Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

15 вересня 2022 року до суду надійшла вказана позовна заява за підсудністю з Дарницького районного суду м. Києва. В позовній заяві позивач просить: розірвати договір, укладений між сторонами та стягнути з відповідача матеріальні збитки в розмірі 32 888,00 грн., неустойку в розмірі 94 094,08 грн., неустойку згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 605,50 грн., інфляційні нарахування в розмірі 4 092,61 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.10.2021 року [PERSON] уклала з фізичною особою-підприємцем [PERSON] Договір про надання послуг. На виконання вказаного Договору позивач сплатила відповідачу завдаток в сумі 32 888,00 грн., однак на даний час відповідач не виконав свої зобов`язання перед позивачем згідно умов Договору. 28.12.2021 року на адресу відповідача було направлено вимогу про розірвання Договору, повернення сплачених коштів в сумі 32 888 грн. та заборгованості по неустойці відповідно до п.4.2 Договору, але відповіді так і не було отримано. 18.01.2022 року було направлено заяву до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про порушення прав позивача як споживача та про позапланову перевірку відповідача, але відповіді так і не було отримано. Крім того, позивач зазначила, що внаслідок порушення умов Договору з боку відповідача, у неї погіршилось здоров`я. Отже, оскільки відповідач порушив умови Договору та самостійно не повернув сплачені позивачем кошти та неустойку, остання звернулась до суду за захистом своїх порушених прав. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. А тому, враховуючи положення статті 223 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши позивача та її представника, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.10.2021 року між [PERSON] (далі - Замовник) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (далі - Виконавець) було укладено Договір про надання послуг. Згідно п.1.1. Договору Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується організувати роботи з виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкцій (далі - Вироби) за розцінками Виконавця відповідно до Додатку №2. Відповідно до п.1.2. Замовник зобов`язується оплатити і прийняти готові Вироби і роботу згідно умов цього Договору. Загальна вартість Виробів, відповідно до Договору складає 61 904,00 грн. В день підписання Договору, позивачем було сплачено готівкою суму, вказану в п.2.2. даного Договору, а саме: 32 888,00 грн. Пункт 3.2 цього Договору, вказує, що після виконання пункту 2.2. Виконавець зобов`язується передати у власність Замовника виготовлені вироби в перебігу 21 робочих днів з моменту укладення Договору. У разі, якщо Вироби мають нестандартну комплектацію (ламінація, непрямі кути, шпроси, тонування і т.п.), термін передачі у власність Замовника виготовлених Виробів збільшується до 35 робочих днів. Пунктом 4.2 Договору передбачено, що у разі не виконання п. 3.2, Виконавець зобов`язаний виплатити неустойку у розмірі 1% від вартості цього Договору за кожен робочий день прострочення. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Статтею 903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1). У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.2). Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання зі сплати завдатку виконала в повному обсязі, сплативши відповідачу 32 888,00 грн., однак відповідач у визначений вказаним договором строк жодних робіт по виготовленню віконних конструкцій не виконав та сплачений завдаток не повернув. Згідно зі ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Iстотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Таким чином, оскільки судом встановлено, що між сторонами був укладений договір про надання послуг з виготовлення віконних конструкцій, умови якого позивачем були виконані, шляхом сплати грошових коштів у вигляді завдатку в розмірі та строки, передбачені умовами вказаного договору, при цьому відповідач взяті на себе за договором зобов`язання не виконав, а саме жодних робіт по виготовленню вікон не виконав, чим істотного порушив його умови, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд вважає можливим розірвати договір, укладений 01.10.2021 року між позивачем та відповідачем, а також стягнути з відповідача на користь позивача сплачені нею грошові кошти у вигляді завдатку в сумі 32 888,00 грн. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що відповідачем порушено взяті на себе за договором зобов`язання та не повернуто сплачений позивачем завдаток, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 32 888,00 грн. за період з 03.11.2021 року по 14.06.2022 року інфляційні втрати в сумі 4 092,61 грн. та три проценти річних в сумі 605,50 грн. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. При цьому, п. 4.2 Договору передбачено, що у разі не виконання п. 3.2., Виконавець зобов`язаний виплатити неустойку у розмірі 1% від вартості цього Договору за кожен робочий день прострочення. Отже, враховуючи викладене, а також вартість Договору (61 904,00 грн.), суд вбачає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача неустойку у вигляді пені за порушення зобов`язання у період з 03.11.2021 року по 14.06.2022 року в сумі 94 094,08 грн. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ст. 23 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч.1 ст. 1167 ЦК України). Таким чином, оскільки внаслідок невиконання з вини відповідача умов укладеного з позивачкою договору, остання позбавлена можливості користуватись сплаченими коштами та отримати замовлену послугу, позивач є пенсіонером, суд,

Outcome: partial