, погодивши кінцевий термін кредитного договору до 29.04.2021. В подальшому права кредитора у вказаному зобов`язанні набула ФК ««Європейська агенція з повернення боргів» згідно договору факторингу № 09122021 від 09.12.2021. Відповідач умови договору позики належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 09.12.2021 року утворилася заборгованість у розмірі 4330,00 грн., яка складається з основної суми боргу 1000,00 грн, заборгованості за відсотками 3330,00 грн. Також, в позові вказано, що відповідач 27.03.2021 року, уклав з ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм»» кредитний договір № 21911-03/2021, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн з кінцевим строком повернення коштів до 24.04.2021 року зі сплатою відсотків. В подальшому права кредитора у вказаному зобов`язанні набула ФК ««Європейська агенція з повернення боргів» згідно договору факторингу № 29102021 від 29.10.2021. Відповідач умови договору позики належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 29.10.2021 року утворилася заборгованість у розмірі 8000,00 грн., яка складається з основної суми боргу 2000,00 грн, заборгованості за відсотками 6000,00 грн. Окрім того, з позову вбачається, що відповідач 19.03.2021 року, уклав з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договір позики № 1831734, за умовами якого відповідач отримав позику в розмірі 5000 грн з кінцевим строком повернення 18 квітня 2021 року (30 днів) зі сплатою відсотків. В подальшому права кредитора у вказаному зобов`язанні набула ФК ««Європейська агенція з повернення боргів» згідно договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021. Відповідач умови договору позики належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 14.06.2021 року утворилася заборгованість у розмірі 15\~021,19 грн., яка складається з основної суми боргу 5000,00 грн, заборгованості за процентами за користування позикою 10\~021,19 грн.. Позивач бажає стягнути на свою користь заборгованість за вказаними договорами загальний розмір якої складає 28\~899,74 грн., а також судові витрати. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01 грудня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено проведення першого судового засідання (а.с.84). У встановлений судом строк відповідач правом на подання відзиву не скористався. В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду подав заяву в якій виклав прохання провести розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити. В судовому засіданні [PERSON] підтвердив факт отримання коштів в борг, проте заперечував проти стягнення нарахованих відсотків, вважаючи їх розмір надмірним. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідачем у період березень-квітень 2021 року було укладено ряд договорів. Зокрема, 20.04.2021 року відповідач уклав з ТОВ «МАНІФОЮ» договір позики № 2163804 (а.с.10-14), за умовами якого відповідач отримав позику в розмірі 500 грн з кінцевим строком повернення 19 травня 2021 року (29 днів) зі сплатою відсотків у розмірі 726,35 % річних. Згідно Розрахунку (Додаток №1 до договору №2163804 від 20.04.2021) розмір процентів, на період на яку надавалася позика, склав 288,55 грн. (а.с.13 (зворот)-14). Договір було укладено в електронному вигляді шляхом виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору позики. Підписом, згідно якого відповідач погодився на укладення Договору є ідентифікатор у вигляді СМС . Факт надходження коштів (предмету договору позики) на картковий рахунок відповідача підтверджується відповідною довідкою (а.с.15) а також, визнається відповідачем. В подальшому права кредитора у вказаному зобов`язанні набула ФК ««Європейська агенція з повернення боргів» згідно договору факторингу № 11-08/2021 від 11.08.2021 (а.с.16-19). 26.03.2021 року [PERSON] уклав кредитний договір № 3621801350/657234 (а.с.26-29) з ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група», за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 1000,00 грн з кінцевим строком повернення коштів до 09.04.2021 року (15 днів) та сплатою відсотків у розмірі 1095,00 % річних. Згодом сторони продовжили строк дії договору заявкою від 08.04.2021, погодивши кінцевий термін кредитного договору до 29.04.2021. Згідно Розрахунку (Додаток №1 до договору №3621801350/657234 від 26.03.2021) розмір процентів, на період на який надавався кредит, склав 450,00 грн. (а.с.27). Договір та додаткову угоду було укладено в електронному вигляді шляхом виконання ним певних дій, які свідчать про укладення кредитного договору. Підписом, згідно якого відповідач погодився на укладення Договору є ідентифікатор у вигляді СМС . Факт надходження коштів (предмету кредитного договору) на картковий рахунок визнано відповідачем в ході судового засідання. В подальшому права кредитора у вказаному зобов`язанні набула ФК ««Європейська агенція з повернення боргів» згідно договору факторингу № 09122021 від 09.12.2021 (а.с.30-34). 27.03.2021 року, [PERSON] уклав з ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм»» кредитний договір № 21911-03/2021 (а.с.40-46), за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн з кінцевим строком повернення коштів до 24.04.2021 року та зі сплатою відсотків у розмірі 912,5 % річних. Згідно Розрахунку (Додаток №1 до договору №21911-03/2021 від 27.03.2021) (а.с.42, зворот) розмір процентів, на період на який надавався кредит, склав 1500,00 грн. Договір було укладено в електронному вигляді шляхом виконання ним певних дій, які свідчать про укладення кредитного договору. Підписом, згідно якого відповідач погодився на укладення Договору є ідентифікатор у вигляді СМС . Факт надходження коштів (предмету кредитного договору) на картковий рахунок визнано відповідачем в ході судового засідання. В подальшому права кредитора у вказаному зобов`язанні набула ФК ««Європейська агенція з повернення боргів» згідно договору факторингу № 29102021 від 29.10.2021 (а.с.47-50). 19.03.2021 року, [PERSON] уклав з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договір позики № 1831734, за умовами якого відповідач отримав позику в розмірі 4300 грн з кінцевим строком повернення 18 квітня 2021 року (30 днів) зі сплатою відсотків у розмірі 251,85% річних (а.с.56). Згідно умов договору розмір відсотків за період на який надавалася позика, склав 690,10 грн. (а.с.56). Договір було укладено в електронному вигляді шляхом виконання ним певних дій, які свідчать про укладення кредитного договору. Підписом, згідно якого відповідач погодився на укладення Договору є ідентифікатор у вигляді СМС . Факт надходження коштів (предмету договору позики) на картковий рахунок визнано відповідачем в ході судового засідання. В подальшому права кредитора у вказаному зобов`язанні набула ФК ««Європейська агенція з повернення боргів» згідно договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021. (а.с.68-72). Жодне із вище перелічених зобов`язань, відповідачем належним чином не виконано, що визнається ним в ході судового засідання. У зв`язку з наведеним у зобов`язаннях виникла заборгованість, яку позивач прохає суд стягнути з [PERSON] . Надаючи оцінку встановленим обставинам суд зауважує наступне. У відповідності до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ч.ч.1-2 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. У випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми (частина перша статті 1047 ЦК України). Згідно частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» (у редакції, що була чинною на день виникнення спірних правовідносин) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону). Стаття 12 Закону «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним підчас реєстрації у його системі, та додається(приєднується)до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт12частини першої статті 3 Закону №675-VIII). З матеріалів справи вбачається, що відповідач прийнята пропозицію (оферту) укласти електронний договір позики, розміщена на веб-сайті заповнення заявки з накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, надісланим кредитором у смс-повідомленні засобом зв`язку. Такі дії сторін відповідають приписам статей 6, 627, 1046, 1047, 1054 ЦК України, статей 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію» та свідчать про укладення кредитного договору з дотриманням встановленої Законом форми правочину. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Своїх зобов`язань по договорам відповідач не виконав. Тому на переконання суду, вимоги позивача грунтуються на законі та підлягають судовому захисту. При цьому, перевіряючи розмір заявлених вимог на предмет обґрунтованості, суд бере до уваги наступне. Стосовно заборгованості за договором позики № 2163804 від 20.04.2021. Як судом вже було встановлено, попередній кредитор у зобов`язанні, ТОВ «МАНІФОЮ», надав відповідачу [PERSON] позику у розмірі 500 грн на строк 30 днів зі сплато відсотків, розмір яких був чітко визначено сторонами у відповідному розрахунку, який є додатком договору, та складав 288,55 грн. З Графіку нарахувань, вбачається, що на момент завершення строку на який надавалася позика відповідач мав повернути позику сукупна вартість якої разом з відсотками складала 788,55 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості по договору позики (а.с.20) кредитор продовжив нарахування відсотків передбачених договором після спливу строку зобов`язання. Відповідно до пунктів 90-91 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу\~визначеного договором\~строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та\~інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 910/1238/17 вказано, що проценти за користування кредитом проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч.1 ст. 1048 ЦК України. Проценти за неправомірне користування чужими коштами проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч.2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. Отже, після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання, а тому у такому випадку нарахування штрафних санкцій можливе не на підставі умов договору, а на підставі ст. 625 ЦК України. Тобто, Велика Палата Верховного Суду дійшла вказаного висновку з тих мотивів, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною, а тому виключається одночасне застосування ст. 1048 та ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Таким чином, на переконання суду, стягненню з відповідача на користь позивача основний борг (500 грн.) та той розмір відсотків, нарахування яких вони погодили в межах строку кредитування (288,55 грн), Заявляючи вимоги про стягнення процентів на прострочену заборгованість позивач посилався на їх договірну природу. В свою чергу, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, кредитор позбавлений права нараховувати проценти за договором після завершення строку кредитування. В такому разі права кредитора від неналежного виконання грошового зобов`язання боржником, захищаються у відповідності до закону, а саме у спосіб передбачений ч.2 ст. 625 ЦК України, тобто шляхом стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат позивач не заявляв. Враховуючи принцип диспозитивної, суд не може самостійно вийти за межі позовних вимог, та захистити права позивача у порядку визначеному ч.2 ст. 625 ЦК України, тому у задоволенні вимог про стягнення процентів на прострочену заборгованість слід відмовити. Стосовно заборгованості за кредитним договором № 3621801350/657234 від 26.03.2021. Як судом вже було встановлено, попередній кредитор у зобов`язанні, ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група», надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 1000 грн на строк 15 днів зі сплатою відсотків, розмір яких був чітко визначено сторонами у відповідному розрахунку, який є додатком договору, та складав 450,00 грн. В подальшому, сторони погодили продовження строку кредиту на 20 днів з пропорційним збільшенням суми відсотків 600,00 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості по кредитному договору (а.с.35) кредитор продовжив нарахування відсотків передбачених договором після спливу строку зобов`язання. В свою чергу, Велика Палата Верховного Суду у справі № 444/9519/12 висловила позицію на непомірності нарахування відсотків, передбачених договором, після спливу строку кредитування. Таким чином, на переконання суду, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача основний борг (1000 грн.) та той розмір відсотків, нарахування яких вони погодили в межах строку кредитування (600 грн), Заявляючи вимоги про стягнення процентів на прострочену заборгованість позивач посилався на їх договірну природу. В свою чергу, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, кредитор позбавлений права нараховувати проценти за договором після завершення строку кредитування. В такому разі права кредитора від неналежного виконання грошового зобов`язання боржником, захищаються у відповідності до закону, а саме у спосіб передбачений ч.2 ст. 625 ЦК України, тобто шляхом стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат позивач не заявляв. Враховуючи принцип диспозитивної, суд не може самостійно вийти за межі позовних вимог, та захистити права позивача у порядку визначеному ч.2 ст. 625 ЦК України, тому у задоволенні вимог про стягнення процентів, нарахованих на прострочену заборгованість, слід відмовити. Стосовно заборгованості за кредитним договором кредитний договір № 21911-03/2021 від 27.03.2021 року. Як судом вже було встановлено, попередній кредитор у зобов`язанні, ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм»» , надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 2000 грн на строк 30 днів зі сплатою відсотків, розмір яких був чітко визначено сторонами у відповідному розрахунку, який є додатком договору, та складав 1500,00 грн. (а.с.42, зворот). Як вбачається з розрахунку заборгованості по кредитному договору (а.с.51) кредитор продовжив нарахування відсотків передбачених договором після спливу строку зобов`язання. В свою чергу, Велика Палата Верховного Суду у справі № 444/9519/12 висловила позицію на непомірності нарахування відсотків, передбачених договором, після спливу строку кредитування. Таким чином, на переконання суду, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача основний борг (2000 грн.) та той розмір відсотків, нарахування яких вони погодили в межах строку кредитування (1500 грн), Заявляючи вимоги про стягнення процентів на прострочену заборгованість позивач посилався на їх договірну природу. В свою чергу, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, кредитор позбавлений права нараховувати проценти за договором після завершення строку кредитування. В такому разі права кредитора від неналежного виконання грошового зобов`язання боржником, захищаються у відповідності до закону, а саме у спосіб передбачений ч.2 ст. 625 ЦК України, тобто шляхом стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат позивач не заявляв. Враховуючи принцип диспозитивної, суд не може самостійно вийти за межі позовних вимог, та захистити права позивача у порядку визначеному ч.2 ст. 625 ЦК України, тому у задоволенні вимог про стягнення процентів, нарахованих на прострочену заборгованість, слід відмовити. Стосовно заборгованості за договором позики № 1831734 від 19.03.2021 року. Як судом вже було встановлено, попередній кредитор у зобов`язанні, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», надав відповідачу [PERSON] позику у розмірі 4300 грн на строк 30 днів зі сплатою відсотків, розмір яких був чітко визначено сторонами у відповідному розрахунку, який є додатком договору, та складав 690,10 грн.. Як вбачається з розрахунку заборгованості по договору позики (а.с.76) кредитор продовжив нарахування відсотків передбачених договором після спливу строку зобов`язання. В свою чергу, Велика Палата Верховного Суду у справі № 444/9519/12 висловила позицію на непомірності нарахування відсотків, передбачених договором, після спливу строку кредитування. Таким чином, на переконання суду, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача основний борг (4300 грн.) та той розмір відсотків, нарахування яких вони погодили в межах строку кредитування (690,10 грн), Заявляючи вимоги про стягнення процентів на прострочену заборгованість позивач посилався на їх договірну природу. В свою чергу, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, кредитор позбавлений права нараховувати проценти за договором після завершення строку кредитування. В такому разі права кредитора від неналежного виконання грошового зобов`язання боржником, захищаються у відповідності до закону, а саме у спосіб передбачений ч.2 ст. 625 ЦК України, тобто шляхом стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат позивач не заявляв. Враховуючи принцип диспозитивної, суд не може самостійно вийти за межі позовних вимог, та захистити права позивача у порядку визначеному ч.2 ст. 625 ЦК України, тому у задоволенні вимог про стягнення процентів, нарахованих на прострочену заборгованість, слід відмовити. Таким чином, сукупний розмір заборгованості, який підлягає стягненню за договорами № 2163804 від 20.04.2021, № 3621801350/657234 від 26.03.2021, № 21911-03/2021 від 27.03.2021 року, № 1831734 від 19.03.2021 року складає 11078,65 грн. (788,55 грн+1600,00 грн.+3500,00 грн.+5190,10 грн.). Судові витрати слід розподілити у відповідності до ст. 141 ЦПК України. У вказаній справі, судові витрати складаються з витрат позивача по сплаті судового збору в розмірі 2481,00 грн. Зважаючи на часткове задоволення позову, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 951,42 грн , що пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: approved