Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

[PERSON] в особі представника адвоката Натхи М.С. звернувся до суду із зазначеною позовною заявою про визнання частково недійсним договору застави. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05.11.2012 року [PERSON] (далі за текстом - позивач) було уповноважено нотаріально посвідченою довіреністю, зареєстрованою в реєстрі за № 16609 [PERSON] представляти інтереси позивача та надано певний обсяг прав щодо розпорядження транспортним засобом, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , автомобіля марки LAND ROVER, модель FREELANDER, 2012 року випуску, кольору синього, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , тип ТЗ - Легковий універсал-В, виданого ВВНТПРЕДЦБДР та АС при МВС України 02.11.2021, реєстраційний номер [NUMBER] (далі за текстом - ТЗ/Предмет застави). 07.11.2013 ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» (далі за текстом - Заставодержатель) і Позивач (сторона договору Заставодавець), інтереси якого представляв Бондарчук Дмитро Іванович (представник за довіреністю) та ТОВ «Київське агентство повітряних сполучень» (далі за текстом - Позичальник) уклали нотаріально посвідчений договір застави (далі за текстом - Договір). Відповідно до Договору про надання кредитної лінії № 1310-46 від 25 жовтня 2013 року (далі за текстом - Кредитний договір), укладеного між Заставодержателем та Позичальником, Заставодержатель відкрив Позичальнику відкличну відновлювальну кредитну лінію з лімітом заборгованості у розмірі 1 500 000,00 (Один мільйон п`ятсот тисяч) грн. 00 коп.. Згідно п.1.4. в забезпечення виконання основного зобов`язання за Кредитним договором Заставодавець надає Заставодержателю в заставу належний йому на праві власності ТЗ. Пунктом 1.5. узгоджена сторонами оціночна вартість Предмета застави становить 375 100,00 (Триста сімдесят п`ять тисяч сто) гривень 00 копійок. У подальшому, ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП» (далі за текстом - Відповідач) звернулося до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про заміну стягувача - (ПАТ «ЕНЕРГОБАНК») правонаступником. Ухвалою по справі № 754/13345/15-ц від 02.06.2020, заяву представника Відповідача про заміну сторони у виконавчому провадженні, шляхом заміни стягувача його правонаступником було задоволено. 18.08.2020 Державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Горбатовським І.А. було постановлено постанову про арешт коштів боржника, на підставі чого на банківські рахунки позивача були накладені арешти на рахунки. Так з моменту накладення арештів на рахунки позивача, останньому стало відомо про дану ситуацію. Позивач не погоджується з пунктами договору на підставі яких на нього повинен бути накладений штраф щодо страхування ТЗ, щодо відповідальності за ризик знищення майна коли воно на момент укладення договору застави вже було передано по довіреності іншим особам, а також те що Предмет застави не перебуває у розпорядженні чи користуванні третіх осіб. Довіреність видана на [PERSON] містить повноваження відповідно до яких представник міг право розпоряджатися ТЗ, однак не містить повноважень щодо укладення договору застави в інтересах позивача та на умовах, які були викладені в договорі застави. На думку позивача, уклавши договір застави, представник з власної ініціативи розширив межі наданих йому повноважень які не були передбачені довіреністю. Укладення договору застави на нижчевказаних умовах ніяк не відповідає волевиявленню і внутрішній волі позивача. Позивач звертає увагу суду, що сам договір застави був укладений представником від імені позивача й в подальшому Позичальник - а саме компанія представника - ТОВ «Київське агентство повітряних сполучень» отримувала позику під заставу ТЗ. Також, згаданий договір застави був укладений в інтересах самого представника та підконтрольної йому юридичної особи. Тобто, договір застави був укладений ніяк не в інтересах та не на користь позивача, однак з невідомих підстав позивач повинен за договором застави зобов`язаний виконувати пункти договору застави. Позивач вважає, що вказаний договір застави був укладений лише в інтересах самого представника, однак відповідальність була неправомірно покладена на позивача, хоча логічним є те, що таку відповідальність повинен нести Позичальник або сам представник. Дане свідчить, що представник діяв недобросовісно та нерозумно. Дане вказує на те, що укладення договору застави було здійснено з перевищеннями повноважень, тим паче вказаний правочин не був схвалений позивачем. Тобто, Позивачу не було відомо, що на нього за умовами договору застави який ним не підписувався та який був укладений від його імені, будуть покладені негативні наслідки. Також, позивачу не було відомо, що саме він несе відповідальність згідно п. 6.5. за ризик випадкової загибелі чи пошкодження Предмету застави перед третіми особами, а саме перед відповідачем. Позивач вважає, що часткове задоволення позову не відновить порушені права, свободи та інтереси Позивача, а тому слід задовольнити позов у повному обсязі. Просив суд: Визнати частково недійсним нотаріальний договір застави від 07.11.2013 року, посвідчений Оніщук О.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі № 14023, а саме: 1.1. пункт 1.6. Заставодавець свідчить, що на момент укладання цього Договору Заставодавець є належним власником Предмету застави ніяким чином не обмежений у розпорядженні ним, Предмет застави нікому будь-яким способом не відчужено, не заставлено іншим особам, не передано в оренду, найм, користування на будь-яких інших підставах, він не є предметом судового спору і не перебуває під арештом та у податковій заставі, ніякі треті особи не мають на нього будь-яких прав, не обтяжений будь-якими боргами чи зобов`язаннями; 1.2. пункт 2.1.4. Заставодавець зобов`язується: на період фактичної дії цього Договору застрахувати за свій рахунок Предмет застави на його повну вартість, але не менше за ту, що визначена в п. 1.5. цього Договору, на користь Заставодержателя. За невиконання чи неналежне виконання даного пункту Договору Заставодержатель має право вимагати від Заставодавця сплати штрафу у розмірі 7% від суми одержаного Кредиту; 1.3. пункт 6.5. Ризик випадкової загибелі чи пошкодження Предмету застави несе Заставодавець. Ухвалою суду від 06.12.2021 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання. Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в яких просив відмовити позивачу повністю у задоволенні його позовних вимог, оскільки вони є необґрунтованими. В судове засідання позивач або його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилали, про причини неявки суд не повідомили, причини їх неявки в судове засідання визнано неповажними. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити у задоволенні позову, підтримав відзив на позов. Треті особи в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Поняття та види правочинів унормовані статтею 202 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) відповідно до приписів зазначеної норми ЦК України, одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами (ч. 3 ст. 202 ЦК України). Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Довіреність є одностороннім правочином, на який поширюються загальні положення ЦК України щодо правочинів. Відповідно до статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси посвідчують правочини (договори, довіреності тощо). Статтею 215 ЦК України встановлено підстави недійсності правочину. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Кодексу. Посвідчені нотаріусами довіреності, а також передоручення за ними, припинення їх дії підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиному реєстрі довіреностей у порядку, встановленому Положенням про Єдиний реєстр довіреностей, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 28.12.2006 № 111/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28.12.2006 за № 1378/13252. З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявність дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення. Чинним законодавством визначено, що правочин (його частина) може бути недійсним лише з підстав, передбачених законом. Крім того, статтею 249 ЦК України встановлено, що особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною. Особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна -встановити дійсні обставини справи. Згідно із ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи вбачається, що в забезпечення виконання зобов`язань за Договором про надання кредитної лінії № 1310-46 від 25.10.2013 року (надалі - Кредитний договір), 07.11.2013 року між ПАТ «Енергобанк» та [PERSON] , від імені та інтересах якого [PERSON] , на підставі довіреності, посвідченої 05.11.2012, ПН КМНО Оніщук О.І., був укладений Договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оніщук О.І. за реєстровим № 14023. Відповідно до умов Договору застави позивач передав Банку у заставу належне йому на праві власності рухоме майно, а саме автомобіль марка LAND ROVER, модель FREELANDER, тип легковий універсал-В, рік випуску 2012, колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно з рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.02.2016 у цивільній справі № 754/13345/15-ц, задоволено позов ПАТ «Енергобанк» до [PERSON] , треті особи: ТОВ «Київське агентство повітряних сполучень», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Оніщук О.І., про звернення стягнення на залежний [PERSON] автомобіль: марка LAND ROVER, модель FREELANDER, тип легковий універсал-В, рік випуску 2012, колір синій, із способом його реалізації шляхом проведення публічних торгів у порядку виконавчого провадження із початковою ціною, що буде визначена в процесі виконавчого провадження, в рахунок часткового погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Київське агентство повітряних сполучень» (ідентифікаційний код 32253460) перед ПАТ «Енергобанк» (04071, вул. Воздвиженська, 56, ідентифікаційний код 19357762), яка виникла на підставі Договору про надання кредитної лінії № 1310-46 від 25.10.2013, і становить станом на 03.08.2015 року 2855431,51 грн., з яких: 1 500 000, 00 грн. - прострочена заборгованість по кредиту; 627 657,44 грн. - прострочена заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами; 531 739, 73 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 196 034, 35 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів (надалі - Рішення про звернення стягнення). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02.06.2020 року у справі № 754/13345/15-ц заяву представника ТОВ «Кредіт Інвестмент Груп» про заміну сторони у виконавчому провадженні № 50681467, шляхом заміни стягувача його правонаступником задоволено та замінено сторону у виконавчому листі по виконанню вищевказаного рішення про звернення стягнення. 18.08.2020 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ було винесено Постанову про накладення арешту на рахунки та кошти боржника. Як вбачається з матеріалів справи 05.11.2012 [PERSON] , за попередньою домовленістю з [PERSON] , було оформлено довіреність на право керування та розпорядження (продавати, міняти, здавати в оренду, заставляти в забезпечення зобов`язань будь-яких осіб) автомобіль марки LAND ROVER, модель FREELANDER, тип легковий універсал-В, рік випуску 2012, колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оніщук О.І. за реєстровим № 16609. При цьому нотаріусом роз`яснено сторонам зміст ст.ст. 244, 247-250 Цивільного кодексу України та те, що «...дана довіреність не тягне за собою перехід права власності на транспортний засіб...». Крім того, дана довіреність видана з правом передоручення строком на три роки та дійсна до 15.11.2015, якщо не буде скасована [PERSON] раніше цього терміну у встановленому для цього порядку чи припинена з інших підстав, передбачених цивільним законодавством України. Отже, за наявних обставин довіреність, була укладена у відповідності законодавства України щодо такого виду правочину. Як установлено в судовому засіданні, жодних дій щодо відкликання, встановлення недійсності, збоку довірителя а ні протягом строку на який було видано довіреність, а ні строку позовної давності щодо оскарження такого виду правочину не вчинялось. Відповідно до умов Договору застави позивач зобов`язався у порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором, повертати грошові кошти у сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та Договором застави. Згідно із ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачає право Банку звернути стягнення на предмет застави в разі порушення забезпеченого заставою зобов`язання. Згідно із п. 3.2 Договору застави звернення стягнення на предмет застави здійснюється, у тому числі, на підставі рішення суду. Враховуючи вищевказані норми діючого законодавства відповідач як заставодержатель був змушений на підставі ч. 2, 3 ст. 16 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про заставу», ч. 2 ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» захистити свої майнові права, звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 вільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, позивач, звертаючись із даним позовом до суду з вимогою про визнання частково недійсним договору, зобов`язаний довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними на момент їх вчинення і настання відповідних наслідків. Враховуючи відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів того, що договір застави є частково недійсним, відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем або третіми особами не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed