Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що з 04.07.1992 р. вона взяла шлюб із [PERSON] ; від шлюбу подружжя не має неповнолітніх дітей. Як зазначається позивачем при зверненні до суду із даним позовом, з жовтня 2020 р. подружжя мешкає окремо, спільне господарства не ведеться, спільного бюджету подружжя не має, втрачені почуття, подружжя має різні характери та погляди на сім`ю. Посилаючись у позові на те, що збереження сім`ї неможливе та суперечить інтересам кожного з подружжя, примирення неможливе, відповідач ухиляється від реєстрації розірвання шлюбу в органі РАЦС, у позові й заявлено відповідну вимогу про розірвання шлюбу. В судове засідання, в якому ухвалено судове рішення, позивач\~не з`явилася, в окремо поданій заяві представник позивача просила про розгляд справу у її відсутності, зазначив, що вимоги позову підтримує повністю (а.с. 129). У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що заперечує проти наведених у позовній заяві обставин щодо дати фактичного припинення шлюбних відносин. Твердження про те, що фактичні шлюбні відносини припинені з жовтня 2020 р., на його переконання, не підтверджені доказами, тому за відсутності доказів відсутні правові підстави для висновку про дату фактичного припинення шлюбних відносин у жовтні 2020 року, як про підтверджену обставину. Також, на переконання представника відповідача, позивачем неправильно визначені підсудність розгляду справи, оскільки обидві сторони спору проживають за межами України, підсудність цієї справи має бути визначена суддею Верховного Суду (а.с. 72-73). Відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях. В окремо наданій суду заяві від 07.02.2023 р. відповідач повідомив, що за позовом [PERSON] відкрито справу щодо розірвання шлюбу в м. Мюнхен (Німеччина), тому розгляд цієї справи в Україні, на переконання відповідача, недоцільний (а.с. 136). До цієї заяви відповідач надав документ, складений німецькою мовою, без його перекладу. Представник відповідача адвокат Санжара А.А. у заяві від 07.02.2023 р. просив суд про розгляд справи у його відсутності, та повідомив, що він обізнаний про те, що з питання розірвання шлюбу між [PERSON] , та [PERSON] у ФРН також розглядається справа про розірвання шлюбу між цими сторонами. На його переконання, відомості, викладені позивачем у позовній заяві, яка розглядається судом Німеччини, можуть містити інформацію, яка є важливою для визначення підсудності розгляду справи згідно процесуального закону України, тому, на переконання представника відповідача, вони варті дослідження судом під час розгляду даної справи (а.с. 140). Як встановлено судом, 04.07.1992 р. між позивачем та відповідачем за цим позовом був зареєстрований шлюб, про що зроблений відповідний актовий запис та видано свідоцтво, що підтверджується відповідною копією свідоцтва (а.с. 7); від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має. Шлюбні відносини між подружжям припинені. Позивачем зазначається про припинення шлюбних відносин з жовтня 2020 р., відповідачем вказана обставина (дата припинення шлюбних відносин) заперечується. Процесуальні дії у справі: -ухвалою суду від 26.07.2021 р. відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу; -рішенням Амур- Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.10.2021 р., ухваленим в порядку заочного розгляду справи, позов задоволено повністю (а.с. 27-28); -ухвалою Амур- Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.11.2021 р. за заявою відповідача про перегляд заочного рішення заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2021 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, задоволено, заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2021 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу скасовано, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 24.11.2021 р. об 11.00 год. (а.с. 64-65); -ухвалою Верховного Суду у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Бурлакова С.Ю. від 06.12.2021 р. відмовлено у визначенні підсудності цивільної справи №199/4903/21 за позовом [PERSON] до\~ [PERSON] про\~розірвання шлюбу(а.с. 80-81). Правовідносини між учасниками справи виникли з сімейних правовідносин, зокрема, із розірвання шлюбу. Суд,\~дослідив докази,\~надані у\~порядку ст.ст.\~76-80,\~ч.\~1\~ст.\~81\~ЦПК України,\~в межах\~позовних вимог,\~дійшов до\~висновку про\~наявність підстав\~для задоволення\~позову,\~виходячи з\~наступного.\~ За ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачають, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є право особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року). Таким чином, суд, з`ясував фактичні взаємини подружжя, зокрема те, що відсутня вільна згода позивача на шлюб із відповідачем, а також дійсні підстави позову про розірвання шлюбу (втрата почуттів, різні характери та погляди),які у свою чергу вплинули на шлюбні стосунки та призвели до припинення шлюбних відносин, дійшов до висновку, що зазначене має істотне значення, тому позов підлягає задоволенню. Щодо дати фактичного припинення шлюбних відносин, то суд погоджується із слушністю доводів представника відповідача щодо того, що за відсутності доказів відсутні правові підстави для висновку про дату фактичного припинення шлюбних відносин у жовтні 2020 р., як про підтверджену обставину. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Вимоги щодо належності, допустимості, достатності та достовірності доказів сформульовані у статтях 77-80 ЦПК України. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Втім, ані позивач, ані відповідач не виконали обов`язок доказування в частині доведення дати припинення шлюбних відносин, при цьому, фактичне припинення шлюбних відносин між подружжям відповідачем не заперечувалося. Таким чином, за відсутності доказів про окреме проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу саме з жовтня 2020 року, відсутні підстави для висновку про фактичне припинення між подружжям шлюбних відносин з жовтня 2020 р., як про фактичну обставину, встановлену судом. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд бере до уваги те, що відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях, не клопотав про надання строку для примирення подружжя, не спростував обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог тощо, у зв`язку з чим суд мав би змогу дійти до іншого висновку у даній справі. Виходячи з вищенаведеного, вочевидь порушення прав позивача з боку відповідача, адже, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України). Щодо долученого відповідачем до заяви від 07.02.2023 р. документа (а.с. 137-139), то відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Суд позбавлений можливості ознайомитися з його змістом, надати йому оцінку, оскільки відповідачем до нього не долучений його переклад. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ЦПК України (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України): з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved