Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, в якій просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Вказуючи на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] , який належить Позивачу на праві власності, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №1809216632214 від 09.04.2019 року. На даний час у казаному будинку, крім Позивача та сина також реєстрацію місця проживання має її колишній чоловік [PERSON] . Однак, [PERSON] не проживає в житловому приміщенні понад один рік, він одружений та мешкає в будинку дружини по сусідству, а саме: [ADDRESS] , про що складено Акт про не проживання від 19.01.2022 року депутатом Калинівської селищної ради, [PERSON] , Відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Перешкод в користуванні житловим приміщенням ні Позивачка, ні інші члени сім`ї Відповідачу не чинили. Факт реєстрації відповідача - [PERSON] порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, вона позбавлена можливості оформити субсидію, також відповідач користується правом реєстрації постійно заходе до будинку, та прибудинкової території, викрадає речі позивача (власника будинку). Такими діями відповідач несе загрозу життю та здоров`ю позивачу. З відповідачем позивачка розлучена з 07.11.2018 року, фактично не проживають разом з початку 2016 року. Але, так як, сторони мають спільну дитину, позивачка ніколи не чинила перешкод у проживанні відповідача у будинку. Відповідач з 2017 року мешкає окремо та веде своє особисте життя. 21.08.2021 року відповідач одружився із сусідкою по [ADDRESS] та після одруження колишній чоловік змінився та почав постійно заходити коли нікого не має вдома і викрадати речі, які були придбані у шлюбі з позивачкою, на що була викликана неодноразово поліція. 15.01.2022 року коли позивачка знаходилася за кордоном, її колишній чоловік викрав пса разом із будкою. На що знову була викликана поліція, але відповідач користуючись правом реєстрації робить усе що схоче. Позивачка, як власник не може розпоряджатися своєю власністю так як, їй постійно чинить перешкоди Відповідач. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.04.2022 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху з наданням позивачу строку протягом десяти днів з дня її отримання для усунення недоліків позову (а.с.16-17). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20.06.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження (а.с. 32). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.09.2022 року закрито підготовче судове засідання та справи призначена до судового розгляду (а.с. 40-41). Позивачка в судове засідання не з`явилася, направила до суду клопотання про слухання справи у її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити (а.с. 27). [PERSON] , якій належним чином повідомлявся про відкриття провадження по справі в порядку загального позовного провадження (а.с.37, 43), та за допомогою смс повідомлення (а.с. 45, 47) не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, та в судове засідання не з`явився, тому, суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності відзиву відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №1809216632214 від 09.04.2019 року, (а.с. 6, 29). Згідно Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.11.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 9). Відповідно до Акту обстеження житлових умов від 19.01.2022 року складеного Депутатом Калинівської селищної ради, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає з 2018 року, а фактично проживає по [ADDRESS] (а.с. 7). Як вбачається із відповіді сектору поліцейської діяльності №1 Фастівського районного УП від 10.05.2022 року, що відомості зі звернення позивача щодо того, що на протязі чотирьох днів її колишній чоловік здійснив крадіжку шуруповерту, бетономішалки, оприскувача були зареєстровані до ІТС ІПНП СПД №1 Фастівського районного УП за №4850 від 21.08.2021 року (а.с.30). Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач на думку суду довів. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Указане відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до якого у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 22.11.2018 року у справі № 760/13113/14-ц, нагадав, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української PCP, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Окрім того, суд бере до уваги, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року). Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року). Факт не проживання [PERSON] у спірному будинку підтверджується актом обстеження житлових умов про відсутність його особистих речей; спального місця та інших ознак, які вказують на фактичне місце проживання за вказаною адресою, а також не встановлено, доказів поважності причин не проживання у спірному будинку, суду надано відповідачем не було. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] понад встановлений законом термін - понад рік без поважних причин не проживає в спірному будинку, із заявами до уповноважених органів про причини своєї відсутності не звертався, обов`язок по сплаті комунальних послуг не несе, перешкод в користуванні йому ніхто не чинив, із заявами про усунення перешкод у користуванні житлом до уповноважених осіб відповідач також не звертався, відтак останній втратив право користуватися цим житлом, що дає підстави суду визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 992 грн. 40 коп.

Outcome: approved