Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як законного представника малолітнього [PERSON] , третя особа на боці позивача [PERSON] , треті особи на боці відповідачів Орган опіки та піклування Корюківської районної державної адміністрації, Орган опіки та піклування Корюківської міської ради і просить визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] та малолітнього [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] виселивши їх з нього без надання іншого жилого приміщення; судові витрати покласти на відповідачів в рівних частинах. Позов мотивований тим, що у відповідності до умов мирової угоди, затвердженої ухвалою Корюківського районного суду від 06.10.2021 у справі № 736/942/19, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] перейшов у власність [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. Між батьками позивача починаючи з липня 2019 існував спір щодо поділу майна подружжя набутого за час шлюбу, а тому мати позивача дозволила проживати в належному їй будинку за адресою: [ADDRESS] своєму брату та його сім`ї. Жодних договорів щодо користування будинком не укладалось, а тому відповідачі мають статус тимчасових мешканців. Позивач неодноразово зверталась до відповідачів із вимогою, або придбати будинок, або залишити його. Остання вимога про звільнення будинку була пред`явлена позивачем в присутності працівників поліції 13.09.2022, однак відповідачі у встановлений ст.. 818 ЦК України строк будинок не звільнили та продовжують без згоди власників користуватися будинком. Ухвалою суду від 31 жовтня 2022 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до слухання у відкритому підготовчому судовому засіданні. Цією ухвалою учасникам справи визначено строк для подачі заяв по суті справи. Від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що 19.12.2019 він у присутності свідка передав [PERSON] , матері позивача, кошти в сумі 40000,00 грн. в якості оплати за будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Нотаріально посвідченого договору не було укладено у зв`язку із тим, що мати позивача не приватизувала земельну ділянку під будинком. Домовленість була про те, що після оформлення відповідних документів сторони укладуть належним чином договір купівлі-продажу будинку. Однак [PERSON] померла [INFO] так і не встигнувши оформити правочин належним чином. Відповідач зазначає, що його сімейне життя із [PERSON] не склалося і вони проживають з середини 2020 року окремо один від одного. Відповідач є зареєстрованим та проживає у житловому будинку своїх батьків по [ADDRESS] , тобто не у спірному будинку. Враховуючи наведене, відповідач вважає, що позовні вимоги до нього про визнання його таким що втратив право користування спірним будинком та його виселення з нього не підлягають задоволенню, оскільки він у ньому не проживає та не є зареєстрованим. [PERSON] у встановлений судом термін було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Відповідач вказала на те, що вони із сином проживають в будинку [ADDRESS] , на законних підставах так як сплачували [PERSON] кошти за даний будинок. Також відповідач має намір звернутись до суду із відповідною позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним. Крім того, відповідач зазначає, що не зареєстрована у спірному будинку ані вона сама, ані її дитина, а тому позовні вимоги про визнання їх такими, що втратили право користування житловим будинком не підлягають задоволенню. Відповідач вказує на те, що вона віддала кошти матері позивача за будинок, зробила у ньому ремонт, а позивач не надала суду доказів протиправності проживання їх із сином у спірному будинку. Від третьої особи на боці позивача представників третіх осіб на боці відповідачів, пояснень, щодо позовної заяви до суду не надійшло. Ухвалою суду від 22.12.2022, занесеною до протоколу судового засідання до участі в справі залучено в якості третьої особи на боці відповідача Орган опіки та піклування Корюківської міської ради. Крім того, ухвалою суду від 22.12.2022 у справі продовжено підготовче провадження. Згідно ухвали суду постановленої під час судового засідання 10.01.2023 підготовче провадження у справі зарито, справу призначено до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явилась, про час слухання справи повідомлена належним чином. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Відповідач, [PERSON] в судове засідання 26.01.2023 не з`явилась про час слухання справи повідомлена належним чином. Представник відповідачів позовні вимоги не визнав просив відмовити в їх задоволенні повністю. Третя особа на боці позивача, [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутність. Представник Органу опіки та піклування Корюківської районної державної адміністрації в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог [PERSON] , зазначила, що підстав виселяти малолітнього [PERSON] із будинку [ADDRESS] без надання йому іншого житла не має. Представник органу опіки та піклування Корюківської міської ради в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність. Заслухавши пояснення відповідача, представників сторін, представника третьої особи на боці відповідача, розглянувши додані до позовної заяви документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] яка доводилася позивачу рідною матір`ю. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Діти померлої, [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці першої черги звернулись до приватного нотаріуса Корюківського районного нотаріального округу Гайдук Світлани Володимирівни із заявами про прийняття спадщини. До спадкового майна, в тому числі, належав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] . Ухвалою Корюківського районного суду Чернігівської області по справі №736/942/19 від 06 жовтня 2021 року затверджено мирову угоди між батьком позивача - [PERSON] та спадкоємцями померлої [PERSON] . У відповідності до умов мирової угоди, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] став власністю [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. За життя [PERSON] дозволила проживати у вказаному будинку [PERSON] та його дружині [PERSON] разом із малолітнім сином [PERSON] . В матеріалах справи міститься розписка, надана [PERSON] , про те, що вона отримала 09.12.2019 від [PERSON] 40000,00 грн. в рахунок оплати за будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Розписка надана в присутності свідка [PERSON] . Доказів укладення інших договорів купівлі-продажу чи користування житловим будинку, укладених між [PERSON] та [PERSON] в справі не міститься. Судом встановлено, що згідно відомостей Корюківської міської ради Чернігівської області [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 337 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно із ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Отже, аналіз наведених норм свідчить, що договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути укладений у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню, і саме з моменту нотаріального посвідчення та одночасної державної реєстрації у набувача виникає право власності на нерухому майно. За таких обставин, суд вважає необґрунтованими посилання відповідачів [PERSON] та [PERSON] , що будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] вони набули на законних підставах так як мають відповідну розписку [PERSON] . Суд вказує на те, що зазначений документ не свідчить про набуття відповідачами права власності на спірний будинок. Жодних інших документів, які б свідчили про правомірність проживання відповідачів у спірному будинку суду надано не було. Натомість матеріали справи містять докази того, що будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] перебуває у спільній часткові власності [PERSON] та [PERSON] по частині, про що зазначено у витягах з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.а. 13,14). Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою\~статті 383 ЦК України\~закріплені положення, відповідно до яких власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно\~ст. 150 ЖК України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в\~частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64 ЖК України). Статтею 405\~ЦК України\~визначено,\~що члени\~сім`ї\~власника житла,\~які проживають\~разом з\~ним,\~мають право\~на користування\~цим житлом\~відповідно до\~закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. [PERSON] , [PERSON] та малолітній [PERSON] не входять до кола членів сім`ї [PERSON] , а тому не набувають права користування житловим будинком, належним позивачу. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Таким чином, положення ст. ст.\~383,\~391 ЦК України\~передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата відповідачем права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені\~Житловим Кодексом\~підстави для позбавлення права на житло. При цьому, вирішення питання про наявність правових підстав для виселення особи із житлового будинку залежить, зокрема, від вирішення питання про правомірність набуття права користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, від ставлення до своїх обов`язків по утриманню житла, а також відношення до прав та свобод інших співмешканців. За порівняльним аналізом статей\~383,\~391,\~405 ЦК України\~та статей\~150,\~156\~у поєднанні зі\~статтею 64 ЖК України\~слід дійти до висновку що положення статей\~383,\~391 ЦК України\~передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення\~статей 405 ЦК України, статей\~150,\~156 ЖК України\~регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Вказане відповідає правовому висновку що висловлений 16.11.2016 ВСУ при розгляді справи №6-709цс16. Враховуючи те, що ані [PERSON] , ані [PERSON] та їхній малолітній син не набули будь-якого права на будинок належний позивачу та її брату, вони не є членами сім`ї позивача, а тому на них не розповсюджується дія статей 405 ЦК України та 150, 156 ЖК України, а тому суд вважає належним способом захисту прав позивача є усунення перешкод у праві користування та розпорядження належним їй майном шляхом виселення відповідачів. Водночас суд зауважує, що відповідач [PERSON] не проживає в спірному будинку, про що також вказує [PERSON] і позивачем не надано суду доказів зворотного тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині позовних вимог про виселення із спірного будинку відповідача [PERSON] разом із малолітнім [PERSON] . Посилання органу опіки та піклування на те, що малолітній не може бути виселений з цього будинку через те, що не має іншого місця проживання суд вважає необґрунтованими, оскільки [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , а отже користуються іншим житлом. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, то суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню, оскільки всі відповідачі по справі зареєстровані за іншими адресами, аніж: [ADDRESS] не належать до членів сім`ї позивача та не набули права користування вказаним житловим приміщенням. Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає наступне: Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, судом задоволено частина позовних вимог [PERSON] тому з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню частини, сплаченого згідно квитанції № 0.0.2697879092.1 від 07.10.2022, судового збору, що становить 248,10 грн. Щодо витрат на правничу допомогу, то суд не вирішує цього питання під час винесення судового рішення, оскільки представником позивача в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України заявлено клопотання про надання доказів понесених витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. На підставі викладеного статтями 10-13, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

Outcome: partial