Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом у якому просить - визнати недійсними: електронні торги, організовані та проведені Державним підприємством «Сетам», 01.12.2020р. по лоту № 452314, з реалізації нерухомого майна: нежитлове приміщення - будівля магазину « [INFO] » № 9 , загальною площею 69,1 кв. м., розташований за адресою: [ADDRESS] ; протокол № 514374 проведення електронних торгів від 01.12.2020 року, складений державним підприємством «Сетам», з реалізації нерухомого майна: нежитлове приміщення - будівля магазину « [INFO] » № 9 , загальною площею 69,1 кв. м., розташований за адресою: [ADDRESS] ; акт про проведені електронні торги від 08.12.2020 року, складений державним виконавцем, про реалізацію нерухомого майна: нежитлове приміщення - будівля магазину « [INFO] » № 9 , загальною площею 69,1 кв. м., розташований за адресою: [ADDRESS] ; свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 76, видане 09.03.2021 року приватним нотаріусом Юр`ївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Григор`євою О.Л.; скасувати: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 56983360 від 09.03.2021 року, приватний нотаріус Юр`ївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Григор`єва О.Л.; у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису про право власності 40890104; у реєстрі прав власності на нерухоме майно поновити право власності позивача шляхом поновлення запису про державну реєстрацію права власності за позивачем на нежитлове приміщення - магазин « [INFO] » № 9 , загальною площею 69,1 кв. м., розташований [ADDRESS] ; витребувати з володіння [PERSON] нежитлове приміщення - магазин « [INFO] » № 9 , загальною площею 69,1 кв. м., розташований [ADDRESS] . На даний час с. Водяне колишнього Юр`ївського району Дніпропетровської області входить до складу Павлоградського району Дніпропетровської області. Після відкриття провадження у справі, Наказом Мінюсту України від 15.06.2022 року було утворено Павлоградсько-Юр`ївський відділ державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) шляхом злиття Юр`ївського відділу держаної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та Павлоградського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (підтвердження - копія Наказу т. 2 а.с. 109-111). В подальшому орган ДВС було знову реорганізовано в Павлоградсько-Юр`ївський відділ державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (підтвердження - копія Наказу т. 2 а.с. 160-173) - пункт Наказу № 29. Основні доводи позову (т. 1 а.с. 108-116): -у позивача (боржника) було достатнього рухомого майна для погашення наявної заборгованості, натомість стягнення було звернуто на її нерухоме майно; -позивача (боржника) не повідомили про суму оцінки (нерухомого майна), чим позбавили можливості її оспорити; -про відкриття виконавчого провадження, виставлення на продаж належної їй нерухомості позивача (боржника) не повідомляли (поштову кореспонденцію вручали не їй, а особі, яка орендує належне позивачу приміщення). Листи (внаслідок помилки листоноші) надходили на адресу [ADDRESS] , в той час як позивач зареєстрована [ADDRESS] ; -у ЗМІ не було зроблено оголошення про проведення електронних торгів; -в торгах приймав участь лише один учасник, на думку позивача це порушення, оскільки не було конкуренції, а тому майно було продано за стартовою ціною; -позивач не давала дозволу на продаж належної їй нерухомості. На позов представником відповідача (органу ДВС) подано відзив (т. 1 а.с. 161-164), доводи зводяться до наступного: -згідно документів, у позивача (на той час боржника) справді було наявне нерухоме майно (автомобіль), але з 2018 року автомобіль знаходився у розшуку (відшукано автомобіль так і не було). Боржнику [PERSON] було відомо про існування боргу, але вона не скористалась своїм правом і з жовтня 2018 року не пропонувала виконавчій службі, яке саме майно необхідно реалізувати у першу чергу; -помилки в роботі ДВС при відправленні [PERSON] (як боржнику) поштової кореспонденції не було - листи направлялися за адресою реєстрації [PERSON] ([ADDRESS]), з пошти поверталися повідомлення про те, що [PERSON] особисто їх отримувала (на відмітці наявні підписи про особисте вручення); -оцінка спірного об`єкта нерухомості (надана позивачем) сумнівна - не відомо хто її проводив та по якій методі, в наданій оцінці фігурують «покращення» не відомо хто та коли їх робив, в чому вони полягають, оцінка надана позивачем містить не лише вартість самої будівлі, а й земельної ділянки під нею (в той час як продана була лише будівля); -щодо неповідомлення позивача про суму оцінки нерухомості, то це не відповідає дійсності - повідомлення було надіслано; -виставлене на продаж майно може бути продане (згідно діючих норм) і у тому випадку, якщо в торгах приймає участь лише один учасник. В такому випадку, майно продається за стартовою ціною, що і було зроблено; -в законодавстві відсутня норма, яка б зобов`язувала робити оголошення у засобах масової інформації про продаж майна боржників. Така інформація розміщується на відповідному веб-сайті (що і було зроблено), даний сайт є публічним (кожен бажаючий має можливість отримати таку інформацію); -твердження позивача про те, що ДВС припустився порушення (не отримавши у неї дозволу на продаж нерухомості) - безпідставне, оскільки майно було реалізовано в примусовому порядку, оскільки [PERSON] не сплатила заборгованість добровільно. Позивач подала відповідь на відзив (т. 1 а.с. 181-185), доводи зводяться до наступного: -в належних їй магазинах (на території колишнього Юр`ївського району) було багато рухомого майна (торгівельного обладнання), мала рухоме майно в своєму житлі за місцем реєстрації, цього (на переконання позивача) було достатньо щоб сплатити заборгованість, натомість, працівник ДСВ не вжив заходів для його відшукання та звернення стягнення на рухоме майно, хоча зобов`язаний був це зробити; -дублює твердження, що поштова кореспонденція помилково вручалася листоношею не за тією адресою (вручалася буд. [ADDRESS] , а потрібно було за адресою [ADDRESS]); -зазначає, що «при уважному розгляді» співробітник ДВС мав можливість зрозуміти, що на поштових повідомленнях (про вручення листів) стоїть не підпис позивачки, а лише написано її прізвище; співробітник ДВС повинен був прибути на місце проживання позивача (боржника) і з`ясувати питання щодо отримання нею поштових відправлень; -висловлює сумнів у достовірності проведеної ВДВС оцінки об`єкта нерухомості (різниця в 24 рази); -акцентує увагу суду на тому, що в торгах приймав участь лише один учасник і за таких обставин (відсутність конкуренції) майно могло бути продане і за 1 гривню; -позивача (боржника) не було повідомлено про продаж її майна. Вході розгляду справи судом вчинено наступні процесуальні дії: -29.03.2022 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та її розгляд в порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 155); -27.05.2022 року постановлено ухвалу, якою продовжено строк проведення підготовчого провадження (т. 1 а.с. 221); -22.06.2022 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду (т. 1 а.с. 240). В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідача (органу ДВС), відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечували, навели з цього приводу ряд доводів. Відповідач ДП «Сетам» не висловив своєї позиції з приводу позову, свого представника в судове засідання не направив. Третя особа приватний нотаріус Григор`єва О.Л. до суду не з`явилася, від неї надійшла телефонограма - просила провести розгляд справи без її участі (т. 2 а.с. 14). Вислухавши пояснення сторін, розглянувши клопотання, дослідивши матеріали справи, дослідивши оригінал виконавчого провадження № 63360857 (в яке об`єднано усі виконавчі провадження щодо боржника [PERSON] , при цьому суд запропонував учасникам розгляду справи заявляти клопотання про долучення до матеріалів справи завірених копій окремих документів з цього ВП, але таких клопотань від сторони позивача не надійшло), суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як встановлено судом: -Згідно копій договору дарування, витягу з держреєстру правочинів, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (т. 1 а.с. 26-28), громадянка [PERSON] 19.11.2004 року набула у власність магазин « [INFO] », розташований за адресою [ADDRESS] ; -З наданого суду органом ДВС та дослідженого в судовому засіданні зведеного виконавчого провадження та долучених до справи стороною позивача копій постанов державного виконавця (т. 1 а.с. 32-66) слідує, що в провадженні Юр`ївського ВДВС перебувало ряд виконавчих проваджень боржником у яких була позивачка; -З копій протоколу № 514374 проведення електронних торгів (т. 1 а.с. 78-79), акту про проведені електронні торги (т. 1 а.с. 80) вбачається, що 01.12.2020 року було проведено електронні торги, на продаж було виставлено будівлю магазину « [INFO] » № 9 , розташовану за адресою [ADDRESS] . Переможцем торгів стала [PERSON] (одна із відповідачів), яка купила даний об`єкт за стартовою ціною; -Згідно «Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно…» (т. 1 а.с. 81-82), [PERSON] отримала свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів (вказаного вище об`єкта нерухомості) серія та номер 76, виданого 09.03.2021 року. Видавник документу - приватний нотаріус Юр`ївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Григор`єва О.Л. Щодо доводів позивача: Позивач під час розгляду справи не заперечила факту наявності у неї заборгованості і необхідності її сплати, хоча і пояснила суду, що не знала про її існування. Дану непоінформованість пояснила халатним відношенням своєї доньки (яка фактично здійснювала підприємницьку діяльність і не повідомила матір про допущені порушення, існування заборгованості). Довод позивача про наявність у неї значної кількості рухомого майна (зокрема, торгівельного обладнання, майна за місцем реєстрації) на яке слід було звернути стягнення (а не продавати нерухомість) грунтується виключно на її твердженні і не підтверджується жодними доказами (позивачка не скористалася своїм правом надати такі докази, у разі їх наявності, на відповідному етапі розгляду справи). В матеріалах виконавчого провадження фігурує автомобіль позивачки (боржника), однак держвиконавець був позбавлений можливості звернути на нього стягнення, автомобіль було оголошено у розшук. Крім цього, згідно наявного у справі повідомлення (т. 1 а.с. 165), на згаданий автомобіль було накладено арешт. Крім цього, держвиконавець з`ясував, що [PERSON] не отримувала доходів (зарплата-пенсія) з яких можна було б здійснити стягнення, з цього приводу направлялися запити, було отримано відповіді (т. 2 а.с. 193-194). Сама [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що не отримувала грошових доходів у той період. Тобто, органом ДВС вживалися заходи до знаходження рухомого майна (або коштів) боржника для звернення на нього стягнення. Загалом щодо неотримання [PERSON] поштової кореспонденції, яка надсилалася ВДВС - як пояснила суду сама [PERSON] (в судовому засіданні) листи їй повинні були надсилати на адресу [ADDRESS] (за місцем реєстрації), а надходили вони [ADDRESS] . При цьому номери [ADDRESS] , це навіть не два будинки, які стоять на одному сільському подвір`ї, а один єдиний будинок зі спільними стінами та одним дахом фундаментом, але з різними входами - [ADDRESS] (житло) вхід із двору, [ADDRESS] (магазин) вхід з вулиці, табличок з номерами ніколи не було. Так, місцевий листоноша, тобто особа, яка добре орієнтується на місцевості, (у своїй довідці (т. 1 а.с. 77 зворот) пояснила, що не знала, що у даної будівлі є дві адреси). [PERSON] пояснила суду, що приміщення за адресою [ADDRESS] (це приміщення магазину) вона здавала в оренду, листи отримували продавці орендаря, вони й розписувалися в їх отриманні (судове засідання від 08.07.2022 року). Крім цього, в судовому засіданні від 17.02.2023 року [PERSON] пояснила, що орендували на той час приміщення з адресою [ADDRESS] її донька та зять (тобто, близькі їй особи). Відомості про наявність між ними конфлікту у суду відсутні. Крім цього, до матеріалів справи долучено заяву адресовану керівнику Юр`ївського РВДВС та довіреність надану позивачкою (т. 2 а.с. 195-196). З цих документів слідує, що навіть представник позивачки - її донька ( [PERSON] ) вказує в офіційних документах адресу своєї матері як [ADDRESS] (адресу магазину). Як слідує з копій численних листів, які орган ДВС направляв [PERSON] (т. 1 а.с. 166-172), працівник виконавчої служби вірно вказував адресу боржника ( [ADDRESS] ); надсилалися ці повідомлення рекомендованими листами; згідно повідомлень про вручення поштових відправлень, [PERSON] отримувала їх особисто, що підтверджується наявними у повідомленнях підписами. Доводи позивачки (у відповіді на відзив) про те, що «при уважному розгляді» співробітник ДВС мав можливість зрозуміти, що на поштових повідомленнях (про вручення листів) стоїть не підпис позивачки, а лише написано її прізвище; співробітник ДВС повинен був прибути на місце проживання позивача (боржника) і з`ясувати питання щодо отримання нею поштових відправлень, то вони, на переконання суду, не заслуговують на увагу. У держвиконавця (за даних обставин) не було підстав сумніватися в отриманні особисто боржником кореспонденції, ставити під сумнів належність підпису особисто [PERSON] , він не зобов`язаний особисто пересвідчитись в отриманні боржником кореспонденції. Крім цього, [PERSON] в судовому засіданні від 08.07.2022 року пояснила суду, що ніколи не проживала за місцем реєстрації - [ADDRESS] , зареєструвалася там формально, щоб оформити підприємницьку діяльність (фактично цю підприємницьку діяльність здійснювала її донька). При цьому вона не повідомила орган податкової служби про фактичне місце свого проживання, хоча була зобов`язана це зробити. Дане, крім її слів, підтверджується і копіями податкових декларацій, які [PERSON] подавала за 2018-2020 роки (т. 1 а.с. 17-20, 22-23) і до яких внесла завідомо неправдиві відомості щодо свого місця проживання). Цим самим [PERSON] порушила вимоги Податкового Кодексу України ст. 16 п. 16.1.11. Щоправда в подальшому [PERSON] змінила свої пояснення і в судовому засіданні від 17.02.2023 року пояснила вже інше: в період 2005-2008 роки проживала там приблизно 6 місяців; зареєструвалася як підприємець, бо їй не вистачало стажу до пенсії. За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що держвиконавець в питанні сповіщення боржника [PERSON] про хід та дії під час виконавчого провадження неналежно виконував свою роботу та допустив порушення. Щодо доводу позову про те, що держвиконавцем (нібито в порушення закону) не було зроблено повідомлення в засобах масової інформації про проведення електронних торгів, то він не грунтується на законі. Подібні публікації-оголошення діючим законодавством не передбачені. В судовому засіданні позивач та її представник (на уточнююче запитання) не змогли повідомити суду правову норму, яка б зобов`язувала робити такі публікації-оголошення. Щодо доводу позивачки про те, що при проведенні торгів було допущено порушення (на її думку), оскільки у них прийняв участь лише один учасник ( [PERSON] ), а отже не було конкуренції між учасниками і майно було продано за стартовою ціною, то даний довод також не грунтується на законі. В діючому законодавстві відсутня подібна заборона, не повідомили про таку норму (або офіційне роз`яснення) позивач та її представник і в судовому засіданні (на уточнююче запитання головуючого). Щодо розбіжностей в оцінці спірного майна - суд не вважає суму за яку було продано об`єкт нерухомості заниженою, оскільки: -Вартість в 73108 грн. (згідно звіту про оцінку, підготовленим на замовлення ДВС) була встановлена суб`єктом оціночної діяльності з відповідним сертифікатом (ФОП [PERSON] - т. 1 а.с. 67-69). Натомість, сторона позивача у якості документу про вартість майна не надала суду висновку експерта, не клопотала про проведення відповідної експертизи, а обмежилась довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості (т. 1 а.с. 117). Даний документ суд оцінює критично (згідно нього вартість 1689739,46), оскільки окрім вартості самої споруди до неї включено і вартість земельної ділянки (267815,13 грн.) та вартість поліпшень (1421924,33), при цьому з документу неможливо зрозуміти, а сторона позивача не змогла суду пояснити (не кажучи вже про надання відповідних доказів) в чому ці поліпшення полягають, хто і коли їх робив. -Сторона позивача не навела суду доводів про те, що звіт про оцінку, виготовлений на замовлення органу ДВС не відповідає дійсності (не та методика, невірні вихідні дані, невірні обрахунки), вся незгода побудована виключно на порівнянні з наданою ними довідкою (т. 1 а.с. 117). -Найголовніше, як пояснив суду сам представник позивача вказана довідка не може бути прийнята судом як офіційний документ тому, що наявна у ній оцінка отримана за методикою, яку почала діяти вже після проведення торгів, після того як [PERSON] набула право власності на спірне майно (дана методика діє з 29.06.2021 року, згідно Наказу ФДМУ № 1097 від 25.06.2021 року, за нею вартість майна визначається автоматично), а цей документ сторона позивача долучила до позову лише як хоч якесь підтвердження обгрунтування своїх доводів (оскільки відсутні інші). Стосовно доводу позову, що позивач (боржник) не надала свого дозволу на продаж належної їй нерухомості, то суд погоджується з контрдоводом наведеним представником відповідача (органу ДВС) про те, що справді Законом України «Про виконавче провадження» передбачено порядок коли боржник може висловити свою думку про те, на яке майно у першу чергу необхідно звернути стягнення. Однак, це правило діє лише у разі добровільної погашення заборгованості. В даному ж випадку мало місце примусове стягнення, а при ньому такого дозволу не потрібно. Щодо прав відповідача [PERSON] в даній справі. Як встановлено судом, особа у встановлений спосіб набула (купила) в державного органу майно, сплатила за нього кошти (купила майно за стільки за скільки його продавали), провела певній дії до покращення цього майна (тобто, витратила свою працю та кошти), не має жодної причетності до дій органу ДВС, ДП «Сетам», «Укрпошти» під час виконавчого провадження, а отже і до можливих порушень-помилок у їх роботі. Більше того, сама [PERSON] та її представник в судовому засіданні заявили суду, що не мають до [PERSON] жодних претензій, їх претензії стосуються виключно незадовільної (з порушеннями) роботи органу ДВС та «Укрпошти» - засідання від 22.11.2022 року (т. 2 а.с. 140 зворот - 141). За таких обставин, позбавлення [PERSON] власності, яку вона набула у законних спосіб у держави призведе до очевидного порушення її прав. Крім цього, на запитання головуючого (в засіданні від 17.02.2023 року) сторона позивача не змогла навести суду посилання на правові позиції ВСУ, ВС, рішення КСУ, інші офіційні роз`яснення, які б вказували на необхідність задоволення судом позовних вимог. При ухваленні рішення суд враховує і те, що воно (рішення) не позбавляє позивачку (за наявності для цього підстав) на звернення з позовом до органу ДВС та «Укрпошти» з приводу можливого отримання компенсації за шкоду (яка можливо) була спричинена їй їхніми діями. У зв`язку з зазначеним, суд приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, витрати на судовий збірслід покласти на позивача (у зв`язку з відмовою у задоволенні позову). Ухвалою Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 24.01.2022 року по справі було вжито заходи забезпечення позову - заборонено здійснювати будь-які дії спрямовані на відчуження в будь-який спосіб нежитлового приміщення - магазину « [INFO] » № 9 , загальною площею 69,1 кв. м., розташованого за адресою: [ADDRESS] до набрання законної сили рішенням суду. Згідно ч.ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. В зв`язку з тим, що в задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю згаданий захід забезпечення позову підлягає скасуванню після набрання законної сили цим рішенням. На підставі зазначеного,

Outcome: dismissed