Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

В провадженні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Смілянська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Смілянського міського нотаріального округу Терещенко Марина Євгенівна, про визнання заповіту недійсним. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 січня 2023 року в позові відмовлено. 26 січня 2023 року від відповідачки до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь 10000 грн. витрат на правову допомогу. Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (ст. 246 ЦПК України). Представник відповідачки, адвокат Манзар Т.В. в судовому засіданні, 24 січня 2023 року, до закінчення судових дебатів, звернулась до суду з усною заявою про надання доказів понесених витрат відповідачкою в термін протягом 5 днів з дня винесення рішення. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: суд не вирішив питання про судові витрати. За положеннями ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України, додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Представник відповідачки, адвокат Манзар Т.В. надала до суду заяву в якій просила провести розгляд питання про стягнення витрат на правову допомогу без її участі та участі відповідачки та задовольнити вимоги заяви. Представник позивача, адвокат Кучер Ю.В. в клопотанні просила суд провести розгляд питання про стягнення витрат на правову допомогу без її участі та участі позивача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Судом при постановленні рішення не було вирішене питання щодо розподілу судових витрат, витрат понесених відповідачкою [PERSON] , оскільки її представниця вказала, що надасть відповідні докази їх понесення протягом 5 днів з дня винесення рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у задоволенні позову - на позивача. У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області винесено 24 січня 2023 року, відповідачка із заявою про стягнення судових витрат звернулась до суду 26 січня 2023 року, про що свідчить штам суду на заяві, тобто у встановлений п`ятиденний строк. Відповідачкою на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до суду надано договір про надання правової допомоги № 15 від 13 березня 2020 року, копію акту № 3 від 24 січня 2023 року, копію квитанції № 3 від 24 січня 2023 року, копію додатково договору від 24 січня 2023 року. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Верховний Суд у п. 46 постанови Верховного Суду № 910/13071/19 від 20 листопада 2020 року, звертає увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закрепленому в положенннях статті\~\~ 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Даний висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року. Від представника позивача [PERSON] на електронну адресу суду надійшло клопотання про зменшення розміру судових витрат. У вказаному клопотанні просить суд зменшити розмір витрат, які просить стягнути представник відповідачки. Клопотання мотивоване тим, що на думку позивача, вказаний відповідачкою розмір правової допомоги в сумі 10000 грн. є необґрунтованим та неспівмірним зі складністю справи та витраченим адвокатом часом. Зазначає, що представником відповідачки не вчинились жодні дії щодо збирання доказів, не направлялось жодних запитів по справі та не вчинено інших дій, які б потребували значного часу. Вказує на те, що надані представником відповідачки докази понесених витрат не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Тому просить суд зменшити розмір судових витрат. Суд приходить до висновку, що представник позивача, адвокат Кучер Ю.В. не довела суду, що витрати відповідачки понесені на правову допомогу є неспівмірним зі складністю справи чи часом надання такої юридичної допомоги. Клопотання\~ про зменшення розміру витрат по суті містить в собі перерахування норм права та не містить обґрунтування в чому саме полягає неспівмірність розміру, які просить стягнути відповідачка у розмірі 10000 грн. та в якому розмірі, на думку позивача такі витрати мали бути понесені. З квитанції № 3 від 24 січня 2023 року вбачається, що [PERSON] сплатила адвокату Манзар Т.В. 10000 грн. витрат за надання правової допомоги. Суд вважає, що визначена адвокатом Манзар Т.В. сума гонорару є обґрунтованою, такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих адвокатом послуг, у зв`язку з чим вказана сума підлягає відшкодуванню в повному обсязі, оскільки позивач не звільняється від сплати витрат на правову допомогу. В зв`язку з цим, вимоги заяви відповідачки про стягнення судових витрат, зокрема - витрати на правничу допомогу, підлягають задоволенню. Таким чином, оскільки заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу надійшла до суду після ухвалення рішення, тому існує необхідність ухвалення додаткового рішення.

Outcome: approved