Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

15.09.2021 до Червонозаводського районного суду міста Харкова від представника комунального підприємства «Харківводоканал» Панасенко І.О. надійшла позовна заява з вимогами: стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість в сумі 30883 грн 38 к., із них: 15015 грн 73 к. заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.12.2017 по 31.07.2021; 12306 грн 67 к. заборгованість за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.07.2017 по 31.07.2021; 2563 грн. 68 к. інфляційні втрати; 997 грн. 30 к. 3% річних від простроченої суми; судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, облік нарахувань та оплат за які здійснюються за абонентським особовим рахунком № [NUMBER] . В порушення обов`язку щодо своєчасної оплати наданих послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, відповідачі належним чином не виконували зобов`язань з оплати наданих послуг, в зв`язку з чим за ними утворилася заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.12.2017 по 31.07.2021 у розмірі 15015,73 грн; заборгованість за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.07.2017 по 31.07.2021 у розмірі 12306,67 грн. Окрім зазначеної суми заборгованості, відповідачам нараховані суми інфляційних витрат за час прострочення заборгованості у розмірі 2563,68 грн та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 997,30 грн. Позивач зазначив, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржників за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідачі відзиву на позовну заяву не надали. Відповідно до частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідачів не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки не повідомили. Відповідно до частини 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідачі не з`явилися в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомили, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином відповідно до положень пункту 4 частини 8, частини 11 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. У зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які надаються КП «Харківводоканал» за вказаною адресою. Згідно статті 67 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до статті 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до статті 64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договорів найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями. Приписами пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім, випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Згідно статті 162 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного суду, викладеної у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 7128916/17-ц, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. З матеріалів справи встановлено, що відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого водопостачання та водовідведення не виконували, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносили, внаслідок чого у них перед позивачем утворилась заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.12.2017 по 31.07.2021 у розмірі 15015,73 грн; заборгованість за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.07.2017 по 31.07.2021 у розмірі 12306,67 грн. Обґрунтування зазначеної заборгованості міститься у розрахунку, який долучений до позовної заяви, де зазначено інформацію щодо об`єму поставлених відповідачам послуг, їх вартість, згідно встановлених тарифів, а також відображено всі здійснені відповідачами оплати. Суд погоджується з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, оскільки вважає його обґрунтованим, таким, що відповідає вимогам закону, а відповідачі всупереч вимогам частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, не надали належних та допустимих доказів на спростування зазначеного розрахунку. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною третьою статті 267 Цивільного кодексу України закріплено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Враховуючи, що відповідачі належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконали, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь КП «Харківводоканал» заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.12.2017 по 31.07.2021 у розмірі 15015,73 грн; заборгованість за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.07.2017 по 31.07.2021 у розмірі 12306,67 грн. В даному випадку суд позбавлений можливості застосувати позовну давність, оскільки заяви від сторони у спорі про застосування позовної давності не надходили. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Положеннями частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України установлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частин 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За приписами частини 1 статті 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частин 1, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У зв`язку із простроченням відповідачами сплати комунальних послуг позивачем нараховано 2563,68 грн - індексу інфляції за час прострочення та 997,30 грн - 3% річних від простроченої суми. Наведені обставини, підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме: розрахунком заборгованості, розрахунком 3 % річних та індексу інфляції. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що під час розрахунку заборгованості за спожиті послуги з централізованого водопостачання та водовідведення позивачем застосовані нормативно-правові акти, які підлягають застосуванню. Позивачем також правильно застосовані приписи статті 625 Цивільного кодексу України щодо зобов`язання боржника сплатити інфляційні втрати та 3% річних в разі прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи, що відповідачі належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконали, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь КП «Харківводоканал» заборгованості у розмірі 30883,38 грн, з яких: заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.12.2017 по 31.07.2021 у розмірі 15015,73 грн; заборгованість за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.07.2017 по 31.07.2021 у розмірі 12306,67 грн.; інфляційні витрати - 2563,68 грн; три відсотки річних 997,30 грн. Згідно вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати в розмірі 2270,00 грн підлягають стягненню пропорційно з відповідачів.

Outcome: approved