Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

[PERSON] , через свого представника адвоката Лещенка С.В., звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» в особі Структурної одиниці Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» Слов`янської теплової електричної станції, про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що він працював у відповідача з 21 вересня 2017 року. 09 липня 2021 року його було звільнено за власним бажанням у зв`язку з із невиконанням работодавцем законодавства про працю, на підставі ст. 38 КЗпП України. На момент звільнення відповідач не здійснив повного розрахунку з ним, матеріальної допомоги на оздоровлення відповідно у розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 15772 грн. також вважає, що є всі підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку за період 09 липня 2021 року по 01 вересня 2021 року в сумі 21114 грн., компенсацію за невикористану відпустку 6976 грн., вихідну допомогу у розмірі 47316 грн. \~ \~ \~ \~Просив суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» в особі Структурної одиниці Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» Слов`янської теплової електричної станції на його, матеріальної допомоги на оздоровлення відповідно у розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 15772 грн. також вважає, що є всі підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку за період 09 липня 2021 року по 01 вересня 2021 року в сумі 21114 грн., компенсацію за невикористану відпустку 6976 грн., вихідну допомогу у розмірі 47316 грн, та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. \~ \~ \~ \~Представником відповідача до суду було надано відзив, обґрунтовуючи свою позицію, представник відповідача зазначає, що позивачеві сплачено заробітну плату в повному обсязі, в тому числі і компенсацію за невикористану відпустку. Зазначає, що матеріальна допомога на оздоровлення не нараховувалася працівникам, оскільки підприємство знаходилося у скрутному матеріальному стані, спричиненому аварійною зупинкою єдиного енергоблоку електростанції, що призвело до аварійного відключення енергоблоку від електричної мережі України. Посилаючись на наведені обставини та відсутність заборгованості по заробітній платі, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також з метою дотримання розумних строків її розгляду суд вважає за можливе справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності заперечень проти такого розгляду справи з боку сторін, що відповідає вимогам ст.279 ЦПК України. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Лещенко С.В., в судове засідання не з`явилися, до суду надали заяви в яких просили розгляд справи проводити без їхньої участі. Представник відповідача\~Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» в особі Структурної одиниці Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» Слов`янської теплової електричної станції Шост М.І., який діє на підставі Довіреності №22/1 від 22 грудня 2022 року, в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] \~з 21.09.2017 року працював на посаді електрослюсаря з обслуговування автоматики та засобів вимірювань Слов`янської ТЕС, що вбачається з копії трудової книжки, виданої на ім?я [PERSON] , [INFO] .\~ Наказом № 752-к від 09.07.2021 року [PERSON] звільнено 09 липня 2021 на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Зі змісту наказу СО ПАТ Донбасенерго Слов`янська ТЕС № 752-к від 09.07.2021 вбачається, що [PERSON] звільнений 09.07.2021 за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України з виплатою компенсації за 8 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки та 1 календарний день невикористаної щорічної додаткової відпустки за роботу в шкідливих умовах праці. Згідно розрахункових листків [PERSON] у червні 2021 було нараховано заробітну плату у розмірі 13931,55 грн. Відповідно до довідки про доходи, виданій [PERSON] , вбачається, що останній працював на посаді електрослюсаря з обслуговування автоматики та засобів вимірювань Слов`янської ТЕС з 21 вересня 2017 року по 09 липня 2021 року, у травні 2021 йому було нараховано заробітну плату у розмірі 10039,58 грн., у червні 2021 року нараховано 13931,56 грн. Середньоденна заробітна плата складає 653,33 грн., середньомісячна заробітна плата складає 13066,60 грн. З розрахункового листка за липень 2021 на ім`я [PERSON] вбачається, що йому нараховано заробітну плату у сумі 11005,36 грн., до якої включено компенсацію за невикористані 8 днів відпустки у сумі 3638 грн. та 454,75 грн. З наданих відповідачем платіжних доручень та реєстрів на зарахування сум заробітної плати [PERSON] , останньому були виплачені наступні суми: 09 липня 2021 року 1785,41 грн., 85,49 грн., 6322,90 грн., 4040,93 грн., 11 129,11 грн., 18 жовтня 2021 року 247,83 грн., 22 жовтня 2021 року 247,92 грн. Згідно довідки про доходи [PERSON] у 2020 році розмір заробітної плати склав 205035,07 грн., у 2019 році 227112,44 грн., 2018 році 171221,24 грн. Україна як соціальна, правова держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, а також право на належні умови праці, своєчасне отримання винагороди (стаття 1,\~частини 1,2,4,7\~ст.43 Конституції України). Відповідно до Конституції України зазначені права захищаються судом (частина перша статті 55). Правосуддя в Україні здійснюється з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави на засадах верховенства права. Положенням ч.1 ст.2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У частині 1 статті 94 КЗпП України міститься дефініція поняття заробітна плата. Так, згідно законодавчого визначення заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Аналогічне визначення заробітної плати міститься у ст.1 Закону України Про оплату праці. Положеннями ст.115 КЗпП України закріплено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов?язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, що передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред?явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Таким чином, законодавець покладає обов`язок щодо нарахування заробітної плати та надання відомостей про розмір нарахованої заробітної плати саме на роботодавця. Таким чином, судом встановлено, що відповідач мав заборгованість перед позивачем з заробітної плати, однак вона йому була сплачена із затриманням, що підтверджується наданими доказами відповідачем, а саме платіжними дорученнями та реєстрами про виплату. На підставі ч. 1\~статті 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання, це компенсаційна виплата порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку, та є видом матеріальної відповідальності роботодавця.\~Підставою відповідальності власника (підприємства) є склад правопорушення, який включає два юридичних факти порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП) та вина власника. На відміну від кримінально-правової доктрини, цивільні правовідносини побудовані на принципу презумпції вини особи, яка завдала шкоди, тобто вона звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання (ч.1 ст.614 ЦК України). Обов`язок доказування відсутності вини покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Визначальним для встановлення наявності чи відсутності вини є не тільки ставлення роботодавця до своєї протиправної поведінки, скільки упущення (свідоме чи несвідоме, умисне чи необережне) контролю за своєю поведінкою. Для визначення цивільно-правової відповідальності роботодавця при відшкодуванні шкоди працівнику форма вини юридичного значення не має. Шкода, заподіяна роботодавцем своєму працівнику, умисними чи необережними діями підлягає відшкодуванню. Отже, оскільки судом встановлено, що відповідач перед позивачем мав заборгованість по заробітній платі на день звільнення позивача, дана невиплата була здійснена з вини відповідача, заборгованість сплачена частинами, остаточно заборгованість виплачена 22.10.2021 року, тому відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.07.2021 року по 22.10.2021 рік. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~статті 27 Закону України Про оплату праці\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п.2 р.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв?язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов?язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Враховуючи вищенаведене, оскільки звільнення позивача відбулося 09.07.2021, в основу розрахунку середнього заробітку мають бути покладені відомості про заробітну плату [PERSON] за травень та червень 2021. Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року\~(з подальшими змінами та доповненнями) розділ ІV пункт 8, передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Суд приймає наданий відповідачем розрахунок середньоденної заробітної плати позивача, оскільки він виконаний у відповідності до положень вищевказаного Порядку. Розмір середньоденної заробітної плати згідно зазначеного розрахунку становить 653,33 грн. 22.10.2021 позивачеві сплачено останній залишок заборгованості, отже 22.10.2021 заборгованість із заробітної плати погашена в повному обсязі. За період з 10 липня 2021 року (позивач звільнений 09.07.2021, розрахунок з позивачем повинен був бути проведений у день звільнення, прострочення мало місце з 10.07.2021) до 20.10.2021 (дату перерахування заборгованості по заробітній платі на рахунок позивача) кількість робочих днів складає 71 день. Розрахований на підставі листа Міністерства соціальної політики від 12.08.2020, яким затверджено норми тривалості робочого часу на 2021, період затримки розрахунку дорівнює 71 робочих дні, тобто розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку буде складати 46386,43 грн. (653,33 грн. х 71 робочих днів). Тобто, виходячи з встановлених по справі обставин, наведених законодавчих норм права та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку підлягають задоволенню в сумі 21114 грн., оскільки саме в такому розмірі позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 7, 8 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки відповідно до ст.97 КЗпП форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження й розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі, а у випадку, коли його не укладено, - власником або уповноваженим ним органом за погодженням із профспілковим органом, що представляє інтереси більшості працівників, або, за його відсутності, - з іншим органом, уповноваженим на представництво трудовим колективом, з урахуванням загальних положень законодавства про оплату праці, суд у разі вирішення спорів з цих питань має з`ясовувати, чи були і як саме вони врегульовані у зазначеному порядку та чи було при цьому додержано норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною й галузевою (регіональною) угодами. При їх недодержанні застосовуються відповідно норми і гарантії, передбачені законодавством, генеральною, галузевою (регіональною) угодами. Положенням ст.44 КЗпП України передбачено, зокрема, що при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (ст.38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Зі змісту наказу про звільнення позивача вбачається, що [PERSON] був звільнений на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю. Таким чином позивачеві мала бути нарахована вихідна допомога у сумі 39199,8 грн. (13066,60 грн.(середньомісячна заробітна плата) х 3 місяці). З розрахункового листка про складові заробітної плати за липень 2021 вбачається, що вихідна допомога позивачеві не нараховувалась, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути вихідну допомогу у сумі 39199,8 гривень. Заявляючи вимогу про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення, представник позивача послався на п. 5.39 колективного договору СО ПАТ Донбасенерго Слов`янська ТЕС, яким вказано обов`язок роботодавця виплачувати працівникам один раз на рік матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати працівника за попередній рік роботи в товаристві, зазначаючи про відсутність таких виплат за період з 2019 року по 2021 рік. Відповідач у відзиві зазначив про найскрутніше матеріальне становище підприємства як підставу ненарахування матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам. Оцінюючи заперечення відповідача щодо відсутності фінансової можливості здійснити виплату матеріальної допомоги на оздоровлення, суд вважає необхідним зазначити, що положення колективного договору не містять такої умови для виплати матеріальної допомоги як наявність фінансової можливості, а передбачають обов`язок роботодавця здійснювати таку виплату без наявності будь-яких умов. Таким чином, заперечення відповідача судом відхиляються. Так, з матеріалів справи та наданих розрахунків вбачається, що заробітна плата [PERSON] у період з 01 липня 2020 року по 30 червня 2021 року складала 189269 гривень., тому матеріальна допомога на оздоровлення становить 15772 гривні (189269:12). Зазначена сума має бути стягнута з відповідача на користь позивача, оскільки судом встановлено, що до 2021 року позивач працевлаштувався у відповідача, на момент звільнення мав лише 8 днів невикористаної щорічної відпустки, тобто перебував у безперервній відпустці не менше 14 календарних днів у 2021 році. Відповідно до вимоги позивача, щодо стягнення компенсації за не використану відпустку у розмірі 6976 грн., суд вказує на те, що відповідачем до суду були надані належні докази, щодо виплати позивачу компенсації за невикористану відпустку. Так, відповідно до наказу СО ПАТ Донбасенерго Слов`янська ТЕС № 752-к від 09.07.2021 вбачається, що [PERSON] звільнений 09.07.2021 за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України з виплатою компенсації за 8 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки та 1 календарний день невикористаної щорічної додаткової відпустки за роботу в шкідливих умовах праці. З наданих довідок вбачається, що сума компенсації за 8 днів відпустки становила 3638 грн., за 1 день відпустки становила 454,75 грн. Що загалом становило суму 4092,75 грн. Які позивачу були сплачені у повному обсязі. Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999\~Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов?язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов?язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Проаналізувавши обставини справи, дослідивши докази, суд приходить до переконання, що зазначені вище суми вихідної допомоги при звільненні, матеріальної допомоги на оздоровлення та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з яких підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі, повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача. Підстав для задоволення іншої частини вимог суд не вбачає. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 гривень суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом встановлено, що 14 липня 2021 року [PERSON] уклав з адвокатом Лещенком С.В.\~\~договір про надання правової допомоги. Предметом зазначеного вище договору, зокрема, є правова допомога по даній справі, а також здійснення представницьких повноважень клієнта. В ньому ж зазначено, що адвокату буде сплачено гонорар згідно даного договору у фіксованому розмірі 3000 грн. У відповідності до\~ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в\~ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За приписами ч. 3\~ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»\~до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано\~Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема,\~ст. 903 Цивільного кодексу України\~передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Глава 52 Цивільного кодексу України\~регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Згідно зі\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною другою\~статті 137 ЦПК України\~визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.ч. 3, 4\~ст. 137 ЦПК України). Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі; 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись\~главою 52 Цивільного кодексу України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і\~Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає суду можливості пересвідчитись у співмірності розміру адвокатського гонорару, як того вимагає ч. 4\~ст. 137 ЦПК України. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить з встановленого у договорі про надання правової допомоги від 14 липня 2021 року розміру та порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У зазначеному договорі зазначається ціна договору (розмір гонорару згідно погодинної ставки), яка встановлена у фіксованій сумі 3000 грн. При цьому суд вважає, що оскільки сума гонорару визначена фіксованою в договорі, укладеному відповідачем зі своїм представником, то надана суду копія зазначеного договору є достатнім доказом суми відповідних судових витрат, що підлягають розподілу. \~ \~ \~ \~Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу на підставі поданих представником відповідача доказів, суд враховує те, що ці судові витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову. При визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих позивачем доказів, суд також виходить з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи). Варто зауважити, що чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача на підлягає стягненню 3000,00 гривень витрат пов`язаних з правничою допомогою \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до\~Закону України «Про судовий збір»\~за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1083-VIII,\~\~розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2021 року складає 2270,00 гривень. Позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено суму судового збору в розмірі 908,00 гривень, що підтверджується квитанцією № 0.0.2325073524.1 від 02.11.2021 року. [PERSON] заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача на його користь невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021 рік в сумі 15772 гривень, невиплаченої вихідної допомоги при звільненні в сумі 47316 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, 21114 гривень компенсація за невикористану відпустку у розмірі 6976 гривень а всього заявлена сума до стягнення 91178 гривень. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості на загальну суму 76085,80 гривень. Отже процентне співвідношення задоволених вимог становить 83,44 % ((76085,80 грн. - задоволені вимоги) * 100 % / (91178 грн. - заявлені позовні вимоги)). З цих задоволених вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 757,63 гривень (908 грн. * 83,44 %). На підставі викладеного,

Outcome: partial