Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що відповідно до справи № 184 про відведення в натурі земельної ділянки і погодження проектної документації на будівництво житлового будинку в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області, забудовником являлась [PERSON] . Відповідно до акту про відведення в натурі присадибної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, на підставі рішення Вінницько-Хутірської сільської ради від 30.04.1974 № 8, встановлено межі в натурі присадибної ділянки, виділеної [PERSON] . Рішенням № 290 від 13.08.1974 виконкомом Вінницької районної ради депутатів трудящих вирішено затвердити рішення загальних зборів колгоспників колгоспу імені Шевченка, яким відводиться земельна ділянка під забудову житлового будинку в с. Вінницькі Хутори загальною площею 0,20 га. Згідно з рішенням Вінницького районного суду від 19.11.1986, шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано. Вищезазначені особи являлись батьками [PERSON] . З цивільної справи № 2-606 за 1986 рік убачається, що предметом позову було розірвання шлюбу і розподіл майна подружжя, зокрема будинку. [PERSON] проживала у виділеній судом частині будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , майже 34 роки до дня смерті, а частина будинку, де живе позивач, розташована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина на майно, а саме: на частину будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори Когутницьким Є.В. відкрито спадкову справу за № 67295054. З домової книги убачається, що в частині будинку за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] з 06.01.1984 та [PERSON] з 05.03.1993. [PERSON] , яка являється власником 13/25 частини будинковолодіння та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , не проживає за вказаною адресою протягом 10 років. Тобто частина будинку, де проживала мати позивача понад 30 років, зареєстрована за третьою особою [PERSON] , яку понад 10 років ніхто не бачив і її місцезнаходження являється невідомим. [PERSON] шахрайським шляхом та шляхом підроблення документів отримала у власність частину будинку. 25.08.2021 позивач звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення з підстав, що в діях [PERSON] убачаються ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України. 06.10.2021 від Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області надійшла відповідь № 0-1216/201/0381 про те, що під час розгляду звернення було встановлено місце реєстрації [PERSON] , однак при неодноразовому відвідуванні дверей помешкання ніхто не відчиняв, через це опитати дану особу не представилось можливим. Крім того, відділом поліції № 1 надано довідку від 30.09.2021 про результати звернення [PERSON] , в якій зазначено, що в ході перевірки було опитано громадянина [PERSON] , який пояснив, що в сусідній половині будинку за адресою: [ADDRESS] проживала його мати [PERSON] , яка в 2020 році померла. При оформленні спадщини ним було встановлено, що з 1997 року власницею даної половини будинку є [PERSON] , хоч жодного дня за вказаною адресою не проживала. Також [PERSON] повідомив, що причиною звернення до ОВС є встановлення місцезнаходження [PERSON] для подальшого звернення до суду. При телефонуванні на номер [NUMBER] власником абоненту представився [PERSON] , який повідомив, що він є чоловіком [PERSON] , але від зустрічі та від будь-яких пояснень відмовився. 01.09.2021 від Вінницької ОМТГ надійшла відповідь на адвокатський запит, відповідно до якої згідно з записом погосподарської книги № 10 на 2016-2020 роки, номер об`єкту ПГО № 0851-03, на момент смерті [PERSON] в 13/25 частині будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] проживала [PERSON] ; згідно з записом в картці реєстрації особи, [PERSON] була зареєстрована з 06.01.1984 за адресою: [ADDRESS] ; згідно з записом в картці реєстрації особи, [PERSON] була знята з місця реєстрації проживання 12.10.2020 у зв`язку із смертю. Оскільки з незрозумілих причин, шахрайським способом та шляхом підроблення документів [PERSON] отримала у власність частину будинку за адресою: [ADDRESS] , єдиним способом захисту позивача є скасування права власності на частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та визнання права власності в порядку спадкування. Вартість 13/25 частини житлового будинку становить 397918,00 грн. Тому просить скасувати свідоцтво на право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] ; визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на 13/25 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 22,1 кв.м за [PERSON] . Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 26.01.2022 позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання ним даної ухвали, роз`яснено, що в іншому випадку позовна заява буде вважатись неподаною і буде повернута позивачу. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 15.02.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання, витребувано з Вінницького обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації інвентаризаційну справу на 13/25 частини будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 22.02.2022 на виконання вимог ухвали судді Вінницького районного суду Вінницької області з Вінницького обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації надійшов лист від 18.02.2022 № 360/3/01-5/22, відповідно до якого КП «ВООБТІ» повідомляє, що технічна інвентаризація об`єкта нерухомого майна за адресою, зазначеною в ухвалі суду, не проводилася. 23.02.2022 на адресу Вінницького районного суду Вінницької області від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що в позовній заяві позивач [PERSON] зазначає, що з незрозумілих причин [PERSON] шахрайським шляхом та шляхом підроблення документів отримала у власність частину будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказана інформація не відповідає дійсності, є неправдивою та такою, що принижує честь та гідність [PERSON] . Позивач просить суд скасувати свідоцтво на право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , однак на ухвалу суду КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» листом від 18.02.2022 повідомило, що технічна інвентаризація об`єкта нерухомого майна за адресою, зазначеною в ухвалі суду ( [ADDRESS] ), не проводилася. З урахуванням викладеного просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та стягнути з позивача на її користь судові витрати по оплаті правничої допомоги в сумі 5000 грн. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 28.11.2022 задоволено клопотання представника позивача - адвоката Огородника О.М. про долучення доказів; долучено до матеріалів даної цивільної справи докази, подані представником позивача - адвокатом Огородником О.М. письмовим клопотанням від 16.08.2022; задоволено заяву представника позивача - адвоката Огородника О.М. про виклик свідків; закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання 30.01.2023 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце судового розгляду повідомлялись судом в установленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] - адвокат Огородник О.М. попередньо через канцелярію суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити позовну заяву. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Байдака В.Г. надійшла письмова заява, в якій останній просить судове засідання, призначене на 30.01.2023, провести за його відсутності. При ухваленні судового рішення просить врахувати, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження отримання [PERSON] у власність частини будинку за адресою: [ADDRESS] , зокрема свідоцтва про право власності. Крім того, позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на 13/25 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , однак не долучає до позовної заяви постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Позов в цій частині пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки належним відповідачем у справах про визнання права власності в порядку спадкування у разі відсутності інших спадкоємців має бути відповідний орган місцевого самоврядування. З урахуванням наведеного просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 30.01.2023 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Під час підготовчого провадження представником позивача [PERSON] - адвокатом Огородником О.М. було подано заяву про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] , яка обґрунтована тим, що свідки можуть підтвердити такі обставини: факт проживання [PERSON] в 13/25 частині будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] ; факт утримання протягом усього життя будинковолодіння [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; факт відсутності утримання [PERSON] будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 28.11.2022, крім іншого, задоволено заяву представника позивача - адвоката Огородника О.М. про виклик свідків, закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду. В подальшому в судове засідання учасники справи не з`явилися, від представника позивача [PERSON] - адвоката Огородника О.М. через канцелярію суду надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити позовну заяву. Оскільки цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а учасники справи в судове засідання не з`явилися, скористалися своїми правами щодо заявлення клопотань про розгляд справи за їхньої відсутності, сторона позивача не наполягала на допиті свідків, тому суд не вбачав підстав для виклику в судове засідання свідків, заявлених стороною позивача. Врахувавши думки учасників справи, викладені у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що [INFO] в м. Вінниця померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 12.10.2020 (а.с. 16). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.12.1989 убачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати) (а.с. 15). Відповідно до копії справи № 184 про відведення в натрі земельної ділянки і погодження проектної документації на будівництво житлового будинку в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області, забудовником являлась [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до копії акту про відведення в натурі присадибної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 21.08.1974, присадибна земельна ділянка розміром 1200 кв.м відведена [PERSON] для будівництва індивідуального жилого будинку і господарських будівель на землях присадибного фонду колгоспу імені Шевченка, с. Вінницькі Хутори на підставі рішення Вінницько-Хутірської сільської ради від 30.04.1974 № 8 (а.с. 10-11). Свідоцтвом на забудову індивідуальної садиби затверджено межі садиби за адресою: с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області, копія якого міститься в матеріалах даної справи (а.с. 12). Рішенням Вінницького районного народного суду від 19.11.1986 по справі № 2-606 позов задоволено; шлюб, зареєстрований 02.10.1979 Вінницько-Хутірською сільською радою Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 54, між [PERSON] та [PERSON] розірвано; розділено будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). З копії домової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у будинку [ADDRESS] , убачається, що головою двору була [PERSON] , зареєстровані за цією адресою: [PERSON] - з 06.01.1984 та [PERSON] - з 05.03.1993 (а.с. 18). Відповідно до копії довідки від 28.08.2021 № 160, виданої старостою Вінницько-Хутірського старостинського округу, згідно з записом в погосподарській книзі № 10 на 2016-2020 роки, номер об`єкту ПГО № 0851-03, на момент смерті [PERSON] [INFO] в 13/25 частині будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] проживала [PERSON] , [INFO] (а.с. 26). Згідно з копією довідки від 28.08.2021 № 161, виданої старостою Вінницько-Хутірського старостинського округу, відповідно до запису в картці реєстрації особи, [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована з 06.01.1984 за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27). Відповідно до копії довідки від 28.08.2021 № 162, виданої старостою Вінницько-Хутірського старостинського округу, згідно з записом в картці реєстрації особи, [PERSON] , [INFO] , була знята з реєстрації місця проживання 12.10.2020 у зв`язку зі смертю (а.с. 28). Відповідно до копії довідки від 20.04.2017 № 1203, виданої виконкомом Вінницько-Хутірської сільської ради, [PERSON] , [INFO] , яка являється власником 13/25 частин будинковолодіння та зареєстрована в [ADDRESS] , за вищевказаною адресою не проживає протягом 10 років (а.с. 19). З копії довідки відділу поліції № 1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області від 30.09.2021 про результати розгляду звернення [PERSON] убачається, що 08.09.2021 до відділу поліції № 1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області надійшло письмове звернення [PERSON] , [INFO] , проживаючого в [ADDRESS] , в якому він просить прийняти міри до [PERSON] , [INFO] , яка невстановленим шляхом заволоділа частиною будинку за адресою: [ADDRESS] . В ході перевірки було опитано громадянина [PERSON] , який пояснив, що в сусідній половині будинку за адресою: [ADDRESS] проживала його мати [PERSON] , яка в 2020 році померла. При оформленні спадщини ним було встановлено, що з 1997 року власницею даної половини будинку є [PERSON] , хоч жодного дня за вказаною адресою не проживала. Також [PERSON] повідомив, що причиною звернення до ОВС є встановлення місцезнаходження [PERSON] для подальшого звернення до суду. Під час розгляду звернення було надано запит до відділу АДР УДМС у Вінницькій області та встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . При неодноразовому відвідуванні вказаної адреси дверей помешкання ніхто не відчинив. При телефонуванні на номер [NUMBER] власником абоненту представився [PERSON] , який повідомив, що він є чоловіком [PERSON] , але від зустрічі та від надання будь-яких пояснень відмовився. Встановити фактичне місце знаходження та опитати [PERSON] не представилось за можливе (а.с. 23). Згідно з копією відповіді відділу поліції № 1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області від 06.10.2021 № 0-1216/201/0371, співробітниками відділу поліції № 1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області проведено перевірку звернення [PERSON] по факту неправомірних дій з боку [PERSON] . Під час розгляду звернення було встановлене місце реєстрації [PERSON] , однак при неодноразовому відвідуванні помешкання, ніхто не відчинив, через це опитати дану громадянку не представилося за можливе. В ситуації, яка склалась, вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, які потрібно вирішувати мирним шляхом або в суді в порядку приватного звернення. У фактах, викладених у заяві, відсутні ознаки кримінального правопорушення, а інформація введенню в ЄРДР не підлягає (а.с. 22). З копії звіту про незалежну оцінку 13/25 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] та належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] , убачається, що ринкова вартість 13/25 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами загальною площею 85,0 кв.м, житловою площею 60,5 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] , станом на 08.12.2021 складає 397918,00 грн (а.с. 29-63). Згідно з копією витягу з ЄРДР від 22.07.2022, номер кримінального провадження 12022020020000673, до відділу поліції № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області із заявою звернувся представник заявника [PERSON] - адвокат Огородник Олег Миколайович, у якій просить прийняти міри до [PERSON] , [INFO] , яка шахрайським шляхом отримала у власність частину будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , оскільки на дану частину будинку інвентаризація не проводилась та зміни до інвентаризаційної справи не вносилися (а.с. 141). Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач [PERSON] звернувся до суду з вимогою про скасування свідоцтва на право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною другою статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (частина перша статті 81 ЦПК України). Позивач [PERSON] у позовній заяві зазначає, що [PERSON] являється власником 13/25 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , однак доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надав. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач [PERSON] є власником 13/25 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Суд позбавлений можливості встановити, чи взагалі видавалось свідоцтво на право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , скасувати яке просить позивач. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач, - для відхилення його заперечень проти позову (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 по справі № 707/2882/19) У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає вимогу позивача про скасування свідоцтва на право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , недоведеною, а тому в задоволенні такої вимоги слід відмовити. Щодо позовної вимоги про визнання права власності на 13/25 частки житлового будинку в порядку спадкування за законом суд зазначає таке. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1267, ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України). Статтею 1297 ЦК України встановлений обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Захист права власності врегульований главою 29 Цивільного кодексу України. Зокрема, відповідно до статті 392 цього Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі зазначеної норми Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Тобто саме лише посилання на відсутність документа, що засвідчує право власності на спірне майно, не є достатньою підставою для визнання за особою права власності на нього без надання доказів, оцінивши які окремо та в сукупності з урахуванням їх вірогідності та взаємозв`язку, суд може встановити факт виникнення на законних підставах та існування в позивача права власності на спірне майно, зокрема на момент втрати ним відповідного правозасвідчувального документа, а також відсутність припинення цього права на момент вирішення спору (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.07.2022 по справі № 924/681/21). У разі, коли спір виникає у зв`язку з неможливістю документального оформлення права на спадщину, за відсутності спору про безпосереднє право на неї, спадкоємець може оскаржити відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у судовому порядку. Крім того, як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Так, за наявності умов, передбачених статтею 49 Закону України «Про нотаріат», на нотаріуса покладається завдання: по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства. Згідно з п. 3 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», відмова у вчиненні нотаріальної дії за загальним правилом здійснюється в усній формі, а у випадку наявності вимоги особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, - виноситься відповідна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Враховуючи норми статті 50 Закону України «Про нотаріат» та норми Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України, справи щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні повинні розглядатися в порядку позовного провадження як спір про право. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі, якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме: відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Таким чином, з урахуванням положень статей 1296-1298 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. При цьому, якщо відсутність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме: відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Вказане кореспондується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 20.05.2021 у справі № 339/369/18. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, зокрема: не надано постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме: на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Крім того, при розгляді справ про спадкування встановленню підлягає коло спадкоємців, які прийняли спадщину, однак позивачем не надано таких доказів. Клопотань про витребування доказів, а саме: спадкової справи, про яку позивач зазначає у позові, стороною позивача не заявлялось. Отже, аналізуючи встановлені обставини справи, суд доходить висновку, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають, а позивач не довів факту відсутності можливості оформлення цього права у нотаріальному порядку, тому звернення до суду із позовною вимогою про визнання права власності на 13/25 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , є передчасним. У постанові Верховного Суду від 07.06.2021 по справі № 939/2207/19 зазначається про те, що за теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. З огляду на зазначене визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи. Згідно з позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Належним відповідачем у справах про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. Сільські, селищні ради можуть бути залучені в якості третіх осіб у спорах щодо земельних ділянок, які знаходяться на території відповідної ради. У постанові Верховного Суду від 18.12.2019 в справі № 265/6868/16-ц вказано, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Позивачем не надано доказів, що підтверджують відсутність інших спадкоємців після смерті [INFO] [PERSON] . Враховуючи викладене, вимога позивача про визнання права власності на 13/25 частки житлового будинку в порядку спадкування задоволенню не підлягає. З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі, тому судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору та на правову допомогу, слід залишити за останнім. Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву просила стягнути з позивача витрати, понесені на правову допомогу в розмірі 5000 грн. Стаття 59 Конституції України закріпила право кожної людини на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 (справа № 379/1418/18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Як убачається із матеріалів справи, 15 березня 2022 року між адвокатом Байдаком В.Г. та [PERSON] було укладено договір про надання правничої допомоги № 10, в якому зазначено, що розмір гонорару становить 5000 грн. В якості доказів оплати надано квитанцію № 1 від 15.03.2022, відповідно до якої [PERSON] сплатила гонорар адвокату Байдаку В.Г. в розмірі 5000,00 грн. Таким чином, з позивача підлягають стягненню на користь відповідача витрати, понесені останньою на правову допомогу, в сумі 5000,00 грн.

Outcome: approved