Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, державний нотаріус Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Попіль З.З. про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, яка складалася зокрема з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Спадщину після смерті [PERSON] за законом прийняли його дружина та одночасно матір позивача [PERSON] , оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та позивач, яка подала заяву про прийняття спадщини. Однак за життя [PERSON] спадкові права на вказане нерухоме майно не встигла оформити, оскільки [INFO] померла. Після її смерті відкрилась спадщина, зокрема на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняла позивач, оскільки постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позивач у визначений законом строк подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] , однак оформити спадкові права на вказане вище нерухоме майно не має можливості у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на житловий будинок. При цьому позивач зазначає, що згідно з договором від 03.05.1957 про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, посвідченим Державною міською нотаріальною конторою та зареєстрованим в реєстрі за № П-695, [PERSON] надано у безстрокове користування земельну ділянку площею 600 кв. м на [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності. Так само згідно з рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради депутатів трудящих № 876 від 28.10.1958 закріплено за [PERSON] земельну ділянку площею 600 кв. м для індивідуального будівництва на [ADDRESS] . У подальшому номер будинку був змінений з «12а» на «14». За таких підстав позивач просить визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, загальною площею 122,2 кв. м та житловою площею 50,8 кв. м, з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка помела [INFO] . 24.10.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 21.11.2022 та визначений учасникам справи строк для подання заяв по суті справи. 15.11.2022 через канцелярію Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області представник відповідача Тернопільської міської ради подав відзив, в якому позов не визнала та просила у позові відмовити повністю. Відзив мотивований тим, що позивач безпідставно посилається на положення ч. 1 ст. 1276 ЦК України про спадкову трансмісію, оскільки вказана норма застосовується у випадку, якщо спадкоємець помер і не встиг прийняти спадщину. Проте у позовній заяві зазначено, що матір позивача після смерті батька позивача прийняла спадщину як дружина померлого, оскільки постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, але не оформила своє право. Також представник відповідача зауважує, що у позові позивач зазначає, що її батьки були подружжям, однак не враховує цього для визначення часток спадкоємців на спірне майно. Крім цього, представник відповідача зазначив, що наявні розбіжності у житловій площі спірного будинку, зокрема з наданого позивачем договору вбачається, що житлова площа становить 24,5 кв. м, проте у технічному паспорті така площа становить 50,8 кв. м. Також наявні відомості про прибудову площею 83 кв. м, однак інформація про законність цієї прибудови відсутня. Так само відсутні докази, які б підтверджували, що спірний житловий будинок зданий в експлуатацію. 21.11.2022 засобами електронного зв`язку до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача адвокат Бачинська Н.О. вважає, що твердження відповідача щодо безпідставності позову є необґрунтованими, оскільки позивач вже прийняла спадщину після смерті її батьків, однак через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину саме на дане нерухоме майно. Щодо посилання на положення ч. 1 ст. 1276 ЦК України представник позивача зазначила, що помилково зробила посилання на зазначену вище норму закону. При цьому щодо твердження про невірне визначення часток спадкоємців на спірне майно зазначила, що на час придбання земельної ділянки під забудову не було презумпції спільності власності подружжя. Так само законною є прибудова, оскільки рішенням № 326 виконкому Тернопільської міської Ради депутатів трудящих від 27.04.1972 «Про дозвіл добудови до індивідуальних житлових будинків» дозволено [PERSON] провести добудову ванни та веранди зі сторони дворового фасаду. При цьому житловий будинок побудований [PERSON] в межах виділеної йому площі, а поданий позивачем технічний паспорт відповідає технічному паспорту, який виготовлявся 08.04.1993 на замовлення [PERSON] 21.11.2022 витребувано додаткові докази, оголошено перерву у підготовчому засіданні до 12.12.2022. 12.12.2022 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 19.01.2023 у зв`язку з неподанням суду витребуваних доказів. 19.01.2023 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 14.02.2023. У судовому засіданні 14.02.2023 представник позивача адвокат Бачинська Н.О. позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, та просила позов задовольнити повністю. У судове засідання 14.02.2023 позивач [PERSON] не з`явилася, однак приймає участь у судовому процесі через свого представника. У судове засідання 14.02.2023 уповноважений представник відповідача Тернопільської міської ради, належним чином повідомлений про дату, час та місце цього судового засідання, не з`явилась без повідомлення про причини неявки. Заяв чи клопотань на день розгляду справи від представника відповідача не надходило. У судове засідання 14.02.2023 третя особа державний нотаріус Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Попіль З.З. не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі, питання щодо можливості задоволення позову залишила на розсуд суду. \~ \~ \~ \~Указане відповідно до ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що відповідно до копії рішення виконавчого комітету Тернопільської міської Ради депутатів трудящих № 876 від 28.10.1953 «Про закріплення земельної ділянки для індивідуального садівництва за гр. [PERSON] » вирішено закріпити земельну ділянку площею 600 кв. м для індивідуального будівництва за [PERSON] на [ADDRESS] (а.с. 32). Згідно з Договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності з кількістю кімнат від однієї до п`яти від 26.04.1957, відповідно до рішення виконавчого комітету Тернопільської міської Ради депутатів трудящих № 876 від 28.10.1953 про відведення земельної ділянки [PERSON] надано право на безстрокове використання земельної ділянки на [ADDRESS] загальною площею 600 кв. м відповідно до плану земельної ділянки для будівництва житлового будинку площею 24,50 кв. м, сараю, вбиральні та сміттєвого ящика (а.с. 14-16). Відповідно до повідомлення домоуправління № 5 від 09.02.1966 (а.с. 33) [PERSON] рекомендовано змінити номерний знак будинку з «12а» на «14», про що внести відповідні зміни в домову книгу, реєстраційну справу, а також у відділі міліції та бюро технічної інвентаризації. Крім цього, відповідно до копії рішення виконавчого комітету Тернопільської міської Ради депутатів трудящих № 326 від 27.04.1972 «Про дозвіл добудови до індивідуальних житлових будинків» [PERSON] надано дозвіл на проведення добудови ванни та веранди до індивідуального житлового будинку зі сторони дворового фасаду на [ADDRESS] (а.с. 62 зв.). З копії технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 08.04.1993 (а.с. 63-67) вбачається, що у 1958 та у 1982 роках [PERSON] за вказаною вище адресою здійснив будівгицтво житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Загальна площа житлового будинку становить 122,2 кв. м, з яких: житлова площа 50,8 кв. м; допоміжна площа 31,8 кв. м; підвал 4,9 кв. м. При цьому згідно з довідкою ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» № 424 від 10.02.2022 (а.с. 17) станом на 29.12.2012 право власності на будинковолодіння, що розташоване на [ADDRESS] , в бюро не зареєстровано. Відповідно до\~ч.\~1,\~2\~ст.\~376\~ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Так, умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відтак самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду, земельну ділянку. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 557/1209/16-ц, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18. Так само у листі Вищого господарського суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що до 2004 року нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. У п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва. Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30.12.2004) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Згідно з п. 84 постанови документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05.09.1992. Також відповідно до п. 42 вказаного вище Порядку документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05.08.1992, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Системний аналіз зазначених вище положень свідчить про те, що до 05.08.1992 законодавець не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на той час, не пов`язувало виникнення права власності на житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами з державною реєстрацією такого права. Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна і містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що предметом доказування у даній справі є обставини щодо часу будівництва спірного житлового будинку з господарськими спорудами та оформлення на них технічного паспорту, якщо відповідне будівництво закінчено до 05.08.1992. Таке тлумачення норм права узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 607/16873/18. Так, позивачем доведено, що завершення будівництва житлового будинку відбулось у 1958 році, а завершення будівництва господарських будівель і споруд мало місце у 1982 році Указане підтверджується копією технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 08.04.1993 (а.с. 63-67). Указані обставини свідчать про те, що будівництво житлового будинку з господарськими спорудами на [ADDRESS] завершилось до 05.08.1992, а відтак єдиним документом, який засвідчує факт існування такого об`єкта нерухомого майна є технічний паспорт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. При цьому суд звертає увагу, що повторно виготовлений 28.04.2022 на замовлення позивача технічний паспорт на будинок садибного типу на [ADDRESS] (а.с. 18-28) є аналогічним за технічними характеристиками до технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 08.04.1993 (а.с. 63-67), що свідчить про те, що такий об`єкт нерухомого майна не зазнав суттєвих змін, в тому числі перебудови, реконструкції тощо. Відтак суд встановив, що станом на 05.08.1992 [PERSON] завершив будівництво житлового будинку з господарськими спорудами на [ADDRESS] , виготовив на такий об`єкт нерухомості технічний паспорт, а відтак набув право власності на дане нерухоме майно, оскільки згідно з вимогами законодавства, яке було чинним на той час, прийняття такого житлового будинку в експлуатацію не вимагалось. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (ст. 1296, 1297\~ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с. 11). Після його смерті відкрилась спадщина, у тому числі на належний йому житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , право власності на який [PERSON] набув, хоча і не встиг здійснити державну реєстрацію такого майна. При цьому суд відхиляє доводи відповідача про те, що спірний житловий будинок на момент смерті [PERSON] був спільною власністю подружжя, а тому спадкове майно складалось лише з 1/2 частки вказаного нерухомого майна. Так, як встановлено судом вище, земельна ділянка для будівництва індивідуального житлового будинку надана особисто [PERSON] у безстрокове користування 26.04.1957 згідно з Договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності з кількістю кімнат від однієї до п`яти (а.с. 14-16). З урахування викладених обставин при визначенні права власності на спірне майно, у тому числі чи є таке майно спільною власністю подружжя, необхідно застосувати положення закону, які діяли станом на момент виникнення спірних правовідносин. Станом на 1957 рік діяв «Кодекс законів про акти громадянського стану, шлюбне, сімейне і опікунське право РРФСР» від 22.10.1918, який передбачав роздільність майна подружжя, а відтак майно, яке було придбане під час шлюбу, було власністю того з подружжя, який його придбав на свої кошти. За таких обставин суд доходить висновку, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належав виключно [PERSON] . Так, згідно з ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1269 УК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Суд встановив, що спадкоємцями після смерті [PERSON] за законом були його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с. 9), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану № 00034005834 від 03.12.2021 (а.с. 10) та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 8). Так, з матеріалів спадкової справи, зокрема, з постанови державного нотаріуса Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Попіль З.З. (а.с. 97) вбачається, що [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини, а [PERSON] прийняла спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем. Таким чином [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] , в тому числі по 1/2 частки житлового будинку з господарськими спорудами на [ADDRESS] . Поряд з цим суд встановив, що [PERSON] не встигла оформити свої спадкові права після смерті [PERSON] , оскільки [INFO] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 12). Частина 5 ст. 1268 ЦК України визначає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відтак після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається, зокрема, з 1/2 частки житлового будинку з господарськими спорудами на [ADDRESS] , яку [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] . Як вбачається з матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] , єдиним спадкоємцем останньої за законом є [PERSON] , яка прийняла спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на день відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, що підтверджується довідкою ПП «Східний масив» № 1/422 від 09.09.2021 (а.с. 103). Разом з тим постановою державного нотаріуса Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Попіль З.З. від 07.10.2022 (а.с. 97) позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцям. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ураховуючи, що суд дійшов висновку, що [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] ,\~а також успадкувала після смерті [PERSON] право власності на 1/2 частку вказаного вище нерухомого майна, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частку вказаного нерухомого майна в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а також шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частку вказаного нерухомого майна в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Такий висновок суду також відповідає принципу справедливості, визначеному цивільним процесуальним законом, оскільки, як встановив суд, інші спадкоємці після смерті [PERSON] та [PERSON] , крім позивача, відсутні, а відтак прийняття рішення інакшого, ніж задоволення позову, призведе до непропорційного втручання у право позивача спадкувати нерухоме майно після смерті своїх батьків.

Outcome: approved