Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

У серпні 2022 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON] , якими просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , укладений 05.12.2018 року між [PERSON] та [PERSON] , визнати право власності за [PERSON] на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.12.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, відповідно до якого [PERSON] отримав від позивача грошові кошти в розмiрi 12000 доларів США як повний розрахунок за вищевказаний будинок, та передав позивачу оригінали всiх наявних документів на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] видав на ім`я позивача довіреність, яка посвідчена 04.12.2018 року приватним нотаріусом Єфимовою Т.І., реєстровий номер 5074, відповідно до якої він уповноважив позивача представляти його інтереси щодо укладання договору оренди земельної ділянки, та в подальшому продати цей будинок, тобто, ця довіреність є по суті «генеральною». Після отримання довіреності [PERSON] почав займатися оформленням документів, необхідних для укладання договору оренди земельної ділянки та за свої кошти здійснив всі дії щодо присвоєння кадастрового номеру, з метою в подальшому укласти в нотаріальному порядку договір купівлі-продажу житлового будинку. Згідно даного договору сторони домовилися, що в найближчий час після присвоєння кадастрового номеру на земельну ділянку та укладання договору оренди земельної ділянки, сторонами буде укладений письмово та засвідчений нотаріального договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку. В 2019 році позивач за свої кошти здійснив всі необхідні дії з підготовки документів та отримав Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права оренди земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Далі, позивач запропонував відповідачу з`явитися до приватного нотаріуса в м.Ізмаїлі, з метою укладення договору купівлі-продажу вказаного житлового будинку. Однак, в порушення усного договору від 05.12.2018 року відповідач не з`явився до приватного нотаріуса для укладання основного договору купівлі-продажу будинку, обґрунтовуючи з початку тим, що він боїться захворіти на «короновірус», а потім, що почалася війна з Росією та він взагалі не хоче з`являтися до приватного нотаріуса, так як він вже отримав від нього гроші за продаж будинку та вважає, що немає необхідності взагалі укладати в нотаріальному порядку якийсь договір купівлі-продажу вказаного будинку, так як оригінали документів на будинок і так знаходяться у позивача. Відповідно, нотаріус не мав можливості засвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку. Тим самим, відповідач грубо порушив свої зобов`язання, встановлені попереднім договором. Враховуючи те, що між сторонами був укладений попередній договір про купівлю-продажу будинку, відповідач як сторона договору безповоротно ухиляється від нотаріального посвідчення правочину, позивач втратив можливість з цих причин нотаріально посвідчити правочин, то позивач змушений звернутися до суду для захисту своїх порушених прав. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання сповіщений належним чином. Представник позивача адвокат Станєв М.І. надав суду заяву про розгляд справи без участі позивача, підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання сповіщений належним чином, в тому числі, через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області https://iz.od.court.gov.ua/sud1510/, відзив на позовні вимоги не надав, тому суд відповідно до ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивача. У відповідності до ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76\~ЦПК України\~визначено,\~що доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 328 ЦК України\~визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, власник не зобов`язаний у кожному випадку доводити іншим особам правомірність набуття права власності на належне йому майно. Підстави набуття права власності поділяють на первісні (набуття права власності вперше, незалежно від волі попередніх власників) і похідні (зміна власника). Практичне значення такого поділу полягає в тому, що розглядаючи спори про захист права власності, набутого у похідний спосіб, судам необхідно враховувати імовірність наявності прав на відповідне майно в інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.\~Права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власникові (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Судом встановлено, що [PERSON] належить житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (1/1 частка), на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.10.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гнесько В.Г. в реєстрі за №7999, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №45а-145 від 14.11.2008 року, шо підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.01.2023 року №3198498 та довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» від 27.09.2022 року №531 (а.с.34). Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.12.2018 року, укладеного між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), продавець продав, а покупець купив житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Продаж житлового будинку за домовленістю сторін здійснюється за 12000 доларів США, що складає за даними НБУ 337200 грн., які продавець отримав від покупця до підписання цього договору (а.с.29-30). Згідно розписки від 05.12.2018 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму у розмірі 12\~000 доларів США в рахунок продажу житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Згідно до вимог ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.12.2018 року продаж житлового будинку за домовленістю сторін здійснюється за 12000 доларів США, що складає за даними НБУ 337200 грн., які продавець отримав від покупця. Відповідач підтвердив факт повного розрахунку за житловий будинок в своїй письмовій заяві від 28.09.2022 року (а.с.31). Із позовної заяви [PERSON] вбачається, що між сторонами укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, відповідно до якого продавець отримав під покупця грошові кошти у розмірі 12\~000 доларів США як повний розрахунок за вищевказаний житловий будинок, та передав покупцю оригінали всіх наявних документів на вищевказане майно, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Згідно усних домовленостей сторони повинні були укласти письмово та засвідчити нотаріально договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку. Позивач листом повідомляв відповідача про необхідність з`явитися до приватного нотаріуса м. Ізмаїла з метою укладання нотаріального договору купівлі-продажу житлового будинку. Зокрема, позивач просив з`явитися відповідача до приватного нотаріуса, однак, відповідач не з`явився. Таким чином, суд робить висновок, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений, у зв`язку з ухиленням відповідача від нотаріального посвідчення договору. Всі істотні умови договору виконані, грошовий розрахунок по даному договору здійснений. Протягом всього часу з моменту укладення договору [PERSON] відкрито володіє та користується придбаним житлом, однак на підставі укладеного договору позбавлений можливості проводити відчуження придбаного житла та укладати будь-які правочини, оскільки договір нотаріально не посвідчений. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме, житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , укладений 05.12.2018 року між [PERSON] та [PERSON] , та визнання права власності за [PERSON] на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , в зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved