Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Вікторівського психоневрологічного інтернату шкоду, заподіяну у зв`язку з оплатою молодшій медичній сестрі (санітарці палатній) [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 71383,68грн. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.06.2022 у справі № 706/817/19 в задоволенні позову [PERSON] до Вікторівського психоневрологічного інтернату про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено. Постановою Черкаського апеляційного суду від 25.08.2022 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.06.2022 скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] до Вікторівського психоневрологічного інтернату про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Вікторівського психоневрологічного інтернату» 16/1 від 19.04.2019 про звільнення [PERSON] . Поновлено [PERSON] з 20.04.2019 на посаді молодшої медичної сестри (санітарки палатної) у Вікторівському психоневрологічному інтернаті. Стягнуто з Вікторівського психоневрологічного інтернату на користь [PERSON] 71383,68 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з врахуванням всіх обов`язкових платежів. Судове рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання. Постанова суду апеляційної інстанції обґрунтована тим, що відповідачем не надано до суду доказів того, що ним як роботодавцем перевірялось переважне право залишення на роботі позивача відносно інших 23 осіб, які займають рівнозначні посади. Проте, фактично Вікторівським психоневрологічним інтернатом проводився порівняльний аналіз щодо наявності переважного права залишення на роботі [PERSON] по відношенню до інших 23 осіб, які займали рівнозначні посади. Так, в ході проведення службової перевірки встановлено, що на час звільнення [PERSON] , відповідальною особою за ведення кадрової роботи та підготовку наказів з кадрових питань у Вікторівському психоневрологічному інтернаті відповідно до Посадової інструкції секретаря являлась секретар [PERSON] . 19.04.2019 секретар [PERSON] підготувала наказ по Вікторівському психоневрологічному інтернату №16/1 від 19.04.2019 про звільнення [PERSON] з посади молодшої медичної сестри (санітарки палатної) за скороченням штатної посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. При підготовці наказу секретарем [PERSON] були враховані погодження профспілкового комітету про скорочення штатної посади молодшої медичної сестри (санітарки палатної), наказ по Вікторівському психоневрологічному інтернату № 35/3 від 30.03.2018 «Про зміни до штатного розпису», погодження профспілкового комітету про звільнення з посади [PERSON] , персональне попередження [PERSON] про можливе звільнення від 19.02.2019. Також, [PERSON] були враховані вимоги статті 42 КЗпП України, згідно яких при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Зокрема, до уваги було взято те, що раніше на [PERSON] неодноразово накладались дисциплінарні стягнення за порушення трудової дисципліни, а тому він не мав переважного права залишення на роботі по відношенню до інших працівників, які займали рівнозначні посади, але не мали дисциплінарних стягнень. Однак, при підготовці вказаного наказу, секретар [PERSON] не долучила до нього результати проведеного порівняльного аналізу щодо відсутності у [PERSON] переважного права залишення на роботі що власне і стало підставою скасування рішення суду першої інстанції, а відтак і наказу №16/1 від 19.04.2019 про звільнення [PERSON] та стягнення з Вікторівського психоневрологічного інтернату на користь [PERSON] 71383,68 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з врахуванням всіх обов`язкових платежів. На виконання постанови Черкаського апеляційного суду Вікторівським психоневрологічним інтернатом 14.10.2022 [PERSON] було виплачено 1565, 31 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, а 20.10.2022 управлінням Державної казначейської служби України у Христинівському районі Черкаської області на його користь проведено безспірне списання коштів з рахунку Вікторівського психоневрологічного інтернату в сумі 69818,37 грн. Всього на користь [PERSON] стягнуто з урахуванням обов`язкових платежів 71383, 68 грн. Відповідно до пункту 2 розділу 2 Посадової інструкції секретаря Вікторівського психоневрологічного інтернату секретар відповідальна за ведення кадрової роботи та підготовку наказів з кадрових питань інтернату; оформляє належні документи для прийому на роботу, переведення на інше місце роботи і звільнення з роботи працівників відповідно до законодавства про працю, положень, інструкцій; готує накази у межах своїх обов`язків. Проте, секретар [PERSON] при підготовці документів про звільнення [PERSON] із займаної посади, в порушення вимог зазначеної вище посадової інструкції, свої посадові обов`язки належним чином не виконала. Таким чином, завдана Вікторівському психоневрологічному інтернату шкода підлягає стягненню з працівника, який допустив порушення посадових обов`язків - секретаря [PERSON] Ухвалою суду від 19.12.2022 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. 19.01.2023 відповідач подала до суду відзив на позовну заяву та просить позов задовольнити частково в розмірі 6600 грн. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що наказом директора Вікторівського психоневрологічного інтернату №4 від 27.01.2009р., [PERSON] прийнято на роботу на посаду секретаря з 29.01.2009 р. із терміном випробування три місяці. Відповідно до посадової інструкції секретаря Вікторівського психоневрологічного інтернату, затвердженої директором 03.01.2019р., секретар виконує слідуючі обов`язки: виконує технічні функції, що охоплюють забезпечення роботи директора; приймає кореспонденцію, яка надходить на розгляд керівникові, передає її згідно з прийнятим рішенням до структурних підрозділів або конкретним виконавцям; веде діловодство, облік посадового складу установи, підрозділів згідно з формами первинної документації; виконує різні операції із застосуванням комп`ютерної техніки, призначеної для збирання, оброблення і подання інформації для підготовки і прийняття рішень; приймає документи і заяви на підпис директору; відповідальна за ведення кадрової роботи та підготовку наказів з кадрових питань по інтернату; оформляє належні документи для прийому на роботу, переведення на інше місце роботи і звільнення з роботи працівників відповідно до законодавства про працю, положень, інструкцій; готує накази у межах своїх обов`язків; формує та веде особові справи працівників, вносить зміни пов`язані з трудовою діяльністю; готує документи та матеріали для атестації, кваліфікаційної і тарифікаційної комісій, проекти документів, що стосуються винагород та заохочень працівників; веде записи в трудові книжки, здійснює облік надання відпусток працівникам; за дорученням директора складає листи, запити інші документи, готує відповіді авторам листів, оформляє документи необхідні для призначення пенсій працівникам інтернату; веде архів особових справ; копіює документи на ксероксі. Постановою Черкаського апеляційного суду від 25.08.2022, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.06.2022 скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] до Вікторівського психоневрологічного інтернату про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ директора Вікторівського психоневрологічного інтернату» №16/1 від 19.04.2019 про звільнення [PERSON] . Поновлено [PERSON] з 20.04.2019 на посаді молодшої медичної сестри (санітарки палатної) у Вікторівському психоневрологічному інтернаті. Стягнуто з Вікторівського психоневрологічного інтернату на користь [PERSON] 71383,68 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з врахуванням всіх обов`язкових платежів. Відповідно до акту комісії Вікторівського психоневрологічного інтернату від 25.11.2022року, в ході проведенння службової перевірки встановлено, що на час звільнення [PERSON] , відповідальною особою за ведення кадрової роботи та підготовку наказів з кадрових питань у Вікторівському психоневрологічному інтернаті відповідно до Посадової інструкції секретаря являлась секретар [PERSON] . 19.04.2019 секретар [PERSON] підготувала наказ по Вікторівському психоневрологічному інтернату №16/1 від 19.04.2019 про звільнення [PERSON] з посади молодшої медичної сестри (санітарки палатної) за скороченням штатної посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. При підготовці наказу секретарем [PERSON] були враховані погодження профспілкового комітету про скорочення штатної посади молодшої медичної сестри (санітарки палатної), наказ по Вікторівському психоневрологічному інтернату № 35/3 від 30.03.2018 «Про зміни до штатного розпису», погодження профспілкового комітету про звільнення з посади [PERSON] , персональне попередження [PERSON] про можливе звільнення від 19.02.2019. Також, [PERSON] були враховані вимоги статті 42 КЗпП України, згідно яких при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Зокрема, до уваги було взято те, що раніше на [PERSON] неодноразово накладались дисциплінарні стягнення за порушення трудової дисципліни, а тому він не мав переважного права залишення на роботі по відношенню до інших працівників, які займали рівнозначні посади, але не мали дисциплінарних стягнень. Однак, при підготовці вказаного наказу, секретар [PERSON] не долучила до нього результати проведеного порівняльного аналізу щодо відсутності у [PERSON] переважного права залишення на роботі, що в послідуючому і стало підставою для скасування наказу №16/1 від 19.04.2019 про звільнення [PERSON] та стягнення з Вікторівського психоневрологічного інтернату на користь [PERSON] 71383,68 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з врахуванням всіх обов`язкових платежів. Комісія рекомендувала керівництву Вікторівського психоневрологічного інтернату вжити заходи щодо відшкодування секретарем [PERSON] матеріальної шкоди у сумі 71 383,68грн. на користь Вікторівського психоневрологічного інтернату на підставі ст.130 КЗпП України. На виконання постанови Черкаського апеляційного суду Вікторівським психоневрологічним інтернатом [PERSON] було виплачено з урахуванням обов`язкових платежів 71383, 68 грн. Відповідно до ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. За змістом ст. 237 цього Кодексу, суд покладає на службову особу, вину у незаконному звільненні працівника, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення здійснено з порушенням закону. Отже, за цим законом обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, покладається на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 33 постанови від 11 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з подальшими змінами), що при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, виконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 частини першої статті 134 та нової редакції статті 237 КЗпП України (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. Суд, з`ясувавши при розгляді справи, що позивач послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує в рішенні саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Відповідне положення міститься у постанові Великої Палати від 8 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц. Враховуючи зазначені норми матеріального права та встановлені обставини справи з яких слідує, що працівника [PERSON] було звільнено з роботи із порушенням закону, а саме за наказом директора Вікторівського психоневрологічного інтернату №16/1 від 19.04.2019, що підтверджується постановою Черкаського апеляційного суду від 25.08.2022, то саме директор Вікторівського психоневрологічного інтернату як службова особа, яка видала наказ про звільнення, несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, а не секретар. Так, у постанові Верховного суду від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц вказано, що «відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову». Таким чином, суд не приймає часткове визнання позову відповідачем, оскільки визнання відповідачем позову суперечить закону. З огляду на викладене суд визнає, що в судовому засіданні не встановлено достовірних даних про допущення незаконних дій відповідачем, отже позивачем не доведено вини [PERSON] в незаконному звільненні [PERSON] з посади молодшої медичної сестри (санітарки палатної) та у заподіянні шкоди Вікторівському психоневрологічному інтернату у зв`язку з оплатою [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу на загальну суму 71 383,68грн., а тому у суду відсутні правові підстави для покладення на [PERSON] повної матеріальної відповідальності, передбаченої п.8 ст.134, ст.237 КЗпП України, в зв`язку з чим суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні позовної заяви у зв`язку з її безпідставністю та недоведеністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у позову залишаються за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed