Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

22 грудня 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 19 липня 1985 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого дітей не мають. Позивач вказує, що сторони втратили взаєморозуміння, мають різні погляди на сімейне життя, між сторонами часто виникають конфлікти. Позивач втратив повагу та довіру до дружини, відсутня любов один до одного, шлюб носить формальний характер, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, тому позивач просить розірвати шлюб. Ухвалою суду від 23 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 27 січня 2023 року позивач надав до суду уточнену позовну заяву, відповідно до якої просить розірвати шлюб та стягнути з позивача судові витрати на користь позивача за оплату правової допомоги в розмірі 1000,00 гривень. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши думку учасників в судовому засіданні, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 19 липня 1985 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Саксаганського РВК м. Кривого Рогу, актовий запис №605. Від шлюбу подружжя дітей не мають. Із позовної заяви вбачається, що сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, які не склались через різні погляди на сімейне життя, спільне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена КонституцієюУкраїни, охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, щошлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст.110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, враховуючи обопільну згоду сторін на розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть. В силу вимог ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Вирішуючи питання, щодо розгляду заявленої вимоги щодо стягнення з відповідача на користь [PERSON] витрат по справі за надання правової допомоги в суді у розмірі 1000,00 гривень, суд керується положеннями чинного ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до положень ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частина 8 ст. 141 ЦПК України передбачає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонам доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано: -Договір про надання юридичної допомоги від 20 грудня 2022 року, укладеного між адвокатом Сілкіною Мариною Володимирівно та [PERSON] у справі з приводу розірвання шлюбу, де, зокрема п. 5.1, визначає, що розмір плати за правову допомогу (юридичні послуги) становить 1000,00 (одна тисяча) гривень; -Акт наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги на загальну суму 1000,00 гривень; -Квитанція № 000786 про оплату за перелічені в акті послуги у розмірі 1000,00 (тисяча) гривень. Таким чином, зважаючи на задоволення позову, суд приходить до висновку, що позивачем до суду надано належні докази на підтвердження понесених ним судових витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. При цьому, суд зважає на характер виконаної адвокатом роботи, зокрема: складність справи; процесуальні дії, які були здійснені адвокатом для формування позовної заяви та додатків до неї; співмірність витрат до виконаної роботи адвокатом відносно розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, що справи про розірвання шлюбу не є складними, не вимагають вивчення великого обсягу нормативно правових актів, складення великої кількості процесуальних документів. Тому, на думку суду, вартість послуг адвоката в загальній сумі 1000,00 гривень є обґрунтованою, співмірною з обсягом виконаної адвокатом роботи і часом, витраченим на її виконання, заявлена сума підлягає відшкодуванню у повному розмірі. Згідно із ст. 141 ЦПК, з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 496,20 гривень.

Outcome: approved