Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-02 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. 25.01.2023 року позивач - [PERSON] , звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд: - визнати дійсним договір купівлі - продажу від 18 лютого 2022 року нерухомого майна - автомобіля HYUNDAI KONA, 2017 року, номер шасі (кузова, рами) : [NUMBER] , синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER] укладеного між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] та визнати за [PERSON] , [INFO] , (реєстраційний номер облікової картки платників податку [NUMBER] ), яка мешкає за адресою : [ADDRESS] , право власності на автомобіль HYUNDAI KONA, 2017 року, номер шасі (кузова, рами) : [NUMBER] , синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER] . Свої позовні вимоги позивач - [PERSON] , обґрунтовує зокрема тим, що вона придбала у відповідача [PERSON] , [INFO] автомобіль HYUNDAI KONA, 2017 року, номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , які належать йому на праві приватної власності (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серія [NUMBER] ) відповідно до договору купівлі - продажу від 18.02.2022 року. Загальна вартість продажу склала 100 000 гривень. Відповідно до умов договору купівлі-продажу з боку покупця умови договору купівлі - продажу HYUNDAI KONA, 2017 року, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER] були виконані, однак до теперішнього часу відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, при цьому автомобіль знаходиться у позивача в користуванні. У зв`язку з тим, що з лютого 2022 року відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення, мотивуючи відсутність часу та систематичні відрядження, у позивача не має іншого виходу, як звернутися за захистом своїх майнових прав до суду. Процесуальні дії. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 26.01.2023 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 03.02.2023 року сторони у судове засідання не з`явились. Позивачка - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 03.02.2023 року подала до канцелярії суду заяву у якій позов підтримала, просила справу розглядати у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак 03.02.2023 року до канцелярії суду надійшла заява від відповідача, відповідно до якої відповідач зазначає, що позовні вимоги він визнає у повному обсязі, та просить справу розглядати у відсутність сторони. У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Фактичні обставини справи. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, що 18.02.2022 року між [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ) з однієї сторони, та [PERSON] , [INFO] , з другої сторони, було укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу, щодо продажу автомобіля HYUNDAI KONA, 2017 року, номер шасі (кузова, рами) : [NUMBER] , синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER] який належить йому на праві власності. Відповідач [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ), отримав від [PERSON] , [INFO] , гроші за проданий автомобіль HYUNDAI KONA, 2017 року в сумі 100000 грн., та передав [PERSON] , [INFO] , документи на автомобіль, тобто передали у її фактичне володіння та користування. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП: [NUMBER] ), на праві приватної власності належить автомобіль HYUNDAI KONA, 2017 року, номер шасі (кузова, рами) : [NUMBER] , синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , вказаний факт підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, серія [NUMBER] , дата реєстрації 02.12.2021 року. Відповідно до умов договору купівлі - продажу з боку покупця умови договору купівлі - продажу автомобіля HYUNDAI KONA, 2017 року, номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER] були виконані, однак до теперішнього часу відповідач ухилялися від нотаріального посвідчення договору. Таким чином в договорі купівлю продажу сторони були ознайомлені із ч.2 ст. 220 ЦК України, відповідно до якої зазначається, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності до ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майно, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно із ст.398 ЦК України, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. За загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбаченими п.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У відповідності зіст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Частиною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Таким чином, суд, дослідивши надані письмові докази в сукупності, дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу купівлі-продажу рухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 130 Земельного кодексу України, набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть: а) громадяни України; б) юридичні особи України, створені і зареєстровані за законодавством України, учасниками (акціонерами, членами) яких є лише громадяни України та/або держава, та/або територіальні громади; в) територіальні громади; г) держава. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином суд приходить до висновку, що звертаючись із вимогою про визнання права власності на автомобіль, позивачем було обрано належний спосіб захисту свого порушеного права. Висновки за результатами розгляду справи. На підставі викладеного, суд вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки заявлені вимоги є обґрунтованими, правомірними та спрямовані на захист прав позивача, та відповідачами не заперечувались позовні вимоги.

Outcome: approved