Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

17.05.2021 до Деснянського районного суду м. Чернігова надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , в якій позивачі просять визнати недійсним заповіт [PERSON] , складений на ім`я відповідача, посвідчений 09.02.2021 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Число С.М., зареєстрований у реєстрі за № 67212291. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] , не приходячи до тями, помер двоюрідний брат позивачів - [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина. На день смерті спадкоємець у шлюбі не перебував, інших передбачених законом спадкоємців немає. 01.03.2021 позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Алаєвої Тетяни Анатоліївни із заявою про прийняття спадщини за законом, проте згідно заповіту [PERSON] від 09.02.2021 він заповів все належне йому майно відповідачу у справі - [PERSON] . Позивачі вважають, що в момент вчинення заповіту їхній двоюрідний брат не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати, оскільки перебував у хворобливому стані, про що зазначено і в самому заповіті, у зв`язку з чим оспорюваний заповіт слід визнати недійсним. Ухвалою судді від 21.05.2021 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачеві в триденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вказані в ній недоліки. Ухвалою судді від 10.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 01.07.2021. 01.07.2021 підготовче засідання відкладене на 13.07.2021 у зв`язку з клопотанням представника відповідача. 12.07.2021 представник відповідача подав відзив, в якому просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що [PERSON] за життя не страждав психічними або іншими розладами здоров`я, а наявність певних інфекційних захворювань не могли призвели до втрати ним дієздатності. Зазначив про те, що померлий спадкодавець був одинокою особою, близьких родичів не мав та товаришував лише із відповідачем у справі, який його доглядав, придбавав продукти харчування, необхідні лікарські препарати та медичні послуги. Також зазначив, що після смерті [PERSON] саме [PERSON] за власні кошти здійснив його поховання. Ухвалою суду від 13.07.2021, за клопотанням представника позивачів, витребувано у Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська міська лікарня №3» Чернігівської міської ради такі відомості: про перебування [PERSON] , [INFO] , на лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Чернігівська міська лікарня №3» Чернігівської міської ради; про лікаря (прізвище, ім`я та по батькові, адреса місця проживання), який лікував [PERSON] ; про осіб (прізвище, ім`я та по батькові, дата народження, адреса місця проживання), які разом з [PERSON] знаходилися в одній палаті КНП «Чернігівська міська лікарня №3» Чернігівської міської ради. Підготовче засідання відкладене на 08.09.2021. 21.07.2021 представник позивачів подав відповідь на відзив. Ухвалою суду від 08.09.2021, за клопотанням представника позивачів, витребувано у Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» Чернігівської обласної ради інформацію про те, чи перебував на обліку в Чернігівській обласній психоневрологічній лікарні [PERSON] , [INFO] , та з яким діагнозом. У підготовчому засіданні оголошено перерву до 23.09.2021. 23.09.2021 продовжено перерву у підготовчому засіданні до 06.10.2021 у зв`язку з клопотанням представника позивача. 06.10.2021 продовжено перерву у підготовчому засіданні до 27.10.2021 у зв`язку з не надходженням витребуваної інформації. Ухвалою суду від 27.10.2021 провадження у справі було зупинено на час проведення судово-психіатричної експертизи. Ухвалою суду від 19.11.2021 у задоволенні заяви представника позивачів про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою судді від 17.01.2022 провадження у справі поновлено, призначене підготовче засідання на 01.02.2022. 01.02.2022 продовжено перерву у підготовчому засіданні до 04.02.2022 у зв`язку з витребуванням доказів. Ухвалою суду від 04.02.2022, за клопотанням судового експерта, витребувано у Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні оригінали архівних медичних карт стаціонарного хворого [PERSON] ; витребувано у Комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська міська лікарня №3» Чернігівської міської ради оригінал архівної медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] № 601 за 2021 рік, де останній перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділені з 09.02 по 10.02.2021; витребувано у диспансерного психіатричного відділення Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні оригінал медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] ; витребувано у диспансерного наркологічного відділення Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні оригінал медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] або відповідну довідку; витребувано у Першого поліклінічного відділення чернігівської міської лікарні № 1 оригінал медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] або відповідну довідку; витребувано у Чернігівського обласного Центру медико-соціальної експертизи оригінали актів медичного огляду із МСЕК, якщо [PERSON] мав групу інвалідності або відповідну довідку; витребувано у Комунального підприємства «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради розгорнуту соціально-побутову характеристику [PERSON] ; витребувано у приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Число С.М. письмове пояснення на предмет обставин складення [PERSON] заповіту на ім`я [PERSON] , посвідченого нею 09.02.2021, зареєстрованого у реєстрі за № 67212291. Продовжено перерву у підготовчому засіданні до 23.02.2022 у зв`язку з неявкою сторін та витребуванням доказів. Ухвалою суду від 04.02.2022, за клопотанням судового експерта, витребувано у Об`єднання житлово-будівельних кооперативів м. Чернігова розгорнуту соціально-побутову характеристику [PERSON] . Продовжено перерву у підготовчому засіданні до 16.03.2022 у зв`язку з витребуванням доказів. 16.03.2022 розгляд справи не відбувся у зв`язку із запровадженням воєнного стану Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», а також веденням бойових дій на території м. Чернігова та Чернігівської області. 14.06.2022 призначене підготовче засідання на 23.06.2022. 23.06.2022 продовжено перерву у підготовчому засіданні до 28.06.2022 у зв`язку з витребуванням доказів. Ухвалою суду від 28.06.2022 провадження у справі було зупинено на час проведення судово-психіатричної експертизи згідно ухвали суду від 27.10.2021. Ухвалою судді від 05.09.2022 провадження у справі поновлено, призначено підготовче засідання на 19.09.2022. 19.09.2022 продовжено перерву у підготовчому засіданні до 05.10.2022 у зв`язку з клопотанням представника позивачів. 05.10.2022 продовжено перерву у підготовчому засіданні до 17.10.2022 у зв`язку з клопотанням представника позивачів. Ухвалою суду від 17.10.2022 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 31.10.2022. 31.10.2022 оголошено перерву в судовому засіданні до 16.11.2022 у зв`язку з неявкою свідків. 16.11.2022 продовжено перерву в судовому засіданні до 01.12.2022 у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги. 01.12.2022 продовжено перерву в судовому засіданні до 22.12.2022 у зв`язку з клопотанням представника позивача. 22.12.2022 продовжено перерву в судовому засіданні до 23.01.2023. 23.01.2023 продовжено перерву в судовому засіданні до 02.02.2023 у зв`язку з необхідністю надання часу сторонам для підготовки до судових дебатів. У судовому засіданні 23.01.2023 представник позивачів позов підтримав, представник відповідача позов не визнав. Представник Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у судове засідання не з`явилася, у письмовій заяві просила справу розглядати без її участі. Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Число С.М. у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи оповіщалася в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомила. У судове засідання 02.02.2023 учасники справи не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені належним чином; представник відповідачів у письмовій заяві просив провести судове засідання без його участі та участі відповідача; представники позивачів, Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Число С.М. про причини неявки не повідомили. На підставі пункту 1 частини третьої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) суд ухвалив продовжити судовий розгляд за відсутності учасників справи. У відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу 02.02.2023 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. У судовому засідання встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 12.02.2021 Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис №497 (а.с. 127 том 1). Причиною смерті [PERSON] стала правобічна середньо та нижньодольова пневмонія, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №271 від 11.02.2021 (а.с. 128 том 1). За життя, 09.02.2021, [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Число Світланою Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за №№ 33,34, яким заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що належатиме йому на день його смерті і на що матиме за законом право, [PERSON] (а.с. 125 том 1). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. 01.03.2021 позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Алаєвої Тетяни Анатоліївни із заявою про прийняття спадщини за законом, але йому стало відомо про наявність заповіту [PERSON] від 09.02.2021, згідно якого останній заповів все належне йому майно відповідачу у справі - [PERSON] . Позивачі вважають, що в момент вчинення заповіту їхній двоюрідний брат не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки перебував у хворобливому стані, про що зазначено і в самому заповіті, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до статті 1233 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. За приписом частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК України. Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частин першої-третьої, п`ятої, шостої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З висновку судово-психіатричного експерта №01/261 за результатами проведення посмертної судово-психіатричної експертизи від 06.01.2022, призначеної судом за клопотанням представника позивачів, убачається, що у [PERSON] на час складання заповіту 09.02.2021, виявлялись ознаки органічного розладу особистості інтоксикаційного соматогеннообумовленого ґенезу з астенічним синдромом (F07.8 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду); у [PERSON] на час складання заповіту 09.02.2021, не виявлено ознак тимчасового розладу психічної діяльності; [PERSON] за своїм психічним станом був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час складання заповіту від 09.02.2021 (а.с. 167 том 2). Висновки експерта за своїм змістом співпадають і з показаннями допитаних у судовому засіданні свідків зі сторони відповідача. Так, свідок [PERSON] повідомила, що у лютому 2021 року [PERSON] у телефонній розмові повідомив їй про бажання скласти заповіт на відповідача; у момент тривалого спілкування [PERSON] та нотаріуса він був при свідомості; заповіт у квартирі заповідача був прочитаний ним уголос у її присутності. Свідок [PERSON] повідомила, що оспорюваний заповіт був підписаний нею у квартирі [PERSON] , який, після роз`яснень нотаріуса, прочитав текст заповіту уголос; заповідач у момент на час складання заповіту усвідомлював значення своїх дій, міг розмовляти, але дуже погано рухався. Свідок [PERSON] (знає заповідача з 1987 року) повідомив, що відповідач з моменту погіршення здоров`я [PERSON] допомагав йому; під час останньої його зустрічі із заповідачем останній спілкувався нормально, але погано рухався; з родичами не спілкувався. Натомість, допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] (зі сторони позивачів) лише повідомив, що [PERSON] , коли поступив до лікарні, перебував у важкому стані, але при свідомості, оскільки сам розписався у медичній карті; особисто [PERSON] не бачив. З викладеного суд доходить висновку, що твердження позивачів про не усвідомлення заповідачем значення своїх дій та не можливість ними керувати в момент складання розпорядження на випадок своєї смерті не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду, а відтак є безпідставними. Крім того, відповідно до частини першої статті 225 ЦК України, що вказується позивачами в якості правової підстави позову,правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Отже, з позовом про визнання недійсним заповіту можуть звернутися не будь-які особи, а лише ті, які мають докази порушення оспорюваним правочином їхніх прав та інтересів. Проте, матеріалами справи достеменно не підтверджуються родинні відносини між позивачами та [PERSON] , а саме той факт, що їхні матері є рідними сестрами, а відтак без встановлення факту родинних відносин між позивачами та спадкодавцем стверджувати про порушення оспорюваним заповітом їхніх прав на спадкове майно заповідача передчасно. Отже, встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки докази, які б однозначно та безальтернативно вказували на наявність передбачених законом підстав визнання правочину недійсним, у матеріалах справи відсутні, а відтак спірний заповіт є чинним і визнанню недійсним не підлягає. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19). Правничу допомогу відповідачу надавав адвокат Кравченко В.В. на підставі договору про надання правової допомоги від 25.06.2021. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 11.07.2021 та акта-розрахунку судових витрат від 11.07.2021 відповідач сплатив адвокату 8 000,00 грн (а.с. 133-134 том 1). Суд, з урахуванням складності справи, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, принципів розумності та справедливості, відсутністю заперечень іншої сторони у справі, вважає визначені вище витрати обґрунтованими. Враховуючи викладене,

Outcome: approved