Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

02 серпня 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідачки [PERSON] із вимогою про звільнення\~від сплати\~заборгованості та\~пені по\~аліментам (а. с. 1-4). В обґрунтування своїх позовних вимог, вказала, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2007 року її позбавлено батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] та, стягнуто аліменти на її утримання у розмірі частини її заробітків але не менше, ніж 30 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, з 08 липня 2017 року, відповідно до збільшення мінімального розміру аліментів, розмір стягнення був збільшений з 30 % до 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказує, що з 22 травня 2008 року, у зв`язку із призначенням її матері [PERSON] опікуном [PERSON] , аліменти стягувалися на її користь. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2020 року з неї було стягнуто на користь відповідачки пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у сумі 29348 гривень 20 копійок. Зазначає, що на поточний час загальний розмір її заборгованості за аліментами складає 155090 гривень 26 копійок. Вважає, що її заборгованість за аліментами склалася за декількох поважних причин. Так, у червні 2013 року їй був встановлений клінічний діагноз В 20 ІV клінічна стадія, хронічний вірусний гепатит, асоційований вірусом «С», активна фаза вираженого ступеню активності з переходом в цироз печінки. Портальна гіпертензія І ступеню, орофарингеальний кандидоз, хронічний холецисто-панкреатит, застійний жовчний міхур. Крім того, у період часу з 26 грудня 2012 року по 26 березня 2014 року вона відбувала покарання відповідно до вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2012 року. Тому вважає, що не стягнення в цей період з неї аліментів не є наслідком її винних дій, а є бездіяльністю відповідачки, яка не повідомила відділ виконавчої служби про її перебування в установі виконання покарань та, державного виконавця, якій міг звернути стягнення на її заробітну плату. Вказує, що дані обставини перешкоджали їй влаштуватися на простійну офіційну роботу. Крім того, за висновком лікарів, їй були встановлені фізичні обмеження, тому її дохід складався з випадкових заробітків, а її матеріальне становище було незадовільним. Тому вважає, що вказані факти дають підставу стверджувати, що її борг за аліментами, враховуючи пеню за їх прострочення, став наслідком поважних причин, зокрема, пені за платежами з грудня 2012 року по березень 2014 року (час, коли знаходилася під вартою), а також після серпня 2017 року, коли рішенням Чечелівської районної у м. Дніпрі ради від 18 серпня 2017 року № 105, [PERSON] звільнено від обов`язків піклувальника [PERSON] , оскільки вони призначені рішенням суду без належних на те підстав. Тому прохає суд звільнити її від заборгованості по аліментам, враховуючи суму пені, у загальному розмірі 155090 гривень 26 копійок. Ухвалою суду від 27 серпня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та, призначено підготовче судове засідання на 13 годину 00 хвилин 06 жовтня 2021 року (а. с. 44), копія якої направлена учасникам справи 01 вересня 2021 року за вихідним № 20008/21-вих/2/204/1965/21 (а. с. 46). 19 жовтня 2021 року на адресу суду надійшов відзив відповідачки на позовну заяву (а. с. 62-63), в якому вона позовні вимоги не визнає, у задоволенні позовних вимог прохає суд відмовити у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначає, що за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2007 року про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , не стягувалося, так як [PERSON] постійно переховувалася за іншими адресами на ж/м Тополя. Разом з цим вказує, що позивачка лишила їй в неповних 10 місяців свою доньку [PERSON] , яку вона самостійно виховувала. При цьому зазначає, що ані з позовом про стягнення аліментів, ані з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] вона не хотіла звертатися, на цьому наполягала адміністрація школи, де навчалася дівчинка. Вказує, що безумовно дійсно [PERSON] є тяжко хворою, що є поважною причиною, але хвороба дісталася їй через неналежний спосіб життя, оскільки вона приймала наркотики, неодноразово була засуджена. Стверджує, що ціллю її позовної заяви про стягнення заборгованості по аліментам та пені були не грошові кошти, оскільки вона знає, що [PERSON] не в змозі їх виплатити, а частка квартири [PERSON] , яку вона може переписати на доньку [PERSON] , в рахунок погашення цього боргу, бо є потреба в забезпеченні останньої житлом. Вказує, що натомість позивачка намагалася переписати свою частку в квартирі на [PERSON] , однак їм це не вдалося, бо квартира перебуває під арештом. При цьому, вказує на те, що [PERSON] має свою власну квартиру, машину, постійний дохід та пенсію по інвалідності, але будучи в шлюбі 18 років, зі спільної з відповідачкою квартири до цього часу не виписалася, з 2019 року комунальні платежі перестала платити взагалі, тому відповідачка їх сплачує самостійно. Прохає суду, у разі неможливості [PERSON] виплатити їй заборгованість по сплаті аліментів, то в рахунок їх погашення та з метою забезпечення житлом [PERSON] , щоб [PERSON] переписала на останню свою 1/3 частину квартири [ADDRESS] . 20 грудня 2021 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , визначивши третьою особою Чечелівський відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій прохає за рахунок погашення заборгованості по аліментам, дати можливість [PERSON] забезпечити житлом свою доньку [PERSON] часткою квартири [ADDRESS] (а. с. 82-83). В обґрунтування зустрічного позову зазначає, що з [PERSON] рішенням суду було стягнуто на її користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] . Однак [PERSON] їх не сплачувала та, станом на дату звернення з вказаним позовом до суду має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 155858 гривень 66 копійок. Зазначає, що вона знає про те, що дійсно [PERSON] тяжко хвора, що безумовно є поважною причиною, однак хвороби тій дісталися через неналежний спосіб життя, бо вона вживала наркотики, неодноразова була засуджена, своїм дітям не допомагала. Вказує, що для неї не є метою отримання суми заборгованості зі сплати аліментів, а замість виплати заборгованості забезпечити часткою житла свою дочку [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , де [PERSON] є співвласником квартири. При цьому зазначає, що натомість [PERSON] намагалася переписати свою частку в квартирі на [PERSON] , яка проживає у двокімнатній квартирі, має машину, постійний заробіток та пенсію по інвалідності, але будучи в шлюбі з 2003 року, зі спільної з відповідачкою квартири до цього часу не виписалася. Тому прохає суд за рахунок погашення заборгованості по аліментам, дати можливість [PERSON] забезпечити житлом свою доньку [PERSON] часткою квартири [ADDRESS] . 28 січня 2022 року на адресу суду надійшов відзив представниці відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом [PERSON] адвокатки Приймак В., на позовну заяву (а. с. 87-88), в якому вона позовні вимоги не визнає, проти їх задоволення заперечує. В обґрунтування відзиву зазначає, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Однак вважає, що надані позивачкою довідки про перебіг стану її хвороби, що датовані 12 та 22 листопада 2018 року, 31 січня 2019 року, 18 жовтня 2019 року, 05 лютого 2020 року та 05 травня 2021 року не можуть бути доказами у справі, оскільки вони не підтверджують того, що дані захворювання позивачки стали причиною заборгованості по сплаті аліментів, починаючи з 22 травня 2008 року. Вважає, що позивачка не надала належних доказів того, що хворіє на тяжку хворобу, яка є причиною не сплати аліментів, а також доказів тієї обставини, що заборгованість за аліментами виникла внаслідок тяжкої хвороби позивачки. Крім того, зазначає про те, що позивачкою не надано суду жодних доказів того, що існували обмеження, які перешкоджали її працевлаштуванню. Вважає, що вказані позивачкою в позовній заяві обставини свідчать про її ухилення від сплати аліментів та ухилення від виконання своїх обов`язків стосовно утримання своєї доньки. Тому просить суд у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі. 31 травня 2022 року протокольною ухвалою суду зустрічну позовну заяву [PERSON] залишено без розгляду (а. с. 106). 01 липня 2022 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшли письмові пояснення [PERSON] (а. с. 123-127 та на звороті), в яких вона свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та, прохає їх задовольнити, а зустрічний позов, повернути позивачці [PERSON] . Зазначає про те, що вважає всі доводи, міркування, аргументи та пояснення відповідачки [PERSON] та її представниці такими, що не спростовують її доводів як позивачки за первісним позовом, натомість доводи зустрічного позову, вважає безпідставними, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Стверджує, що вона має заборгованість по сплаті аліментів з травня 2012 року по жовтень 2018 року, однак у даний період часу у неї існували об`єктивні причини через які вона не мала можливості сплачувати аліменти. Так, зокрема вказує на те, що вироком суду від 26 грудня 2012 року вона була засуджена до позбавлення волі і відбувала покарання у виправній колонії з 22 травня 2013 року по 26 березня 2014 року, де захворіла на тяжкі хвороби ВІЛ-інфекцію, цироз печінки, вірусний гепатит, кандидоз. Зазначає, що після звільнення з колонії її стан погіршився, тому лікарі заборонили їй фізичні навантаження, через що з 2014 року вона не має можливості працевлаштуватися. Крім того зазначає, що довготривале захворювання вищевказаними тяжкими хворобами, призвело до негативних наслідків у її здоров`ї, вона майже втратила зір, що призвело до необхідності проведення операції з відновлення зору. Також, до обставин, що мають істотне значення для вирішення питання про звільнення її від сплати заборгованості з аліментів та зменшення розміру неустойки (пені) за їх несплату, відносить факт перебування її, як платника аліментів, у місцях позбавлення волі й пов`язаними з цим після відбуття покарання складнощів у її працевлаштуванні. Разом з цим, зазначає, що судом неправильно було визначено (завищено) розмір стягнутої на користь [PERSON] неустойки (пені) за несплату нею аліментів. При цьому вважає, що самою [PERSON] було введено суд в оману, оскільки остання задовго до 31 жовтня 2018 року втратила право на отримання аліментів, бо її було звільнено від обов`язків піклувальника. Тому вважає, що вказане призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення суду про стягнення з неї пені, а відтак вказані обставини є додатковою підставою для зменшення розміру неустойки(пені) за несплату аліментів впритул до 0 гривень за ч. 2 ст. 196 СК України, поруч з обставинами щодо її сімейного та незадовільного матеріального стану. Разом з цим, зазначає про те, що у період виникнення заборгованості, вона була розлученою, увесь час перебувала у скрутному становищі, бо власних заощаджень вона не мала, працевлаштуватися взагалі та, зокрема, за професією (вихователь дитячого садка) не могла через тяжкі хвороби, проживає сама, а матеріальну підтримку має лише від доньки [PERSON] . Вказує на те, що наслідком неможливості працевлаштуватися на роботу є неможливість сплатити заборгованість за аліментів та неустойку. 04 липня 2022 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання начальника Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сухова І.О. (а. с. 142-144), в якому він зазначає, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 30857058 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , починаючи з 22 травня 2008 року. 27 вересня 2018 року державним виконавцем у вказаному виконавчому проваджені було винесено постанову про накладення штрафу на користь стягувача у розмірі 50 % від суми боргу, що становить 57031 гривня 69 копійок. На момент повернення виконавчого документа стягувачу заборгованість становила 125742 гривні 06 копійок. Зазначає, що [PERSON] не виконувала рішення суду щомісячно, тому має заборгованість зі сплати аліментів та штраф на користь [PERSON] . Прохає суд у задоволенні позову [PERSON] про звільнення від заборгованості за аліментами відмовити у повному обсязі. 05 вересня 2022 року на адресу суду надійшло клопотання Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про заміну третьої особи (а. с. 177-179), яке задоволено 29 вересня 2022 року протокольною ухвалою суду (а. с. 199). Замінено третю особу Чечелівський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). 29 вересня 2022 року на адресу суду, через підсистему «Електронний суд» представницею відповідачки [PERSON] адвокаткою Приймак В.С., подано додаткові пояснення у справі (а. с. 194-195), в яких вона зазначає про те, що позивачкою не доведено, що вона зробила все необхідне та вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання свого зобов`язання по утриманню своєї доньки і всі перелічені нею обставини, як підстави для звільнення від сплати аліментів не можуть братися до уваги як істотні. Тому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 26 січня 2023 року надійшло клопотання начальниці Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Астапенкової К., про заміну третьої особи (а. с. 218-219). Ухвалою суду від 31 січня 2023 року задоволено клопотання начальниці Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Астапенкової К. Замінено третю особу Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а. с. 229). У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат Гейко В.І., позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав їх задовольнити. Обґрунтування надав аналогічні тексту позовної заяви та письмових пояснень. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечувала. Пояснення надала аналогічні тексту відзиву на позовну за яву та письмових пояснень. Додатково зазначила, що вона виховує дитину з 11 місяців, тому аліменти розраховані правильно, навіть, вважає, що їх мало, бо коли позивачка лишила дитину, то вона ще не хворіла, а просто вела аморальний спосіб життя. Представник третьої особи Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 230), про причини неявки суду невідомо. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення без задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2007 року задоволено позов органу опіки та піклування Красногвардійського районної у місті ради. Позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 25 жовтня 2007 року на користь закладу, куди її буде влаштовано (а. с. 23 та на звороті). Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2012 року (а. с. 17-20), який змінений ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2013 року (а. с. 20 на звороті -22 та на звороті) [PERSON] засуджено за вчинення правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України та призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків призначено 1 рік та 3 місяці позбавлення волі. Рішенням виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради № 105 від 18 серпня 2017 року, з-поміж іншого, вирішено [PERSON] (за її заявою) звільнити від обов`язків піклувальника неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а. с. 26 та на звороті). Відповідно до довідки КНП «Міська клінічна лікарня № 21 ім. проф. Є.Г.Попової» Дніпровської міської ради Центру з профілактики та боротьби зі СНІД Департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської сільської ради 08 січня 2020 року № ЦС-892/20 [PERSON] , перебуває на диспансерному обліку в Дніпропетровському міському центрі профілактики та боротьби зі СНІДом з 17 червня 2013 року, з діагнозом: В 20 ІV клінічна стадія; хронічний вірусний гепатит, асоційований вірусом «С», активна фаза вираженого ступеню активності з переходом в цироз печінки; Портальна гіпертензія І ступеню; орофарингеальний кандидоз; хронічний холецисто-панкреатит; застійний жовчний міхур (а. с. 13). Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2020 року у справі № 204/6847/19 задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Чечелівський ВДВС міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про стягнення пені за прострочення сплати аліментів (а. с. 24-25 та на звороті). Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в сумі 29348 гривень 20 копійок. Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, вказане рішення суду не оскаржувалося та, 14 квітня 2020 року набрало законної сили. Ухвалою суду від 01 червня 2020 року у справі 204/6847/19 виправлено описки, допущені в заочному рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2020 року ( а. с. 66). 15 червня 2020 року на виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в сумі 29348 гривень 20 копійок та судового збору у сумі 768 гривень 40 копійок (а. с. 28, 67). Відповідно до розрахунку заборгованості державного виконавця Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Кравченка Є.С. з виконання виконавчого листа № 2-2489 виданого 26 грудня 2011 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 25 липня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття, станом на 02 вересня 2019 року за [PERSON] рахується заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 125742 гривні 06 копійок (а. с. 29 та на звороті). Крім того, з вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що з травня 2012 року та по жовтень 2018 року, включно, [PERSON] не сплачено жодної копійки на оплату аліментів. При цьому, станом на травень 2012 року за нею також рахується заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 29409 гривень 36 копійок. 02 липня 2020 року державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кутовою І.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62443384 з виконання виконавчого листа № 204/6847/19 від 15 червня 2020 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у сумі 29348 гривень 20 копійок та судового збору у розмірі 768 гривень 40 копійок (в. с. 31). Відповідно до виписки із амбулаторної карти від 05 січня 2021 року офтальмологічного центру ООО «Зіниця», 05 січня 2021 року [PERSON] встановлено діагноз: ускладнена катаракта, гіперметропія слабкого ступеня обох очей, перетинальний крововилив, частковий гемофтальм правого ока та, проведено факоемульсіфікацію катаракти з імплантацією ІОЛ лівого ока. З-поміж іншого, рекомендовано обмеження фізичних навантажень на 1 місяць (а. с. 133). Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів на утримання податків, станом на 19 липня 2021 року, інформація про доходи [PERSON] за період з 1 кварталу 2012 року по 1 квартал 2021 року відсутня (а. с. 16). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 09 квітня 1998 року № [NUMBER] , що видане Державним житлово-комунальним підприємством «Південне», квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про що у реєстрову книгу внесено відповідний запис № 410п-146-2 (а. с. 72). Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст.\~89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Нормою ст.\~15\~СК України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений у ст. 51 Конституції України, а також у ст. 180 Сімейного кодексу України та гарантується Державою, Відповідно до вимог ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Приписами ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» визначено, що кожна дитина\~має право\~на рівень\~життя,\~достатній для\~її фізичного,\~інтелектуального,\~морального,\~культурного,\~духовного і\~соціального розвитку,\~а батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст.\~7\~СК України визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання. Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2021 року у справі № 283/1309/17. При цьому, приписами ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до вимог ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, зазначено, що відповідно до вимог ст.\~192\~СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З аналізу вказаних норм випливає, що зазначене погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку зі значним погіршенням матеріального становища батька/матері може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Дана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Так, позивачка в обґрунтування позову посилався на обставину, яка має істотне значення для звільнення її від сплати заборгованості за аліментами, що вона тяжко хвора, у зв`язку з чим не може працевлаштуватися, а також те, що заборгованість зі сплати аліментів, в тому числі, виникла у неї у той період, коли вона відбувала покарання в установі виконання покарань № 34. Однак, суд не може погодитися з вказаними доводами, оскільки вони спростовується матеріалами справи. Так, судом встановлено, що позивачку позбавлено батьківських прав відносно її доньки [PERSON] , [INFO] та, стягнуто з неї аліменти на її утримання рішенням суду ще у 2007 році, натомість засуджено позивачку до відбування покарання у грудні 2012 року, а взято на диспансерний облік в Дніпропетровському міському центрі профілактики та боротьби зі СНІДом у червні 2013 року, при цьому,\~як вбачається\~з розрахунку\~заборгованості по\~аліментам (а. с. 29), станом на грудень 2012 року (коли її було засуджено та взято під варту) за нею вже рахувалася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 35474 гривні 82 копійки, а станом на червень 2013 року 40309 гривень 59 копійок. Тобто, вказана частина заборгованості, утворилася у позивачки виключно через її ухиляння від виконання батьківських обов`язків, щодо утримання власної доньки, а не через наявність у неї тяжкої хвороби чи її перебування в установі відбування покарань, а виключно через її ухиляння від виконання батьківських обов`язків, щодо утримання власної доньки. Крім того, суд зазначає, що позивачка, ані з моменту винесення рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2007 року, яким її позбавлено батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] та стягнуто аліменти на її утримання, ані з моменту винесення вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2012 року, яким її засуджено до позбавлення волі строком на 1 рік 3 місяці, ані з моменту встановлення та взяття на облік з 17 червня 2013 року із діагнозом В 20 ІV клінічна стадія; хронічний вірусний гепатит, асоційований вірусом «С», активна фаза вираженого ступеню активності з переходом в цироз печінки; Портальна гіпертензія І ступеню; орофарингеальний кандидоз; хронічний холецисто-панкреатит; застійний жовчний міхур, ані з моменту винесення заочного рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2020 року, яким з неї стягнуто на користь [PERSON] пеню за несплату аліментів, не звернулася до суду з позовом щодо зменшення розміру аліментів у зв`язку з погіршенням її матеріального стану чи стану здоров`я. Більш того, вказані рішення суду щодо стягнення аліментів та пені позивачкою не оскаржувалися, а її доводи щодо ухвалення судом незаконного та необґрунтованого рішення суду про стягнення з неї пені зводяться виключно до її незгоди із ухваленими судовими рішеннями. Вказане свідчить про те, що позивачка жодним чином не намагалася уникнути виникнення заборгованості по сплаті аліментів чи, як вона вказує за наявності тяжкої хвороби, зменшити їх розмір. Крім того, суд зазначає, що позивачкою не надано суду жодного належного, допустимого та достатнього доказу того, що під час відбування покарання вона не працювала, а до нього та після його відбування вона не могла влаштуватися на роботу, перебувала на обліку в державному центрі зайнятості, тощо. Разом з\~цим,\~суд зазначає,\~що відсутність\~офіційного працевлаштування\~або відсутність у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 334/10971/16-ц. Більш того, судом встановлено, відповідачкою в судових засідання та, матеріалами справи, зокрема розрахунком заборгованості по аліментам (а. с. 29) підтверджено, а позивачкою не спростовано, що за час присудження до стягнення з позивачки аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , нею не сплачено жодної копійки на оплату аліментів по утриманню власної дитини. З огляду на викладене, з урахуванням того, що [PERSON] позбавлено батьківських прав та стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , рішенням суду ще у 2007 році, при цьому засуджено позивачку до відбування покарання рішенням суду у 2012 році, а встановлено на диспансерний облік в Дніпропетровському міському центрі профілактики та боротьби зі СНІДом у червні 2013 року, враховуючи, що за весь час присудження до стягнення з позивачки аліментів на утримання власної дитини нею в рахунок сплати аліментів чи пені, а також заборгованості по них нею не сплачено жодної копійки, приймаючи до уваги те, що ані рішення суду щодо стягнення з неї аліментів, ані рішення суду щодо стягнення з неї пені по аліментах, позивачкою не оскаржувалося, з позовами до суду про зменшення розміру аліментів у зв`язку з погіршенням її матеріального стану чи/та стану здоров`я не зверталася, разом з цим, жодних належних, допустимих та достатніх доказів того, що під час відбування покарання вона не працювала, а до нього та після його відбування вона не могла влаштуватися на роботу, в тому числі через хворобу, суду не надала, у зв`язку з чим суд доходить до переконливого висновку, що вказана заборгованість у позивачки виникла не у зв`язку з тяжкою хворобою, а через злісне невиконання нею батьківського обов`язку по утриманню власної дитини та з метою ухиляння від виконання низки судових рішень щодо їх стягнення. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що позивачкою не доведено підстави позову про звільнення від сплати заборгованості аліментів, визначених рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2007 року у справі № 2-2489-2007 та заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2020 року у справі 204/6847/19, а її метою звернення до суду із даним позовом є ухилення від виконання не лише батьківського обов`язку по утриманню дитини, а й зазначених вище судових рішень, суд дійшов переконливого висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. На підставі приписів ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог позивачці відмовлено, судовий збір не відшкодовується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed