Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 12 квітня 2019 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] \~був укладений\~кредитний договір\~шляхом підписання\~заяви про\~отримання кредиту\~№ 4253773916,\~за умовами\~якого [PERSON] \~було надано\~кредит у\~розмірі 286919,24\~грн.,\~строк користування\~48\~місяців,\~річні відсотки\~11,99%\~від суми\~боргу за\~договором,\~щомісячні відсотки\~2,19%\~від суми\~кредиту.Позичальник підтвердив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та загальну вартість кредиту. 20 вересня 2021 року право вимоги за кредитним договором відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі договору факторингу № 200921. Стверджує, що в порушення умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував. 26 серпня 2022 року [PERSON] було надіслано повідомлення-вимогу щодо дострокової сплати заборгованості за кредитним договором, але зазначена вимога відповідачем не виконана. Станом на 09 вересня 2022 року заборгованість за кредитним договором № 4253773916\~від 12\~квітня 2019\~року \~становить 377217,40\~грн.,\~з яких:\~заборгованість по\~тілу кредиту\~(в\~т.ч.\~прострочена)\~ 246685,16\~грн.,\~заборгованість по\~річним відсоткам\~(в\~т.ч.\~прострочена)\~ 29322,36\~грн.,\~заборгованість по\~щомісячним відсоткам\~(в\~т.ч.\~прострочена)\~ 101209,88\~грн.Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 4253773916 від 12 квітня 2019 року у розмірі 377217,40 грн., та судові витрати. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволені позову, оскільки позивач не зазначив, за який період утворилася заборгованість по тілу кредиту, по щомісячним відсоткам з детальним розрахунком. Окрім того,\~доданий до\~позову \~розрахунок заборгованості\~за договором\~№б/н\~від 01\~березня 2011\~року є\~аналітичним документом\~банку,\~складеним в\~односторонньому порядку,\~та не\~був погоджений\~з ним,\~тому не\~є безпірним\~доказом існування\~між ним\~та АТ\~КБ «Приватбанк»\~договірних відносин\~та розмір\~боргу. Наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписка з особового рахунку є неналежними доказами наявності заборгованості, оскільки такими доказами є первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Позивач не надав докази того, що він отримав кредитні кошти, які мають бути скріплені підписом позичальника, та не надав докази на підтвердження наявності заборгованості за тілом кредиту чи за простроченими відсотками. Крім того, ним не отримано повідомлення-вимогу про дострокову сплату заборгованості за кредитним договором. Отже, вважає що позовна заява не обґрунтована. Представником позивача надано відповідь на відзив, в якій зазначено, що заперечення відповідача проти задоволення позову є безпідставними. Законом не передбачено будь яких вимог до розрахунку заборгованості, що надається до позовної заяви про стягнення коштів. Наданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості містить заборгованість після переуступлення права вимоги від ТОВ «ЦФР», за залишками по кредиту, періоди, відсоткової ставки та суми нарахування відсотків за користування кредитними коштами, данні про часткові сплати заборгованості за відсотками, дати та суми таких сплат. Після переуступлення прав вимоги по кредитному договору позивачу відповідач здійснив лише один платіжна погашення кредитної заборгованості. Штрафні санкції позивач не нараховував. Жодного власного розрахунку відповідач не надав. Також зазначив, що банківські виписки з карткового рахунку позичальника підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту. Представник відповідача надав суду заперечення на відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у наданих виписках з рахунку відповідача відсутні кореспонденції бухгалтерських рахунків, не можливо визначити, які саме кошти були зараховані на поточний рахунок відповідача та чи є ці кошти кредитними. Розрахунок заборгованості та виписка з особового рахунку не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку. Просить у позові відмовити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з наведених в позові та у відповіді на відзив підстав, а також зазначила, що штрафні санкції позивач не нараховував. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволені позову, оскільки відповідачем не було отримано вимогу про дострокове погашення боргу, розрахунок заборгованості та виписка з особового рахунку не є документами первинного бухгалтерського обліку, розрахунок заборгованості не зрозумілий, не надано кредитного договору, а є лише заява, відповідач з умовами кредиту ознайомлювався на сайті банку, в кредитному договорі не передбачено дострокове звернення щодо погашення кредиту, відповідач не отримував повідомлення про договір факторингу, позивачем нараховані відсотки за період, зазначений в п. 18 Прикінцевих положеннях ЦК України. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що 12 квітня 2019 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] \~був укладений\~кредитний договір\~№ 4253773916,\~за умовами\~якого [PERSON] \~було надано\~кредит у\~розмірі 286919,24\~грн.\~(65498,01\~грн.,\~82143,00\~грн.,\~28503,69\~грн.,\~55241,78\~грн.\~-\~на погашення\~заборгованості,\~55532,76\~грн.\~ оплата\~страхового платежу\~за договором\~страхування),\~строк користування\~48\~місяців,\~річні відсотки\~11,99%\~від суми\~боргу за\~договором,\~щомісячні відсотки\~2,19%\~від суми\~кредиту. [PERSON] підтвердив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та загальну вартість кредиту, про що свідчить його особистий підпис. Строк погашення заборгованості помісячно з 12.04.2019 року по 25.04.2023 року: 286919,24 грн. - тіло кредиту, 77318,26 грн. - річні відсотки, 301609,92 грн. щомісячні відсотки. Відповідно до платіжного доручення № І191453156 від 15 квітня 2019 року ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» перерахувало на рахунок [PERSON] грошові кошти в розмірі 65498,01 грн. на погашення заборгованості по кредитному договору 1001121195001 від 06 вересня 2018 року за рахунок кредитних коштів згідно кредитного договору 4253773916 від 12 квітня 2019 року та заяви [PERSON] . Згідно платіжного доручення № І191453157 від 15 квітня 2019 року ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» перерахувало на рахунок [PERSON] грошові кошти в розмірі 82143,00 грн. на погашення заборгованості по кредитному договору Z62.21654.003670828 від 14 лютого 2018 року за рахунок кредитних коштів згідно кредитного договору 4253773916 від 12 квітня 2019 року та заяви [PERSON] . Відповідно до платіжного доручення № І191453158 від 15 квітня 2019 року ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» перерахувало на рахунок [PERSON] грошові кошти в розмірі 28503,69 грн. на погашення заборгованості по кредитному договору 94412600000 від 30 березня 2018 року за рахунок кредитних коштів згідно кредитного договору 4253773916 від 12 квітня 2019 року та заяви [PERSON] . Згідно платіжного доручення № І191453159 від 15 квітня 2019 року ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» перерахувало на рахунок [PERSON] грошові кошти в розмірі 55241,78 грн. на погашення заборгованості по кредитному договору 94214460000 від 15 грудня 2017 року за рахунок кредитних коштів згідно кредитного договору 4253773916 від 12 квітня 2019 року та заяви [PERSON] . Відповідно до витягу з реєстру оплачених страховок ЗАТ СК «ТАС» за 15 квітня 2019 року, за кредитним договором 4253773916 сплачено 15 квітня 2019 року суму страховки 55532,76 грн. Відповідно до договору факторингу № 200921 від 20 вересня 2021 року, укладеного між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», та реєстру прав вимоги до договору факторингу № 200921 від 20 вересня 2021 року, до позивача АТ «ТАСКОМБАНК» перейшло право вимоги щодо погашення заборгованості у тому числі й за кредитним договором № 4253773916 від 12 квітня 2019 року, де боржником є [PERSON] . Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 4253773916 від 12 квітня 2019 року, [PERSON] станом на 09 вересня 2022 року має заборгованість по кредиту у розмірі 377217,40 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 246685,16 грн., заборгованість по річним відсоткам (в т.ч. прострочена) за період з 20.09.2021 року по 31.12.2021 року 29322,36 грн., заборгованість по щомісячним відсоткам (в т.ч. прострочена) за період з 20.09.2021 року по 29.12.2021 року 101209,88 грн. Відповідно до виписки по особовому рахунку по кредитному договору № 4253773916 від 12\~квітня 2019\~року та\~довідки щодо\~руху коштів\~по кредиту № 4253773916 від 12 квітня 2019 року вбачається, що [PERSON] отримав кредит на загальну суму 286919,24 грн., користувався кредитними коштами, ним сплачувалися сума кредиту та відсотки. 26 серпня 2022 року АТ «ТАСКОМБАНК» направив на адресу [PERSON] ( [ADDRESS] ) повідомлення-вимогу про дострокове повне повернення кредиту та сплату заборгованості у розмірі 377217,40 грн. за кредитним договором № 4253773916 від 12 квітня 2019 року, укладеним між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», правонаступником якого є АТ «ТАСКОМБАНК», та [PERSON] . Натомість доказу отримання [PERSON] зазначеного повідомлення-вимоги суду не надано. У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного Кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 Цивільного Кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.\~1\~ст.\~516\~Цивільного Кодексу\~України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.530 Цивільного Кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2 ст.1050 Цивільного Кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.526, 610 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання визнаються його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно п.п.1, 3 ч.1 ст.611 Цивільного Кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного Кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1052 Цивільного Кодексу України у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного Кодексу, якщо інше не встановлено договором. \~ \~Згідно до\~ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.1054\~Цивільного Кодексу\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Щодо тверджень відповідача стосовного того, що наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписка з особового рахунку є неналежними доказами наявності заборгованості, оскільки такими доказами є первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», суду зазначає наступне. Суд звертає увагу на те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. \~\~\~\~\~\~ Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. \~\~\~\~\~\~ Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 \~\~\~\~\~\~ Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. \~\~\~\~\~\~ До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц. Так, відповідно до виписки по особовому рахунку по кредитному договору № 4253773916 від 12 квітня 2019 року, довідки щодо руху коштів по кредиту № 4253773916 від 12 квітня 2019 року, платіжних доручень та витягу з реєстру оплачених страховок від 15 квітня 2019 року вбачається, що [PERSON] отримав кредит на загальну суму 286919,24 грн., користувався кредитними коштами, ним сплачувалися сума кредиту та відсотки. Щодо тверджень відповідача стосовного того, що він не отримував повідомлення про договір факторингу та не отримав вимогу про дострокове погашення боргу, суду зазначає наступне. Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду по справі № 361/2105/16-ц від 06 лютого 2019 року. Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до статті 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається відповідач, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду по справі № 278/1679/13-ц від 06 лютого 2018 року. У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів, а невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав; кредитор може вимагати у суді захисту цих прав, а саме вимагати виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту. Щодо тверджень відповідача стосовного того, що позивачем нараховані відсотки за період, зазначений в п. 18 Прикінцевих та перехідних положеннях ЦК України, суду зазначає наступне. Відповідно до\~п.\~18\~Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно кредитного договору № 4253773916 від 12 квітня 2019 року, [PERSON] було надано кредит у розмірі 286919,24 грн., строк користування 48 місяців, річні відсотки 11,99% від суми боргу за договором, щомісячні відсотки 2,19% від суми кредиту. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 4253773916 від 12 квітня 2019 року, [PERSON] станом на 09 вересня 2022 року має заборгованість по кредиту у розмірі 377217,40 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 246685,16 грн., заборгованість по річним відсоткам (в т.ч. прострочена) 29322,36 грн., заборгованість по щомісячним відсоткам (в т.ч. прострочена) 101209,88 грн. Отже, позивачем при здійсненні розрахунку за кредитним договором не нараховувався борг з урахуванням ст. 625 ЦК України та не нараховувалася неустойка (штраф, пеня) за прострочення виконання договірних зобов`язань. Щодо тверджень відповідача стосовного того, що кредитним договором № 4253773916\~від 12\~квітня 2019\~рокуне передбачено дострокове повернення кредитних коштів, суду зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.1052 Цивільного Кодексу України у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч.2 ст.1050 Цивільного Кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного Кодексу України \~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, дострокове повернення кредитним коштів передбачено діючим законодавством України у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики. Суд не бере до уваги доводи відповідача стосовно того, що доданий до позову розрахунок заборгованості за договором №б/н від 01 березня 2011 року є аналітичним документом банку, складеним в односторонньому порядку, та не був погоджений з ним, тому не є безпірним доказом існування між ним та АТ КБ «Приватбанк» договірних відносин та розмір боргу, оскільки предметом даного спору є кредитний договір № 4253773916 від 12 квітня 2019 року, укладений між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] , та право вимоги за яким перейшло до АТ «Таскомбанк». Крім того, судом враховується те, що відповідачем не надано суду жодних доказів погашення ним кредиту, або сплати ним суми кредиту, яка не врахована у виписці по особовому рахунку позичальника за кредитним договором № 4253773916 від 12 квітня 2019 року, а також відповідачем не додано свого розрахунку заборгованості за кредитним договором. Отже, відповідач умови кредитного договору № 4253773916\~від 12\~квітня 2019\~рокусвоєчасно і в повному обсязі не виконував, кредит не сплачував. Таким чином відповідачем були порушені вимоги ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, умов Договору і виникла заборгованість, загальна сума якої станом на 09 вересня 2022 року складає 377217,40 грн. Згідно ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. \~На підставі\~викладеного,\~суд вважає\~за необхідне\~позов задовольнити\~повністю та\~стягнути з\~відповідача на\~користь позивача\~заборгованість за\~кредитним договором № 4253773916 від 12 квітня 2019 року станом на 09 вересня 2022 року в сумі 377217,40 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту (в тому числі прострочена) 246685,16 грн., заборгованості по річним процентам (в тому числі прострочена) 29322,36 грн., заборгованості по щомісячним процентам (в тому числі прострочена) 101209,88 грн. та судовий збір у сумі 5658,26 грн.

Outcome: approved