Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що відповідно до укладеного договору № ODMLGK01420631 від 27.12.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 12 600,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27.12.2022 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватись в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залучення позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та понесення витрат по сплаті податків та інших обов`язкових платежів з цих коштів. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач [PERSON] на станом на07.11.2013 року мав заборгованість у розмірі 14 613,67 доларів США, яка складається з наступного: 12 064,33 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 1236,37 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 223,39 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 363,89 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафів відповідно до договору 31,29 доларів США(фіксована частина), 694,40 доларів США(процентна складова. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідач 27.12.2007 уклали договір іпотеки № ODMLGK01420631, договір іпотеки згідно до якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: садовий будинок загальною площею 33.10, житловою площею 22.60 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 90900 грн. 00 коп.. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № ODMLGK01420631 від 27.12.2007 просять звернути стягнення на зазначений садовий будинок, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки та виселити [PERSON] та інших осіб які зареєстровані та/або проживають у вказаному будинку. Ухвалою 13 грудня 2013 року у справі відкрито справі відкрито провадження. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 травня 2014 року задоволено позовні вимоги заявлені ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у повному обсязі.03 березня 2020 року. Ухвалою від 03.03.2020 року заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 травня 2014 року у справі №504/4391/13-ц позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення звернення на предмет іпотеки скасовано справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні зі стадії підготовчого провадження. 14 квітня 2020 року представником відповідача адвокатом Бовра Д.Ю. надано відзив на позовну заяву у відповідності до якого заперечував проти задоволення позовних вимог. Вказує що відповідачем здійснювались регулярні виплати за кредитним договором та погашено заборгованість мінімум на суму 11 288,33 доларів США та загальна сума погашення за розрахунком представника відповідача сягає 16 341,67 доларів США. Крім того відповідач зазначає, що у порушення договору про іпотеку відповідач не направив йому вимогу про усунення порушень, а вимога яка додана до позовної заяви направлена банком на хибну адресу. Окремою підставою для відмови у задоволенні вимог позивача представник відповідача зазначає не вірно обраний спосіб захисту . В судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про проведення розгляду справи у відсутності сторони позивача . Представник відповідача та відповідач будучи належним чином повідомленими про дату та час судового засідання не з`явився клопотань про відкладення судового засідання до суд не подав. Дослідивши матеріали справи, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити по наступним підставам. Так, в судовому засіданні встановлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, що 277.12.2007 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір ODMLGK01420631, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 27.12.2007 по 27.12.2022, включно, у вигляді не поновлювана лінія у розмірі 12\~600,00 доларів США на наступні цілі: придбання нерухомості, а також 2295,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3,2:2.7 Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0.92% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2.00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0.20% від суми виданого кредиту щомісяця в Період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.10 Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2. даного Договору.. Відповідач [PERSON] ознайомлений з додатком № 1 до кредитного договору «Загальна вартість кредиту». В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідач 27.12.2007 уклали договір іпотеки № ODMLGK01420631 згідно до якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: садовий будинок загальною площею 33.10, житловою площею 22.60 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 90900 грн. 00 коп. Через неналежне виконання позичальником кредитних зобов`язань, станом на згідно до наданого позивачем розрахунку 07.11.2013 утворилась заборгованість у розмірі 14 613,67 доларів США, яка складається з наступного: 12 064,33 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 1236,37 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 223,39 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 363,89 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафів відповідно до договору 31,29 доларів США(фіксована частина), 694,40 доларів США(процентна складова). Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1ст.13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Також в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011, заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015). Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. За положеннями ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та рішення суду. Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено главою 49\~«Забезпечення виконання\~зобов`язання»\~Цивільного кодексу\~України та Законом України «Про іпотеку». Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12цьогоЗакону (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», частиною другою якої, у редакції на дату ухвалення рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, відповідно до п.24 договору іпотеки квартири № ODMLGK01420631 від 27.12.2007 року, укладеного між сторонами слідує, що позивач вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку порушення кредитного договору позичальником або цього договору іпотекодавцями, після направлення іпотекодавцям і позичальнику письмової вимоги про усунення порушення та якщо протягом тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишиться без задоволення, однак будь-яких доказів того, що позивачем було отримано вимогу позивача. Також судом встановлено слушність зауваження представника відповідача про направлення вимоги за помилковою адресою « [ADDRESS] » замісіть вірної адреси реєстрації відповідача « [INFO] » , що безумовно могло стати підставою неотримання [PERSON] вимоги. Таким чином не переконавшись у отриманні відповідачем вимоги та надіславши за помилковою адресою банк передчасно ініціював процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. Також, згідно з п.29 вказаного договору, позивач та відповідачі погодилися, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя, тобто позивача, може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний повідомити іпотекодавця; або продажу предмету іпотеки будь-якій особі та в будь-якій спосіб, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити усі необхідні дії від імені іпотекодавця, у т.ч. отримати витяг з державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Разом з тим, позивачем не надано доказів, що він звертався до відповідачів з питання вирішення вищевказаного питання і отримав відмову, тобто існують будь-які перешкоди для реалізації предмета іпотеки у вищевказаному порядку, що свідчить про помилкове бажання позивача захистити в судовому порядку його право, яке ніхто не оспорює, що є підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині. Вказане відповідає правовій позиції, викладеній в п.42 постанови Великої Палати ВСУ від 12.06.2019 у справі 205/578/14-ц. При таких обставинах, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення вимог позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні, тому у задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити. Також, відповідно до ч.ч.2, 3 ст.40 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Разом з тим, враховуючи встановлену судом безпідставність пред`явленої позивачем вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, у задоволенні похідних вимог про виселення також слід відмовити. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір слід віднести на його рахунок. На підставі ст.109 ЖК УРСР, ст.ст.16, 316, 317, 318, 328\~ЦК України та

Outcome: dismissed