Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] звернулася до Кіцманського районного суду Чернівецької області із позовом до виконавчого комітету Кіцманської міської ради Чернівецького району Чернівевцької області с.Іванківці, [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] в с.Іванківці Чернівецького району помер її батько [PERSON] , який ще при житті 14.08.1997 року склав на неї заповіт, яким все своє майно заповідав їй та брату у рівних частинах. Посилається на те, що [INFO] її брат [PERSON] помер, вона хоронила брата, доглядає за могилами брата та батьків, доглядає за господарством, підтримує господарство в належному стані. Крім цього, зазначає, що на даний час вона хоче оформити на себе право власності на вказане господарство. Також вказує на те, що у встановлений законом строк прийняла спадкове майно, однак через відсутність правовстановлюючих документів на будівлі, оформити спадщину в нотаріальній конторі не вдалося. За таких обставин, з посиланням на норми закону, просить визнати за нею право власності на спадкове майно (а.с.2-18). Відзив на позовну заяву відповідачами у встановлений судом термін не подано. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 12.01.2023 прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 02.02.2023 (а.с.19). Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02.02.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.02.2023 У засідання позивач [PERSON] не прибула, однак 02.02.2023 скерувала заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити позов, крім того просила розглядати справу без її участі. Представник відповідача виконавчого комітету Кіцманської міської ради Чернівецького району Чернівецької області у судове засідання не прибув, однак на адресу суду 26.01.2023 скерував письмову заявиу у якій зазначив, що позовні вимоги визнаєь в повному обсязі. Крім того, просив розглянути справу за відсутності представника міської ради. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, проте була належним чином повідомлена про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про її виклик на офіційному сайті суду, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положеннямст. 280 ЦПК Українита про що судом постановлена ухвала. Частиною 3ст. 211 ЦПК Українипередбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. У відповідності до положень ч.2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимогст.263 ЦПК України, дійшов висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступних підстав. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.09.1997, виданого виконавчим комітетом Іванковецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, [PERSON] (батько позивачки) помер [INFO] , про що складено відповідний актовий запис №17 (а.с.14). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.07.1997, виданого виконавчим комітетом Іванковецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, [PERSON] (мати позивачки) померла [INFO] , про що складено відповідний актовий запис №13 (а.с.15). Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.11.2020, виданого виконавчим комітетом Іванковецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, стверджується, що [PERSON] (брат позивачки) помер [INFO] , про що складено відповідний актовий запис №13 (а.с.16). Відповідно до копії свідоцтва про народження позивачки [PERSON] серія [NUMBER] від 17.05.2000 року стверджується, що батьками останньої були [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 03.11.1979 року стверджується, що позивачка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.13). Відповідно до заповіту від 14.08.1997 року, посвідченого секретарем Іванковецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області 14.08.1997, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: « Все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, в тому числі присадибна земельна ділянка, належний мені в колгоспі «Прогрес» с.Іванківці Кіцманського району земельний пай та житловий будинок зі всіма господарськими та побутовими будівлями і спорудами і взагалі все те, що мені буде належати на день смерті і на що я за законом матиму право заповідаю дочці [PERSON] та сину [PERSON] рівними частинами» (а.с.11). Згідно Довідки №52 від 09.12.2022 року, виданої виконавчим комітетом Кіцманської міської ради вбачається, що згідно запису в по господарській книзі №3 за 1996-2000 роки, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , був головою господарства за особовим рахунком № [NUMBER] в [ADDRESS] по день смерті [INFO] (а.с.10). Згідно довідки характеристики на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , виготовлений станом на 16.11.2022, характеристики на будинок, встановлено, що житловий будинок складається з:житлового будинку літ. «А-І», загальною площею 41,50 кв.м., житловою площею 32,10 кв.м., літньої кухні літ «Б», сараів літ. «В, Г, Д, Е», погребу літ. «Пг», вбиральні літ. «Ж», колодязя літ. «К», огорожі літ. «№1,2», загальною вартістю180256 гривень (а.с.6-8). Відповідно до висновку про вартість об`єкту оцінки, виготовленого оцінювачем [PERSON] станом на 22.11.2022, ринкова вартість житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями, спорудами на [ADDRESS] 180256 грн.(а.с.9) У відповідності до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої державним нотаріусом Кіцманської нотаріальної контори Беженар А.М., спадкоємиці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] , що належав [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують реєстрацію права власності на цей житловий будинок (а.с.17) Норми права, які застосував суд. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, у відповідності до вимог ст.ст.12,13 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст.49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. В силу п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Виходячи із змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Зважаючи на вимоги ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його . Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1ст. 1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1ст. 1221 ЦК України). Згідно ч.ч.1,2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Крім того, згідно із положеннями ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 ЦК України. Статтею 1261 ЦК України визначено, що діти спадкодавця та той з подружжя, що його пережив та батьки, відносяться до першої черги спадкоємців за законом. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України). Частиною 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV передбачено, що право на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини 4 статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства яке діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Пунктом 1.3 Тимчасового Положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 (втратило чинність 01 січня 2013 року) було передбачено, що Державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації у межах встановлених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» та підключеними д Реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно пункту 1.8 цього Положення реєстр прав власності на нерухоме майно є єдиною державної інформаційною системою, що містить відомості про зареєстровані права, суб`єктів прав, об`єкти нерухомого майна та незавершеного будівництва (даліоб`єкти, права щодо яких підлягають державній реєстрації), правовстановлюючі документи та документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва. Так, на час будівництва спірного будинку діяла постанова Ради Міністрів УРСР від 12 березня 1981 року № 125 «Про приймання в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» (втратила чинність згідно з постановою КМУ від 15 жовтня 1992 року №587 у зв`язку з прийняттям постанови КМУ від 5 серпня 1992 р. №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення»). Відповідно до п.п. «к» п.2 Постанови передбачалось прийняття в експлуатацію державними приймальними комісіями (призначеними виконкомами районних, міських або районних у містах Рад народних депутатів) жилих будинків, гуртожитків, будинків дитячих дошкільних закладів, загальноосвітніх шкіл, незалежно від їх відомчої належності, а також усіх інших об`єктів житлово-цивільного призначення, які збудовані на кошти міжгосподарських підприємств/організацій у сільському господарстві, а також колгоспів, інших кооперативних та інших організацій або замовниками/забудовниками яких є виконкоми районних, міських або районних у містах Рад народних депутатів. Постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Зазначеною Постановою було встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію об`єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів АРК, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями та погодженням з Держбудом. Крім того, суд зважає і на те, що у відповідності до п.3.1 роз`яснення ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Як роз`яснив Пленум Верховного суду України у п.9 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року, право власності на житловий будинок, збудований громадянами на відведеній в установленому порядку на земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Беручи до уваги зазначені нормативно правові акти, ВССУ у вищезгаданому листі № 24-753/0/4-13 робить висновок, що за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності, в порядку спадкування, на спірні будинки, збудовані до 05.08.92р., на які спадкоємець не отримав правовстановлюючі документи. Таким чином по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Крім того, згідно роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Мотиви з яких виходив суд та оцінка суду. Враховуючи вищезазначені норми Закону, беручи до уваги те, що спадкове майножитловий будинокз господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] побудований у 1963 році, тобто до 05.08.1992 року, та відповідно до даних, які містяться в матеріалах справи, належав померлому [PERSON] , за наявності на такий будинок відповідної технічної документації БТІ, суд вважає за можливе, за наявності відповідних доказів,визнати право власності, в порядку спадкування, на такий будинок, на якийспадкодавець не отримав правовстановлюючі документи. Оскільки прийняття в експлуатацію таких будівель на час збудування житлового будинку (1963р.) час не вимагалося, а записи в погосподарських книгах визнавалися як такі, що підтверджують право власності особи на майно. При цьому, позивач, будучи спадкоємцем за законом (першої черги), спадщину прийняв, оскільки у визначений ЦК України строк подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, однак позбавлений можливості оформити право власності на спадкове майно через відсутність правовстановлюючого документа на будівлі. Суд бере до уваги те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи те, що позивач позбавлений можливості визнати право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що входить до складу спадщини, у позасудовому порядку,

Outcome: approved