Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-16 00:00:00

КС «Самопоміч», в інтересах якого діє представник Андріїшин Д.В., звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначається, що 23 вересня 2020 року між КС «Самопоміч» та [PERSON] був укладений кредитний договір №DВ0000000034, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит строком на 12 місяців у розмірі 20000 грн. на умовах плати за користування кредитом в розмірі 57% річних. Зазначено, що Відповідно до п. 4.1 вказаного кредитного договору та додатку № 1 до нього позичальник брав на себе зобов`язання сплачувати щомісячно 1414,37 грн., що складається з частини основної суми кредиту та процентів за користування кредитними коштами, починаючи з 23.10.2020 року до 23.09.2022 року. За період з 23.09.2020 року по 08.12.2022 року боржником було сплачено 16015,00 грн., з яких 472,13 грн. - повернуто частину основної суми кредиту та 15542,87 грн. становлять проценти за користування кредитними коштами. З моменту настання терміну сплати позичальником постійно порушувалися взяті на себе договірні зобов`язання щодо строків внесення та повноти сплати. У забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] , що випливають з кредитного договору №DВ0000000034 від 23.09.2020, між КС «Самопоміч», гр. [PERSON] та гр. [PERSON] 23.09.2020 року було укладено Договір поруки №DВ0000000005-П. Кредитна спілка неодноразово зверталася до боржника [PERSON] та поручителя [PERSON] з вимогами щодо необхідності дотримання умов Кредитного договору та Договору поруки та погашення простроченої заборгованості, але ці повідомлення відповідачами були проігноровані. Таким чином, станом на 26 грудня 2022 року заборгованість по кредитному договору №DВ0000000034 становить 29129,29 грн., що складається з наступного: 19527,87 грн. - сума простроченого основного боргу по кредиту та 9601,42 грн. - проценти за користування кредитними коштами. Враховуючи наведене просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] , як солідарних боржників на користь КС «Самопоміч» 29129,29 грн. заборгованості за кредитним договором та 2481,00 грн. суму сплаченого судового збору. Ухвалою суду від 04 січня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 31 січня 2023 року представником позивача КС «Самопоміч» було подано заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої вказує, що з 26.12.2022 по 24.01.2023 боржником було сплачено 500 грн, які зараховано в погашення процентів, що нараховані станом на 26.12.2022. Таким чином, станом на 24.01.2023 заборгованість по кредитному договору№DВ0000000034 від 23.09.2020 становить 28629,29 грн, які просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] , як солідарних боржників, а також судовий збір в розмірі 2481 грн. У судове засідання представник позивача не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у поданій письмовій заяві просить розглянути справу за відсутності представника, уточненні позовні вимоги підтримує. Не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , а також їх представник, у судове засідання не з`явилися. Представник відповідачів - адвокат Рідченко М.В. подала заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити у її відсутності та відсутності відповідачів. Зазначила, що уточнені позовні вимоги визнають повністю. Разом з тим, відзиву на позовну заяву не подали. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до кредитного комітету КС «Самопоміч» із заявою на отримання кредиту №34 (а.с.4). Також встановлено, що між КС «Самопоміч» та [PERSON] 23.09.2020 року був укладений кредитний договір № №DВ0000000034, відповідно до якого останньому був наданий кредит строком на 12 місяців в розмірі 20000,00 грн. на умовах плати за користування кредитом в розмірі 57% річних (а.с.11-13). Крім того, в матеріалах справи міститься Паспорт споживчого кредиту, який підписаний [PERSON] та в якому містяться дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови (а.с.10). В забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] , що випливають з кредитного договору №DВ0000000034 від 23.09.2020, між КС «Самопоміч», [PERSON] та [PERSON] 23.09.2020 року було укладено Договір поруки №DВ0000000005-П (а.с.14). [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 20000,00 грн., що підтверджується видатковим косовим ордером від 23 вересня 2020 року (а.с.15). [PERSON] та [PERSON] неодноразово були надіслані вимоги в погашені заборгованості за договором споживчого кредиту № DВ0000000034 від 23.09.2020 року, що підтверджується листами №376 від 22.03.2021, №377 від 22.03.2021, №845 від 07.09.2021, №846 від 07.09.2021, №1212 від 24.12.2021, №1213 від 24.12.2021 та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.16-21). Згідно особової карти позичальника вбачається, що 11.01.2023 року [PERSON] було здійснено платіж в розмірі 500 грн, які зараховано в погашення процентів, що нараховані станом на 26.12.2022. Таким чином, станом 24.01.2023 заборгованість по кредитному договору № DВ0000000034 від 23.09.2020 року становить 28629,29 грн, що складається з наступного: 19527,87 грн - сума основного боргу по кредиту та 9101,42 грн - проценти за користування кредитними коштами (а.с.45). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто (ст.ст. 525-527 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позивачем доведено, та визнано відповідачем [PERSON] , що відповідач припустився порушення умов договору щодо своєчасної сплати сум кредиту, внаслідок чого за ним утворилася зазначена заборгованість. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] , що випливають з кредитного договору №DВ0000000034 від 23.09.2020, між КС «Самопоміч», [PERSON] та [PERSON] 23.09.2020 року було укладено Договір поруки. Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно зі статтею 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема порукою. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Аналізуючи норми чинного законодавства та договору поруки, суд зазначає, що суть солідарного обов`язку полягає в тому, що кредитор має право вимагати виконання зобов`язання як від боржника, так від поручителя. Враховуючи, що порука є особливим забезпечувальним зобов`язанням, поручитель несе відповідальність як за основним (кредитним договором) та і за забезпечувальним (договір поруки) зобов`язаннями. При цьому строки виконання зобов`язання визначені основним кредитним договором, а тому факт порушення таких строків є підставою для виконання зобов`язань поручителем. Оскільки, судом встановлено, що відповідачем [PERSON] допущено порушення умов кредитного договору в частині неповного та несвоєчасного повернення кредитних коштів, тому у позивача виникло право вимоги до відповідача [PERSON] щодо повернення кредитних коштів. А відтак, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості в сумі 28629,29 грн. У відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України, суд приймає визнання позову відповідачами, робить висновок, визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, а також беручи до уваги визнання позову відповідачамим, суд вважає, що є наявні підстави для задоволення позову. Щодо розподілу між сторонами судових витрат суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 2481 грн підтверджується платіжним дорученням №1182 від 26 грудня 2022 року. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на те, що заява про визнання позову відповідачами подана до розгляду справи по суті, а позивачем при зверненні до суду сплачено 2481 грн судового збору, наявні підстави для повернення КС «Самопоміч» із державного бюджету 1240,50 грн, що становить 50% від сплаченого позивачем судового збору, а інші 1240,50 грн. - стягнути із відповідачів, а саме 620,25 грн. з [PERSON] та 620,25 грн. з [PERSON] . Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є інвалідом ІІ групи та в силу п. 9 ч. 1 ст. ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, за таких обставин, суд також вбачає підстави для повернення позивачу із державного бюджету 620,25 грн, як такі що не можуть бути покладені на [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved