Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

У червні 2022 року позивач звернулася до Києво-Святошинського\~районного суду\~Київської областіз даним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь витрати з оплати житлово-комунальних послуг по утриманню житлового приміщення за період з січня 2019 року по січень 2022 року у розмірі 7065,92 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є співвласником квартири загальною площею 44.4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 20 березня 1995 року. Іншими співвласниками вказаного об`єкту нерухомості на праві спільної сумісної власності є її син - [PERSON] та дочка - [PERSON] . [PERSON] в даній квартирі не проживає, а тому фактично вона проживає з відповідачем. Відповідач, починаючи з 2017 року, проживаючи в квартирі, не приймає участі в її утриманні та сплаті комунальних платежів. Всі вказані житлово-комунальні платежі сплачує позивач самостійно в повному обсязі, що ставить її в край скрутне становище. За період з січня 2019 року по січень 2022 року відповідач не проводив жодної оплати по утриманню житла, так само, на сьогоднішній день між позивачем та відповідачем не досягнуто жодної згоди щодо відшкодування витрат на утримання квартири. Ухвалою суду від 03.06.2022 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали і просили позов задовільнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.03.1995 року, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно з довідкою Відділу надання адміністративих послуг управління «ЦНАП» Виконавчого комітету Боярської міської ради від 31.01.2022 року, у квартирі [ADDRESS] , починаючи з 21.03.1978 року зареєстрована [PERSON] , а станом на 31.01.2022 року з нею зареєстровано, ще дві особи. Як вбачається з довідки Боярської міської ради №2214 від 22.02.2022 року, складеною депутатом міської ради фактично в квартирі проживає лише дві особи: [PERSON] та її син [PERSON] , а [PERSON] з 07.05.2001 року не проживає за вказаною адресою. Як вбачається з матеріалів справи, позивач одноособово у період з січня 2019 року по січень 2022 року сплатила житлово-комунальні послуги на загальну суму 14131,83 грн., що підтверджується копіями квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим просила стягнути з відповідача на її користь витрати з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 7065,92 грн. Відповідач в судовому засіданні підтвердив, що він користується всіма наданими житлово-комунальними послугами, [PERSON] дійсно не проживає з 07.05.2001 року в квартирі, за надані житлово-комунальні послуги сплачує позивач у справі, а відповідач ніяких витрат за житлово-комунальні послуги не несе. Як встановлено судом, на позивача [PERSON] відкрито особовий рахунок. В квартирі проживає дві особи позивач і відповідач. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 4\~ст. 319 ЦК України\~власність зобов`язує, а відповідно до\~ст.322 ЦК України\~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно із ч.ч. 1, 2\~ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Виходячи зі змісту цих норм, у разі ухилення співвласника від участі у витратах на утримання спільної власності, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна. У свою чергу такий співвласник може висунути відповідні заперечення, вважаючи здійснені співвласниками витрати надмірними або зайвими. Утримання будинків і прибудинкових територій полягає у забезпеченні експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством (ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Отже, витрати на утримання будинку та прибудинкової території та витрати на опалення житла є об`єктивно необхідними для належного функціонування спільного майна та збереження його експлуатаційних якостей, які відповідно до\~ст. 360 ЦК України\~визначаються як витрати на управління, утримання і збереження спільного майна та покладаються на співвласника відповідно до його частки у праві спільної часткової власності. Згідно із положеннями\~статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що за період з січня 2019 року до січня 2022 року позивачем оплачені наступні комунальні послуги: плата за спожити газ на загальну суму 3642,21 грн. плата за комунальні послуги на загальну суму 4277,50 грн., плата за водопостачання на загальну суму 3582,52 грн., плата за електроенергія на загальну суму 2629,60 грн., що в загальному розмірі становить 14131,83 грн. Отже, оскільки позивачем за житлово-комунальні послуги сплачено 14131,83 грн., то відповідач повинен відшкодувати позивачу понесені останньою витрати по утриманню майна у сумі 7065,92 грн., виходячи з наступного розрахунку: 14131,83 грн. / 2 = 7065,92 грн. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2\~статті 77 ЦПК України\~встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6\~статті 81 ЦПК України\~докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тому, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, оскільки відповідач являється інвалідом другої групи, та звільнений від сплати судового збору, із відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved