Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

В липні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. В обґрунтування позову зазначив, що 11 лютого 2021 року сталась ДТП з вини водія [PERSON] . У результаті ДТП, його автомобіль «BMW X5», д.р.н. [NUMBER] , отримав механічні пошкодження, а він матеріальні збитки. Станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Volkswagen Tiguan», р.н. [NUMBER] , була застрахована в полісом обов`язкового страхування в ТДВ «СК «Альфа-Гарант», до якої звернувся позивач із заявою про виплату страхового відшкодування. ТДВ «СК «Альфа-Гарант» здійснила виплату страхового відшкодування позивачеві у розмірі 32095,34 грн. Тоді як, відповідно до виконаного на замовлення позивача Звіту щодо вартості матеріального збитку №01-19/03 від 19.03.2021 року, вартість матеріального збитку, завданого позивачеві, складає 81833,81 грн з урахуванням ПДВ та 69365,10 грн. без урахування ПДВ, а вартість відновлювального ремонту складає 166615,32 грн. Враховуючи викладене, позивач просить суд: стягнути з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» різницю між дійсним розміром матеріального збитку та виплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 11904,87 грн.; з [PERSON] різницю між дійсним розміром шкоди та страховим відшкодуванням 97250,22 грн. Крім цього, просить стягнути з відповідача [PERSON] 3% річних в розмірі 5218,36 та інфляційні втрати в розмірі 1300,89 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 серпня 2021 року відкрито провадження по справі, розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 22.09.2021 року до суду надійшов відзив на позов ТДВ «СК «Альфа-Гарант». Не погоджуючись з позовними вимогами, відповідач ТДВ «СК «Альфа-Гарант» вказав, що належним чином здійснив свої зобов`язання, виплативши позивачеві страхове відшкодування у встановленому законом порядку та розмірі. 02.11.2021 року року до суду надійшов відзив на позов від відповідача [PERSON] . Відповідач не визнає пред`явлених до нього позовних вимог - стверджує, що є невинуватим у ДТП за їх участі і що сам позивач його спровокував, а вину визнав під тиском позивача. Також відповідач не погоджується із висновками звіту наданого позивачем, вказуючи на те, що він є сумнівним і таким, що не може слугувати підтвердженням розміру вартості відновлювального ремонту. Крім того, вказував на те, що позивач ще до подачі позову вже виставив на продаж автомобіль за ціною, яка є значно більшою від тієї, яка вказана у звіті. 12.11.2021 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив від ТДВ СК «Альфа-Гарант». 17.11.2021 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив [PERSON] , в якому той стверджує, що посилання відповідача щодо неправильності вже встановлених фактичних обставин справи є не чим іншим як намаганням [PERSON] уникнути відповідальності за завданий ним збиток. Крім того позивач також наполягає на тому, що його вимога щодо стягнення з відповідача [PERSON] різниці між дійсним розміром шкоди та страховим відшкодуванням є законною та обґрунтованою, а продаж автомобіля за значно вищою вартістю, ніж вона була оцінена відповідно до Звіту є його правом як власника майна, і вказана обставина жодним чином не стосується предмету спору. Ухвалою від 17.01. 2022 року судом задоволено клопотання представника позивача про призначення судової автотоварознавчої експертизи та матеріали цивільної справи направлено до Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. 25 листопада 2022 року на адресу суду надійшов висновок експерта № СЕ-19/111-22/31822-АВ від 21 листопада 2022 року. 15 грудня 2022 року ухвалою суду провадження у справі поновлено. Розгляд справи було призначено на 08.02.2023 року. 11.01.2023 року до суду надійшли від представника відповідача [PERSON] додаткові пояснення по справі, в яких він повністю заперечує проти пред`явлених до відповідача вимог. У поясненнях йшлося про те, що вимога про стягнення різниці між повною вартістю відновлювального ремонту та страховим відшкодуванням не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не було понесено такі витрати на відновлення пошкодженого транспортного засобу, і при цьому позивач вже не є власником цього транспортного засобу, відтак він вже не може понести і в майбутньому витрати на відновлення пошкодженого автомобіля як витрати на відновлення порушеного права. Щодо вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат вказувалося те, що зі сторони відповідача немає жодного прострочення виконання будь-яких боргових зобов`язань на користь позивача, зважаючи на те, що основним зобов`язанням на яке були здійснено нарахування є вимога про відшкодування вартості ремонту автомобіля, який має бути проведений в майбутньому щодо автомобіля, який у власності позивача вже не перебуває. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив задовольнити позов. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував. Просив відмовити в задоволенні позову. У судове засідання представник ТДВ «СК «Альфа-Гарант» не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надавали. Вивчивши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.02.2021 року о 19-20 годині, в м. Києві, на вул. Березняківська, 29-Б, [PERSON] , керуючи автомобілем «VolkswagenTiguan», р.н. [NUMBER] , не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «BMW X5», д.р.н. [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 03.03.2021 року [PERSON] визнано винуватим за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено адміністративне стягнення. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність автомобіля «VolkswagenTiguan», д.р.н. [NUMBER] була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» . 25 лютого 2021 року [PERSON] звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з повідомленням про настання події, яка в подальшому може бути визнана страховим випадком за шкоду, заподіяну транспортному засобу потерпілій особі. Крім цього, в той же день [PERSON] звернувся до страхової компанії звернувся с заявою про виплату страхового відшкодування. В свій заяві просив здійснити виплату страхового відшкодування безготівково, перерахувати на рахунок в АТ КБ «Приватбанк». 11.05.2021 року ТВД СК «Альфа-Гарант» було здійснено часткову виплату страхового відшкодування в розмірі 25 364, 89 грн. На замовлення ТВД СК «Альфа-Гарант» ФОП [PERSON] здійснено висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 09.06.2021 року, з якого вбачається, що вартість матеріального збитку завданого власнику майна «BMW X5», д.р.н. [NUMBER] внаслідок ДТП складає 67524,74 грн., в тому числі 10064,51 грн. ПДВ на вартість матеріалів та складових. 17.06.2021 року ТВД СК «Альфа-Гарант» було здійснено часткову виплату страхового відшкодування в розмірі 32095,34 грн. Отже, разом ТВД СК «Альфа-Гарант» було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 57460,23 грн. за виключенням 10064,51 грн. ПДВ на вартість матеріалів та складових. Відповідно до ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив, стягнути з відповідача [PERSON] як особи, яка завдала шкоду, різницю між дійсним розміром шкоди та страховим відшкодуванням в розмірі 97250,22 грн. Також просить стягнути з відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» 11904,87 грн. різницю між дійсним розміром матеріального збитку та сумо, виплаченого страхового відшкодування. Як доказ заподіяння шкоди у вказаному розмірі позивач посилався на Звіт №01-19/03 від 19.03.2021 року. Разом з цим, виходячи з того, що звіт про оцінку КТЗ №01-19/03 від 19.03.2021 року та висновок експертного авто товарознавчого дослідження №76-D/89/1 від 09.06.2021, в розумінні ст.106 ЦПК не є висновками експерта, суд прийшов до висновку про задоволення клопотання позивача про призначення автотоварознавчої експертизи в межах цього провадження. Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-22/31822-АВ від 21.11.2022 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «BMW X5», р.н. [NUMBER] дату скоєння ДТП - 11.02.2021 року з урахуванням ПДВ складає 67 171,66 грн. В судовому засідання достовірно встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «BMW X5», р.н. [NUMBER] зареєстрований на праві власності за [PERSON] з 07.10.2020 року. В подальшому позивач відчужив транспортний засіб «BMW X5», р.н. [NUMBER] , відповідно до договору купівлі-продажу від 06.11.2021 року, копія якого наявна в матеріа лах справи. В судовому засіданні, сторона позивача в судовому засіданні заявила, що перед продажем автомобіля здійснила його відновлювальний ремонт, проте, доказів на підтвердження вказаної обставини до суду не надала. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 16 ЦК України відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів. Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За змістом статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а за шкоду, завдану в наслідок дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. За загальним принципом, відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Разом з тим винна особа - володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику). Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»). Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням. При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ). Одночасно за положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17, від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц та від 19 липня 2021 року у справі № 206/3219/15-ц (провадження № 61-19062св20). Подібні за змістом висновки, зокрема щодо застосування положень частини другої статті 1192 ЦК України, викладено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 265/5388/20 (провадження № 61-14462св21), від 18 травня 2022 року у справі № 761/11792/16-ц (провадження № 61-42292св18), від 20 червня 2022 року у справі № 156/1162/20 (провадження № 61-19св22). За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду із позовом позивач фактично не оспорює суму страхового відшкодування, яка була зменшена страховиком на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, а лише ставить питання щодо стягнення суми, що є податком на додану вартість. В судовому засіданні встановлено, що позивач відчужив транспортний засіб. Представник позивача наполягає на тому, що транспортний засіб позивача перед відчуженням було відремонтовано, але жодного доказу на підтвердження здійснення ремонту транспортного засобу суду не надано. Отже встановити дійсні витрат, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу «BMW X5», р.н. [NUMBER] не надається можливим. У такому разі під час визначення розміру збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, необхідно враховувати складові цих збитків відповідно до змісту частини другої статті 1192 ЦК України: реальна вартість втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-22/31822-АВ від 21.11.2022 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «BMW X5», р.н. [NUMBER] на дату скоєння ДТП - 11.02.2021 року з урахуванням ПДВ складає 67 171,66 грн. Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Пунктом 8.6.2. Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема згідно з підпунктом «а» цього пункту величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується якщо строк експлуатації легкових автомобілів перевищує 5 років для КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших КТЗ. Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-22/31822-АВ від 21.11.2022 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, завданий власникові автомобіля в результаті його пошкодження на дату скоєння ДТП - 11.02.2021 року складає 67 171,66 грн. У висновку експерта зазначено, що 148 642,09 грн. - це вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу. В даному випадку розмір матеріальної шкоди має визначатися саме як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ. Отже, підстав до стягнення з [PERSON] різниці між вартістю відновлювального ремонту та страховим відшкодуванням в розмірі 97 250,22 грн. не має. Щодо позовних вимог позивача до відповідача [PERSON] про стягнення 3% річних в розмірі 5218,36 та інфляційні втрати в розмірі 1300,89 грн, то вказана вимога є похідною від основної вимоги про стягнення різниці між дійсним розміром шкоди та страховим відшкодуванням. Разом з цим, зважаючи на те, що основна вимога не підлягає задоволенню, то і вказана вимога як похідна теж є такою, що не підлягає задоволенню. Що стосується вимог позивача щодо стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» 11904,87 грн. Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до страхової компанії звернувся с заявою про виплату страхового відшкодування. В свій заяві просив здійснити виплату страхового відшкодування безготівково, перерахувати на рахунок в АТ КБ «Приватбанк». З матеріалів справи вбачається, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування зменшивши її на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Отже, підстав для стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» 11 904,87 грн. не має. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed