Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

[PERSON] \~\~звернулася до суду з позовом до\~\~ [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивовано тим, що позивачу на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровані: позивач, [PERSON] його дружина, [PERSON] син, [PERSON] донька та відповідач. Відповідач зареєстрована за вказаною адресою з 1994 року за згодою позивача, проте позивач давав згоду лише на тимчасову реєстрацію. При цьому позивач досі не виписалася з належного позивачу будинку. З моменту реєстрації в будинку не проживає, будинком не користується, її особистих речей в будинкунемає. В добровільному порядку знятися з реєстрації відповідач не бажає. Відповідач чинить позивачу перешкоди в користуванні власністю, оскільки не проживає у будинку позивача, проте зареєстрована у ньому. З огляду на викладене [PERSON] змушений звертатись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.11.2022 відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Надано строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - відповіді на відзив та відповідачу на подання заперечення. (а.с. 19) Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. Надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. Частиною восьмою\~статті 17 8ЦПК України\~визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2ст. 191\~ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи зазначене вище та положення ч. 4 ст. 223 ЦПК України іст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними матеріалами справи. У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона проживає по сусідству з позивачем, працює листоношою, та розносить пошту у тому числі по [ADDRESS] . Жодного разу вона не бачила відповідача, ні за адресою її реєстрації: [ADDRESS] , ні на вулиці, ні в місцевому магазині, адже це приватний сектор і всі одне одного знають. У судовому засіданні свідок [PERSON] , повідомила, що є сусідкою позивача, проживає по сусідству з 2008 року. Відповідача за адресою: [ADDRESS] ніколи не бачила. В суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи немає, показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Заслухавши думку позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право приватної власності на будівлі № [NUMBER] виданого Виконавчим комітетом Замостянської районної ради народних депутатів 14.04.1988 зареєстрованого ВООБТІ, 100 відсотків домоволодіння, що знаходиться у [ADDRESS] , належить [PERSON] . Вказане домоволодіння складається з одного житлового будинку (а.с.7) Відповідно до домової книги для прописки громадян, проживаючих у [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою 03.12.1994. (а.с.8-11) Відповідно до акту від 07.09.2022 затвердженого в.о. голови квартального комітету «Хутір Шевченка» Малунець Т.В., [PERSON] , [INFO] , не проживає постійно за адресою: [ADDRESS] , в будинку, що належить на праві приватної власності [PERSON] , її речей в будинку немає. [PERSON] з 1994 року не з`являється за даною адресою, її там ніхто не бачив, вона не приймає участі в оплаті комунальних послуг, не утримує та не ремонтує зазначений будинок. (а.с.12) Відповідно до акту від 14.10.2022 затвердженого в.о. голови квартального комітету «Хутір Шевченка» Малунець Т.В., [PERSON] , [INFO] , постійно не проживає за адресою: [ADDRESS] , в будинку, що належить на праві приватної власності [PERSON] , її речей в будинку немає. [PERSON] з 1994 року не з`являється за даною адресою, її там ніхто не бачив, вона не приймає участі в оплаті комунальних послуг, не утримує та не ремонтує зазначений будинок. (а.с.13) Відповідно до акту від 25.10.2022 затвердженого в.о. голови квартального комітету «Хутір Шевченка» Малунець Т.В., [PERSON] , [INFO] , постійно не проживає за адресою: [ADDRESS] , в будинку, що належить на праві приватної власності [PERSON] , її речей в будинку немає. [PERSON] з 1994 року не з`являється за даною адресою, її там ніхто не бачив, вона не приймає участі в оплаті комунальних послуг, не утримує та не ремонтує зазначений будинок. (а.с.14) Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно ч. 1ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. (ст. 321 ЦК України) Статтею 386 ЦК України визначено засади захисту права власності: держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічна позиція викладена у постанові від 13 жовтня 2020 року (справа № 447/455/17) Великої Палати Верхового Суду. Виходячи з наведеного вище, вимоги позовної заяви про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] , підлягають задоволенню, оскільки відповідачка не проживає у даній квартирі з 1994 року, не являється членом сім`ї власника квартири, не є співвласником даної квартири, не несе жодних витрат по її утриманню та добровільно не знімається з реєстрації, чим перешкоджає реалізувати позивачу своє право на користування та розпорядження своїм майном. Судові витрати позивач просить залишити за ним. На підставі викладеного та

Outcome: approved