Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

29.03.2022 [PERSON] подала до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , в якій просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком по [ADDRESS] . В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог посилається\~на те,\~що вона\~є власником житлового будинку по [ADDRESS] . Зазначає, що в даному житловому будинку зареєстрована її невістка, яка тривалий час там не проживає, не сплачує комунальні послуги, не утримує житло, у зв`язку з чим просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 14.102022 відкрито провадження в справі, визначено, що розгляд справи проводитиметься за правилами загального позовного провадження та справу призначено до розгляду. В судове засідання позивач не з`явилася, проте подала заяву, в якій вимоги свого позову підтримала та просила такі задоволити, а розгляд справи проводити без її участі. Відповідач будучи належним чином повідомлена, в судове засідання не з`явилася, причин своєї неявки суду не повідомляла. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено,\~що [PERSON] проживає по [ADDRESS] , дане житло належить їй на праві особистої власності на житловий будинок. З довідки про склад сім`ї, виданої Желдецьким старостинським округом № 44 від 24.01.2022 вбачається, що за даною адресою зареєстрована також [PERSON] , [INFO] . Згідно акту перевірки проживання в житловому будинку за місцем реєстрації від 20.10.2021 р. №89 видно, що [PERSON] , [INFO] дійсно за даною адресою протягом шість місяців не проживає. Як вбачається з матеріалів справи, після смерті сина позивачки у 2019 році на її утриманні залишились троє внуків, відповідачка залишила дітей і змінила місце проживання. Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить із того, що спір виник з приводу права користування майном, яке перебуває у приватній власності позивача, а тому застосуванню підлягають відповідні норми ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно абз. 2, 3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2914 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першоїстатті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. У відповідності до п.39. Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина першастатті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбаченіглавою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Згідно ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в житловому будинку по [ADDRESS] . Всі обов`язки по утриманню житлового будинку, лежать на позивачеві, спільного господарства з відповідачем позивач не веде. Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі в тому числі і судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Така ж норма закріплена і в ч.2 п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи, здійснюється на підставі в тому числі, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, відносно відсутності відповідачів без поважних причин, більше 10 років за адресою своєї реєстрації, а відтак, позовна вимога підлягає до задоволення. На підставі ст.ст. 41, 47, 55 Конституції України, ст.ст.16, 321, 389, 391 ЦК України, ч.4 ст.9,

Outcome: approved