Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ямпільського районного суду Вінницької області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, в якій просила: розірвати шлюб між нею і [PERSON] , який зареєстрований Бушанською сільською радою Ямпільського району Вінницької області, про що в книзі реєстрації шлюбів від 29.08.1998 було зроблено відповідно актовий запис №5; стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/2 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дати подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] та стягнути з відповідача судовий збір за подачу позовної заяви про стягнення аліментів. Свої вимоги мотивувала тим, що 29 серпня\~1998\~року вона уклала шлюб з [PERSON] , який вони зареєстрували у Бушанській сільській раді Ямпільського району Вінницької області, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідно актовий запис №5. Від спільного шлюбу у них народився син, а саме [PERSON] , [INFO] . Вже на протязі тривалого часу вони з відповідачем стали різними людьми. Сім`ї не існує, спільне господарство не ведуть. Їй важко морально перебувати у шлюбі із такою людиною. Коли вона звернулася до відділу РАЦС із питанням розірвання шлюбних стосунків, то в усному порядку її запевнили, що із питанням розірвання шлюбних стосунків їй необхідно звернутися виключно до Ямпільського районного суду Вінницької області, а тому вона вимушена просити суд розірвати шлюбні відносини, а також просити стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини до досягнення сином 18 років, адже відповідач не бажає сплачувати кошти. Оскільки шлюбні стосунки налагодити тривалий час не представляється можливим, тому розірвання шлюбу між ними здійснюється за взаємним погодженням сторін і буде являтися як вихід із ситуації. Шлюб вони розривають вперше. Їй достеменно відомо, що відповідач являється одним з керівників агропромислового підприємства ТОВ «Буша», має постійний гарний фінансовий дохід. Їхній син є учнем в школі, йому 15 років, він потребує навчання, соціальних та духовних благ аби пізніше стати повноправним членом суспільства в майбутньому. Дитина потребує щоденного піклування, харчування, лікування (в разі хвороби), тощо. Вказані обставини змусили її звернутися до суду з даним позовом. 07.02.2023 за вхід.№906 позивачем подано письмову заяву, в якій остання просить суд справу розглядати в її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. При розгляді питання про розірвання шлюбу просить залишити прізвище їй « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] 14.02.2023 за вхід.№1048 подав до суду відзив, в якому зазначив, що щодо позовних вимог про розірвання шлюбу, то він їх визнає та просить суд їх задовольнити. Щодо стягнення аліментів, то твердження позивачки про те, що відповідач не бажає надавати кошти на утримання їхнього сина [PERSON] не відповідає дійсності. Відповідач повністю забезпечував та забезпечує на даний час усі потреби усіх членів своєї сім`ї: дружини, старшої доньки, та їхнього неповнолітнього сина. Виключно за його рахунок забезпечувалась та забезпечується оплата усіх комунальних послуг, навчання дітей, придбання одягу, харчування, придбання необхідної техніки та обладнання, обслуговування автотранспорту та його заправка, проведення сімейного відпочинку на території України та за кордоном. Відповідач ніколи не відмовляв членам своєї сім`ї у вирішенні їх питань матеріального характеру. Для доньки та сина ним придбано окреме житло. У даному житлі проведено сучасний ремонт та забезпечено меблями та технікою. Щомісячно відповідач оплачує додаткові заняття сина з англійської мови та математики на загальну суму 3500,00 грн. На продукти харчування для потреб сімї щомісяця в середньому ним витрачається біля 10000 грн. Для дружини ним в минулому році з автосалону було придбано автомобіль «Toyota Yaris» 2021 року випуску. Подану позивачем заяву про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина розцінює виключно, як бажання його дружини отримати після їхнього розлучення додаткові кошти на її особисті потреби, що ніяк не пов`язані з утриманням дитини, адже син вже є відносно дорослим і може вирішувати з відповідачем усі свої питання, зокрема матеріального характеру. Їхній син на даний час проживає разом з відповідачем та перебуває на його повному утриманні, у зв`язку із чим у позивачки відсутнє право на отримання аліментів на утримання неповнолітнього сина. У зв`язку із чим, просить суд позов [PERSON] до [PERSON] у частині вимог про розірвання шлюбу задовольнити у зв`язку із визнанням вимоги відповідачем. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] у частині вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовити. 30 січня 2023 року ухвалою судді відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 15 лютого 2023 року. На підставі\~ч.2 ст.247 ЦПК України\~справа розглянута за відсутності сторін )оскільки сторони не викликалися, а лише повідомлялися про день розгляду справи) без фіксування судового засідання технічними засобами. Заяви, клопотання: заява позивача за вхід.№694 від 30.01.2023 про усунення недоліків, заява позивача від 07.02.2023 за вхід.№906 про розгляд справи за її відсутності, відзив відповідача за вхід.№1048 від 14.02.2023. Інші процесуальні дії у справі: 26 січня 2023 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху, надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви, 30 січня 2023 року відкриття спрощеного позовного провадження у справі та призначення судового засідання на 15 лютого 2023 року, про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі копії паспорта громадянина України (а.с.5) судом встановлено, що позивач народилася [INFO] у місті Запоріжжя Запорізької області, зареєстрована у [ADDRESS] . Із копії Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 29.08.1998 (а.с.6) судом встановлено, що 29.08.1998 сторони зареєстрували шлюб у Бушанській сільській раді Ямпільського району Вінницької області, актовий запис №5. Із Свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 11.09.2008 (а.с.7) судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Із інформації начальника управління «Центру надання адміністративних послуг» Ямпільської міської ради (а.с.14) судом встановлено, що відповідач згідно реєстру територіальних громад зареєстрований від 05.03.2015 у [ADDRESS] . Із відомості (довідки) начальника «Управління центр надання адміністративних послуг» Ямпільської міської ради (а.с.19) судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , не зареєстрований на території Ямпільської міської ради згідно реєстру територіальних громад, але фактично проживає [ADDRESS] . Судом встановлено, що сторони миритись не бажають, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти його розірвання. Статтею 51 Конституції України\~визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою\~статті 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами третьою та четвертою\~статті 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1\~статті 110 СК України). Відповідно до\~статті 112 СК України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У пункті 10\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~судам роз`яснено, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно зі\~статтею 111 СК України\~суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. \~Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. \~Позивач скористалася\~даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати\~шлюб з відповідачем. Таким чином встановлено, що сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально, збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, та інтересам їхнього неповнолітнього сина, тому суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову [PERSON] в частині розірвання шлюбу. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього,\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем, або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб позивач при реєстрації шлюбу своє прізвище « [PERSON] » змінила на прізвище чоловіка « [PERSON] », не заявила вимогу про зміну її прізвища « [PERSON] » на дошлюбне, а навпаки просить суд залишити їй прізвище « [PERSON] », а тому суд не має підстави для зміни позивачці прізвища. А тому із врахуванням вище викладеного, суд має підстави для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, то суд зазначає наступне: Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають в обов`язку матері, батька утримувати дитину. Крім того, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов в частині стягнення аліментів відмовити, виходячи з наступного: У відповідності до ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 статті 181\~СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Із роз`яснень, які містяться в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Оскільки позивачем не надано суду доказів того, що відповідач не утримує їхнього спільного сина, а навпаки відповідачем надано докази що саме він утримує їхніх дітей, а саме: із квитанцій (а.с.36-39) судом встановлено, що відповідачем оплачувалося навчання сина, спожиття електроенергії, придбавалися продукти, побутова техніка. Також з Договору дарування квартири встановлено що [PERSON] передав у власність [PERSON] квартиру під [ADDRESS] , тобто доводиться той факт, що відповідач утримує своїх дітей. Доказів того, що відповідач ухиляється від утримання дітей, а також не забезпечує їх матеріально позивачем суду не надано. Хоча саме на позивача чинним ЦПК України покладено обов`язок довести ту обставину, на яку вона посилається у позові що відповідач не утримує їх спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Із досліджених судом письмових доказів судом встановлено, що позивач, відповідач та їхній неповнолітній син проживають за однією адресою [ADDRESS] , тобто факту проживання позивача або відповідача не з дитиною, суду не доведено. А тому, із врахуванням принципів змагальності, пропорційності та диспозитивності цивільного судочинства, та з врахуванням досліджених письмових доказів, а також вище викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог [PERSON] щодо стягнення аліментів, у зв`язку з недоведеністю. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, то у відповідності із ст.141 ЦПК України судовий збір щодо позовних вимог про стягнення аліментів слід компенсувати за рахунок держави. Разом з тим, враховуючи те, що позовні вимоги позивача у частині розірвання шлюбу задоволено, а тому у порядку ст.141 ЦПК України суд має підстави стягнути із відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1073 гривні 60 копійок згідно квитанції №21 від 05.01.2023. \~

Outcome: partial