Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

У лютому 2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 01.09.2007 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1230, при цьому просила відновити своє дошлюбне прізвище [PERSON] , стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 10 000 грн. щомісячно починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Окрім того, позивач просила стягнути додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 20 000 грн. один раз на рік на санаторно-оздоровчий відпочинок дитини і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що останнім часом сімейне життя між сторонами погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Також зазначає, що сімейне життя із відповідачем не склалось через різні погляди на шлюб, втрату почуття любові. Спільне господарство сторони не ведуть, шлюб носить формальний характер. Дитина проживає разом з позивачем, знаходиться на її утриманні, відповідач необхідної матеріальної допомоги не надає. Позивач надала суду заяву у якій просила задовольнити позов з урахуванням розміру аліментів в сумі 5 000 грн., що було попередньо погоджено з відповідачем. Відповідач надав суду заяву в якій не заперечував проти розірвання шюбу, щодо стягнення аліментів просив задовольнити в розмірі 5 000 грн., що було попередньо погоджено з позивачем. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги потрібно задовольнити частково з наступних підстав. 01.09.2007 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, між сторонами зареєстровано шлюб, про що зароблено відповідний актовий запис №1230 (а.с.4). Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, ч.1 ст. 105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього кодексу, положення якої зазначають, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Положенням ч. 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на те, що негативні відносини між подружжям існують вже протягом тривалого часу, позивач вважає, що це суттєво суперечить їх інтересам суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін, тому вимога позивача про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на зазначене, позивач не позбавлена права змінити прізвище [PERSON] на дошлюбне [PERSON] . Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.13). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оцінивши надані по справі докази, враховуючи визнання відповідачам позовних вимог в частині стягнення аліментів та з огляду на те, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення повноліття, створювати необхідні умови для їх розвитку та життя, причому обов`язок утримувати дитину є особистим, індивідуальним, а не солідарним, суд вважає за можливе та доцільне задовольнити вимоги позивача частково, а саме стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 20 000 грн. один раз на рік на санаторно-оздоровчий відпочинок дитини до її повноліття, суд вважає за необхідне відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сімейним кодексом України передбачено також участь батьків у додаткових витратах на дитину. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Верховний Суд України у свої Постанові від 13 вересня 2017 року дійшов висновку, що положення ст. 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В свою чергу, позовна заява та матеріали справи не містять належних обґрунтувань та доказів щодо здійснення позивачем витрат у розмірі 20 000 грн. на санаторно-оздоровчий відпочинок дитини. Згідно зі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли. Судовий збір з відповідача за розгляд позовної заяви щодо стягнення аліментів підлягає стягненню в порядку ст. 141 ЦПК України в розмірі 992,40 грн. на користь держави.

Outcome: partial