Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

В березні 2022 року представник [PERSON] адвокат Усов Ю.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок. Вимоги позову мотивовано тим, що рішенням виконавчого комітету Замостянської районної Ради народних депутатів м. Вінниці № 541 від 09 грудня 1981 року був прийнятий в експлуатацію самовільно споруджений двохквартирний житловий будинок [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] . На підставі рішення виконавчого комітету Замостянської районної Ради народних депутатів від 24 грудня 1981 року № 846 за [PERSON] та [PERSON] була закріплена земельна ділянка за домоволодінням за адресою: [ADDRESS] площею 683 кв. м, з яких 83,0 кв. м в тимчасове користування під посів господарських культур з земельної ділянки міського земельного фонду. 08 січня 1982 року [PERSON] за № 1955 та [PERSON] за № 1954 були видані свідоцтва про право особистої власності на будівлю по [ADDRESS] по частці кожному. Як вбачається з інвентаризаційних відомостей Вінницького обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації, станом на 27 жовтня 1981 року до складу домоволодіння по [ADDRESS] входили наступні будівлі: житлова будівля літ. «А», прибудови літ «А1», «А2», «А3», сараї літ. «Б», літ. «В», літ. «Г», вбиральні літ «У» та літ. «У1». У період часу з 1971 по 1989 роки [PERSON] за власні кошти та без письмової згоди співвласника домоволодіння [PERSON] до житлового будинку «А» здійснив прибудову літ. «А4», площею 22 кв.м., прибудову літ. «а» площею 7,1 кв.м., збудував гараж літ. «Д», а на місці знесеного сараю літ. «Б» збудував житловий будинок, загальною площею 122 кв.м., який позначений на плані під літ. «Ж». Актом 328-ПП перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил Департаменту Державної архітектурної інспекції у Вінницькій області від 04 березня 2016 року було встановлено, що двоповерховий житловий будинок та прибудова до частини житлового будинку по [ADDRESS] побудовані протягом 1971-1989 років. Відповідно до п. 3.2. інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна дане будівництво не належить до самочинного. 19 лютого 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . [PERSON] , посилаючись на положення ст. 357 ЦК України, якою передбачено, що у разі, якщо співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди зробив у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, він набуває право власності на таку добудову (прибудову), якщо це не порушує прав інших співвласників, а також враховуючи те, що житловий будинок літ. «Ж», який розташований в [ADDRESS] , був збудований ним за власний рахунок у встановленому законом порядку та не порушує прав інших співвласників, вважає, що наявні всі підстави для визнання за ним права власності на вказаний житловий будинок. При цьому [PERSON] заперечує його одноосібне право власності на майно - житловий будинок літ. «Ж», яке було створене ним за власний рахунок. За наведених вище підстав, позивач звернувся до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 07 квітня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі (т.1 а.с. 39). У встановлений судом строк надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову (т. 1 а.с. 52-61). Від представника позивача [PERSON] адвоката Усова Ю.В. надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначає про необґрунтованість доводів відповідача, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі (т. 1 а.с. 168-170). У встановлений судом строк від відповідача надійшли заперечення (т. 1 а.с. 193-197). У встановлений судом строк відповідачем [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту набуття права власності у житловому будинку (т. 1 а.с. 181-190). Вимоги зустрічного позову мотивовано тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/5835/16-ц домоволодіння [ADDRESS] поділено у натурі відповідно до часток між його співвласниками, а саме: [PERSON] ( частка), [PERSON] ( частка) та [PERSON] ( частка). Предметом поділу також був житловий будинок бід літ. «Ж», який входить до складу даного будинковолодіння. Поданими позовними вимогами [PERSON] намагається змінити юридичний факт, який має своє місце але позивачем такі фактичні обставини спотворюються. З урахування наведеного і з метою усунення перешкод в користуванні нерухомістю, [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою. Ухвалою суду від 09 червня 2022 року прийнято зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом, об`єднавши їх в одне провадження (т. 1 а.с. 214). Представником відповідача-позивача адвокатом Семенюком І.В. подано заяву про застосування до вимог первісної позовної заяви спливу позовної давності (т. 1 а.с. 228-230). Ухвалою суду від 04 серпня 2022 року за клопотанням представника позивача за первісним позовом залучено [PERSON] до участі у справі як співвідповідача за первісним позовом (т. 1 а.с. 221). Ухвалою суду від 14 вересня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті (т. 1 а.с. 236). Позивач-відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився. На адресу суду від його представника адвоката Усова Ю.В. надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та відсутність [PERSON] . Позовні вимоги підтримує у повному обсязі просить суд їх задовільнити. Відповідач-позивач [PERSON] та її представник адвокат Семенюк І.В. до судового засідання не з`явились, надавши на адресу заяву, у якій просять розгляд справи здійснити у їх відсутність, вимоги первісного позову не визнають. Вимоги зустрічного позову підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовільнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, хоча повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до наступного висновку. Обґрунтовуючи вимоги первісного позову, позивач зазначає, що йому, відповідачам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить будинковолодіння, розташоване по [ADDRESS] . Також зазначає, що ним, за власні кошти у 1971 по 1989 роки, без письмової згоди співвласника домоволодіння [PERSON] до житлового будинку «А» було здійснено прибудову літ. «А4», площею 22 кв.м., прибудову літ. «а» площею 7,1 кв.м., збудовано гараж літ. «Д», а на місці знесеного сараю літ. «Б» збудовано житловий будинок, загальною площею 122 кв.м., який позначений на плані під літ. «Ж», а тому, відповідно до положень ч. 4, 5 ст. 357 ЦК України, наявні всі підстави для визнання за ним права власності на житловий будинок, загальною площею 122 кв.м., який позначений на плані під літ. «Ж», який розташований за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, судом встановлено, що у березні 2016 року [PERSON] звертався до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , у якому, зокрема, просив суд поділити в натурі житловий будинок, загальною площею 226,8 кв.м. та господарські споруди, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , виділивши кожному співвласнику частку майна, що передається в результаті поділу, згідно висновку будівельно-технічної експертизи. Так, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/5835/16 (т. 1 а.с. 127-134), залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 25 квітня 2019 року та постановою Верховного Суду від 12 березня 2020 року, поділено у натурі житловий будинок, а саме: -виділено в натурі у власність [PERSON] її частку у праві спільної часткової власності на частки домоволодіння [ADDRESS] згідно варіанту № 3 розподілу об`єкта нерухомого майна висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1900-1903/17-21 від 30 січня 2018 року, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз (Вінницьке відділення), а саме: в житловому будинку літ «А» - коридор 1-1, кухню 1-2, кімнату 1-3, кімнату 1-4, кімнату 1-5, кухню 2-1, коридор 2-2, кімнату 2-3, ганок, сарай «К», убиральню «Л», сарай «М», гараж «Е»; -виділено в натурі у власність [PERSON] його частку у праві спільної часткової власності на частки домоволодіння [ADDRESS] згідно варіанту № 3 розподілу об`єкта нерухомого майна висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1900-1903/17-21 від 30 січня 2018 року, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз (Вінницьке відділення), а саме: в житловому будинку літ «Ж» - коридор 3-1, вітальню 3-2, санвузол 3-4, кухню 3-5, гараж «Д»; в житловому будинку літ «А» - санвузол 1-6; -виділено в натурі у власність [PERSON] його частку у праві спільної часткової власності на частки домоволодіння [ADDRESS] згідно варіанту № 3 розподілу об`єкта нерухомого майна висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1900-1903/17-21 від 30 січня 2018 року, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз (Вінницьке відділення), а саме: в житловому будинку літ «Ж» - комору І, комору 3-3, коридор 3-6, кімнату 3-7, туалет 3-8, комору 3-9, кімнату 3-10, веранду ІІ, убиральню «З»; -огорожу №1 та колодязь №2 залишено у спільному сумісному користуванні; -зобов`язано [PERSON] та [PERSON] спільно здійснити переобладнання приміщень житлового будинку літ. «А» з прибудовами [ADDRESS] згідно варіанту № 3 розподілу об`єкта нерухомого майна висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1900-1903/17-21 від 30 січня 2018 року, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз (Вінницьке відділення) заклавши дверний отвір між приміщеннями 1-1 та 1-6 та улаштувати дверний отвір між приміщенням 1-6 та двором; -зобов`язано [PERSON] та [PERSON] спільно здійснити переобладнання приміщень житлового будинку літ. «Ж» з прибудовами [ADDRESS] згідно варіанту № 3 розподілу об`єкта нерухомого майна висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1900-1903/17-21 від 30 січня 2018 року, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз (Вінницьке відділення), заклавши дверний отвір між приміщеннями 3-2 та 3-3, улаштувати дверний отвір між приміщенням І та 3-3, та улаштувати перегородку між приміщеннями 3-2 та 3-3. -стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за відступ від частки в праві власності на домоволодіння в розмірі 67 387 (шістдесят сім тисяч триста вісімдесят сім) грн. 66 коп. -стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за відступ від частки в праві власності на домоволодіння в розмірі 104 929 (сто чотири тисячі дев`ятсот двадцять дев`ять) грн. 65 коп. Отже, як вбачається з наведеного, що будинок, який позначений на плані під літ. «Ж», який розташований за адресою: [ADDRESS] , право власності на який просить визнати позивач, є складовою будинковолодіння та був об`єктом поділу між усіма співвласниками. Частинами 1 та 3 статті 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Статтею 357 ЦК України, якою регулюється визначення часток у праві спільної часткової власності, передбачено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників. З посиланням на вказану вище норму, [PERSON] заявлено вимогу про визнання за ним права власності на житловий будинок, який позначений на плані під літ. «Ж», який розташований за адресою: [ADDRESS] , обгрунтовуючи тим, що даний будинок був збудований ним за власний рахунок у встановленому законом порядку та не порушує прав інших співвласників. [PERSON] заявляючи вимогу про визнання за ним права власності на будинок в порядку ст. 357 ЦК України, фактично ставить питання про визначення/перерозподіл часток у припиненому праві спільної часткової власності, в результаті поділу між співвласниками, що суперечить вимогам закону. У своїй зустрічній позовній заяві [PERSON] ставить вимогу про встановлення факту набуття усіма співвласниками права власності на виділене внаслідок поділу майно відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 жовтня 2019 року. Однак, із ухваленням 03 жовтня 2018 року Вінницьким міським судом Вінницької області рішення про поділ будинковолодіння, право спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на будинковолодіння [ADDRESS] , до складу якого також відносився спірний будинок, який позначений на плані під літ. «Ж», припинилось та в результаті такого поділу останні набули у власність зазначене у рішенні суду виділене відповідно до їх часток нерухоме майно. Щодо застосування до вимог первісної позовної заяви спливу позовної давності, суд зазначає наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 256, 257 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України). Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи, що застосування позовної давності до позовних вимог є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову у разі пропуску строку для звернення з позовом без поважної причини, суд у даному випадку, не застосовує строк позовної давності до заявлених позовних вимог первісної позовної заяви, адже у задоволені позову відмовлено з підстав його недоведеності. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог первісної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності та у відмові в задоволенні зустрічної позовної [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту набуття права власності у житловому будинку. У зв`язку із відмовою в задоволенні первісної та зустрічної позовної заяви, судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід залишити за сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed