Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

В серпні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив суд постановити рішення яким визнати відмову Державного\~підприємства Дослідне господарство «Дніпро» Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України» ідентифікаційний код юридичної особи - 30093529 в приватизації Циплову\~Павлу Сергійовичу РНОКПП: [NUMBER] квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] - неправомірною, та зобов`язати Державне підприємство Дослідне господарство «Дніпро» Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України» ідентифікаційний код юридичної особи - 30093529 провести приватизацію квартири яка розташована за адресою: [ADDRESS] загальною площею 39,0 кв.м., житловою площею 20,0 кв.м. на ім`я [PERSON] РНОКПП: [NUMBER] . Представник позивача [PERSON] [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі та участі представника позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач Державне підприємство «Дослідне господарство «Дніпро» Державної установи інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України» про дату, час і місце розгляду справи повідомленні належним чином, однак представник у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав, а тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що позивач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] ., на підставі ордеру на житлове приміщення за № 8, який виданий його матері [PERSON] , яка виписалась з квартири 14 квітня 2011 року. Будинок, у якому розташована вищевказана квартира перебуває на балансі Державного підприємства «Дослідне господарство «Дніпро» Державної установи інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України». 26 березня 2018 року [PERSON] як основний квартиронаймач звернувся до відповідача із заявою для оформлення передачі у власність квартири що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до листа відповідача від 26 березня 2018 року за № 17, відповідач не заперечує щодо приватизації квартири. Проте жодної відповіді від відповідача йому не надходило. Натомість бабусі позивача [PERSON] , яка теж зверталась до відповідача надійшов лист від 28 лютого 2020 року за № 12, наступного змісту: «наразі повідомляємо, що Державне підприємство Дослідне господарство «Дніпро» Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України» не є органом, який наділений повноваженнями, щодо оформлення передачі в приватну власність квартир. Отже своє право на безоплатну приватизацію квартири ви зможете реалізувати після передачі державного житлового фонду, який обліковується на балансі господарства, у комунальну власність Новоолександрівської територіальної громади». Позивач зазначає, що ненадання відповіді відповідачем, порушує моє законне право на приватизацію житла, а саме квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно листа відповідача від 28 лютого 2020 року за №12 вбачається, що ДП «Дослідне господарство «Дніпро» ДУ Інститут зернових культур Національної академії аграрних наук України не є органом, який наділений повноваженнями щодо оформлення передачі в приватну власність квартир. Відповідно до Закону №2482-XII та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, необхідно надати документи, а саме: заяву на приватизацію (за встановленою формою, яка оформляється в організації по обслуговуванню житла); довідку про склад сім`ї та займані приміщення (за встановленою формою, яка оформляється в організації по обслуговуванню житла); довідку АТ «Ощадбанк» про наявність невикористаних житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; ордер про надання жилої площі; договір найму з департаментом житлово-комунального господарства; довідку з попередніх місць проживання (після 1992 року) про те, що громадяни раніше не приймали участі у приватизації державного житла); копії та оригінали паспортів та ідентифікаційних кодів; копії та оригінали документів про підтвердження родинних відносин; технічний паспорт для оформлення приватизації. Згідно ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Компетенція і порядок утворення органів приватизації передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Вказаними законодавчими актами визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами. Окрім того, відповідно до наведених вище нормативно-правових актів, якими врегульовано порядок приватизації державного житлового фонду, особа, яка бажає скористатись таким правом, звертається до відповідного органу із заявою, до якої додає необхідні документи, а цей орган приймає відповідне рішення, яке у разі незгоди з ним заявника може бути предметом оскарження в суді. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду хоча й вирішуються судом, однак належним способом захисту у разі порушення такого права є не визнання права на приватизацію на житло, а визнання безпідставною відмови органу приватизації передати у приватну власність квартиру з державного житлового фонду з покладенням обов`язку на останнього оформити приватизацію житлового приміщення. Саме такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 12.03.2020 року у справі №483/731/19, який суд у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, що відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Розглядаючи спір суд повинен з`ясувати усі обставини справи відповідно до обґрунтування позову, зміст позовних вимог та зв`язок між обґрунтуванням, вимогою та вибраним способом захисту. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач у спірних правовідносинах обрав невірний спосіб захисту порушеного прав внаслідок чого у задоволення позову має бути відмовлено саме з цих підстав. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги\~ [PERSON] задоволенню не підлягають. Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. Тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом стягненню з відповідача не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed