Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є єдиним власником вказаної квартири. У зазначеній квартирі, окрім неї, зареєстровані відповідачі, які в даній квартирі не проживають протягом тривалого часу. У зв`язку з тим, що відповідачі зареєстровані у квартирі, але в такій не проживають тривалий час, не приймають участі в оплаті послуг на її утримання, порушуються її права як власника майна, оскільки вона змушена нести додаткові витрати на утримання майна. Враховуючи тривале непроживання у квартирі вважає, що відповідачі втратили право на користування нею, а тому просить визнати їх такими, що втратили таке право. Позивач та представник позивача в судовому засіданні надали пояснення аналогічні змісту позову, додатково пояснивши, що до відповідачка [PERSON] є її сестрою, а [PERSON] донькою останньої, які за її згодою були зареєстровані у належній їй квартирі. Проте близько 10 років вони у спірній квартирі не проживають, оскільки виїхали за межі України і повертатися наміру немають. Просять позов задоволити, не заперечили проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явились, хоча згідно з ст.130 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу заочно у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319, 391 Цивільного кодексу України України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із положенням ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи із аналізу положень ст. ст. 383, 391, 405 Цивільного кодексу України та ст.ст. 64, 150, 156 Житлового кодексу, слід дійти висновку, що положення ст.ст.383, 391 Цивільного кодексу України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення ст.405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 64, 150, 156 Житлового кодексу регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї. Право користування чужим майном може бути встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Відповідно до ст.405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є єдиним власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності № [NUMBER] від 10 грудня 2007 року. Відповідно до даних будинкової книги квартири за адресою [ADDRESS] , у такій окрім позивача, зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 06.05.2015 року. Як вбачається з акту ОСББ «Манастирського-обслуговування і ремонт» від 11.01.2023 № 47 відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у спірній квартирі більше року. Окрім цього, факт непроживання відповідачів за вищевказаною адресою понад 10 років стверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , допитаних у судовому засіданні. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідачі не проживають у спірній квартирі понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, доказів поважності причин непроживання чи створення їм перешкод у користуванні житлом суду не надано, підстав для збереження за відповідачами права на користування спірною квартирою не встановлено, а відтак, їх реєстрація у належному позивачці житлі порушує її право власності, а тому суд приходить до висновку, що відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Окрім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути 992 грн. 40 коп. судового збору. На підставі ст. ст. 16, 317, 319, 321, 391, 405 Цивільного Кодексу України та

Outcome: approved