Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

07.11.2022 [PERSON] подала до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] в якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 17.04.2012 року виконавчим комітетом Нижньояблунської сільської ради Турківського району Львівської області, актовий запис №3, та стягувати з відповідача аліменти на її користь утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 3000 грн. на кожного щомісячно. В обґрунтування своїх вимог позивачка [PERSON] посилається на те, що 17.04.2012 вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , в якому в них народилося двоє спільних дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя у них з відповідачем не склалося, через їх різні погляди на сімейне життя та обов`язки, на підставі чого, в сім`ї відбувалися сварки, які призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сім`ю немає, подружні відносини між ними припинилися. Примирення між ними та подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Ухвалою суду від 28.12.2022 відкрито провадження у справі. 10.01.2023 позивачка [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить не розглядати як позовну вимогу, яка зазначена у прохальній частині позовної заяви, її прохання дітей залишити проживати з нею. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом вручення судової повістки-повідомлення командиром військової частини [NUMBER] та направлення судової повістки засобами поштового зв`язку, в судове засідання повторно не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву не подав. Інших заяв, клопотань від сторін не надходило. 14.02.2023 суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 17.04.2012 виконавчим комітетом Нижньояблунської сільської ради Турківського району Львівської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис за №3, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 17.04.2012. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . Від шлюбу сторони мають двох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 15.02.2013 видане виконавчим комітетом Верхньояблунської сільської ради Турківського району Львівської області та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 26.06.2017 видане виконавчим комітетом Нижньояблунської сільської ради Турківського району Львівської області, які є неповнолітніми. Як видно з довідки №1009 виконавчого комітету Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області від 07.11.2022 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні-будинку осіб в будинку за адресою [ADDRESS] зареєстровано 4 осіб, а саме: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] . Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому заявила дві позовні вимоги, а саме: розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Вирішуючи позовну вимогу про розірвання шлюбу, суд виходить з таких мотивів та норм права. У позовній заяві позивачка [PERSON] вказує, що спільне життя і збереження її шлюбу з відповідачем [PERSON] є неможливим і суперечить її інтересам та інтересам її дітей, а тому, на підставі ст. 110 СК України просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Відповідач відзиву не подав, доводів позивачки не спростував. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Водночас принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі. Положеннями ч. 3, 4 ст. 56 СК України закріплено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування зокрема до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). З`ясувавши фактичні взаємини сторін у справі як подружжя та обставини їх життя, зокрема, припинення між ними шлюбних відносин, те, що сторони разом не проживають, не ведуть спільного побуту, мають двоє неповнолітніх дітей, не виявили бажання примиритись та зберегти сім`ю, зокрема, позивачка наполягала на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим, а продовження існування їх шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя на створення нової сім`ї, а також створюватиме невизначеність у правах та обов`язках подружжя. Відтак, суд дійшов висновку, що є підстави для розірвання шлюбу між сторонами, а тому позов в цій частині вимог підлягає до задоволення. Враховуючи положення ст.113 СК України, а також заяву позивачки, в якій вона просила залишити їй прізвище [PERSON] , суд вважає за необхідне залишити позивачці прізвище [PERSON] . Також суд встановив, що між сторонами виник спір щодо обов`язку відповідача як батька утримувати дітей, який регулюється нормами Глави 15 "Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання" Розділу ІІ Сімейного кодексу України. Вирішуючи позов в цій частині спірних правовідносин суд, виходить з таких мотивів та норм права. Так, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. А відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до положень ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Суд встановив, що неповнолітні діти сторін у справі дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] проживають разом із матір`ю [PERSON] і знаходяться на її утриманні. Відтак, позивачка підставно звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів як той з батьків, з ким проживають діти. У свою чергу суд встановив, що відповідач не виконує свого батьківського обов`язку щодо утримання дітей. Позивачка просить суд визначити розмір аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. на кожну дитину. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням наведених положень закону при визначенні розміру аліментів у цій справі, суд враховує вік та стан здоров`я дітей. При цьому, в суду відсутні відомості про те, що відповідач є непрацездатною особою чи те, що на його утриманні є інші діти чи непрацездатні особи. Відповідач не подав суду відзиву, обставин та доводів, які викладені в позовній заяві щодо обставин справи не спростував. Відтак, виходячи зі встановлених фактичних обставин справи, наданих суду доказів на підтвердження сторонами своїх вимог та заперечень щодо позову, враховуючи потреби дітей, які необхідні для забезпечення їх повноцінного та гармонійного розвитку, вік дітей, беручи до уваги рівність батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття, а також те, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2272 гривень, а від 6 до 18 років - 2833 гривень, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення та з відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову 07.11.2022 та до досягнення дітьми повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів є обґрунтований, справедливий, необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Отже, позов підлягає до повного задоволення. Вирішуючи питання судових витрат суд виходить з такого. Судові витрати в цій справі складаються з судового збору. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачені та підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 992,40 грн. за подання позовної заяви про розірвання шлюбу. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли. На підставі п.3 ч.5 Закону України "Про судовий збір" позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів. З урахуванням того, що позов, зокрема в частині стягнення аліментів на утримання дитини задоволено повністю, а позивач звільнена від сплати судового збору в цій частині, тому до стягнення з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved