Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

Позивач просить стягнути із відповідача з врахуванням уточнених позовних вимог, заборгованість за договором позики від 11.01.2022 року у сумі 655 831 грн. 10 коп., з яких: 385\~783 грн. 00 коп.- сума боргу за договором позики, 270\~048 грн. 10 коп.- проценти за прострочення заборгованості. В обґрунтування позову зазначив, що 11.01.2022 надав відповідачеві під розписку позику у сумі 385\~783 грн. В обумовлений сторонами строк останній кошти не повернув та ухиляється від виконання договірних обов`язків. 08.07.2022 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою від 05.08.2022 було задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову та накладено арешт на 1/4 частини квартири [ADDRESS] , що належить на праві спільної часткової власності [PERSON] . 16.03.2022 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 22.08.2022, 03.10.2022 відкладено розгляд справи для виклику позивача. 04.11.2022 судове засідання відкладено за клопотанням відповідача. 09.01.2023 судове засідання відкладено для ознайомлення із заявою про збільшення позовних вимог. 30.01.2023 представник позивача в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги. Просив позов задовольнити з підстав, вказаних у ньому. Відповідач позов визнав частково, а саме в розмірі 320 тисяч грн., оскільки зазначив, що повернув частково борг у сумі 60 тисяч грн. Як видно із матеріалів справи відповідач [PERSON] власноручно написав розписку, в якій зазначив, що отримав від [PERSON] 385\~783 грн., які зобов`язувався повернути до 31 травня 2022 року, у разі невиконання зобов`язання він виплачуватиме на користь позикодавця 10% від суми боргу станом на 31.05.2022 за кожен місяць прострочення. Відповідач у встановлений строк кошти не повернув. Добровільно у поза судовому порядку спір не вирішено. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-63цс13. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Дослідивши борговий документ, проаналізувавши його форму, зміст і правову природу, суд вважає, що він підтверджує наявність боргового зобов`язання та по своїй природі дана розписка є договором позики грошових коштів. Такий борговий документ є достатнім доказом існування між сторонами правовідносин, що виникли з договору позики, та доказом отримання відповідачем коштів. Як видно з пояснень представника позивача, дані кошти не були повернуті йому в повному обсязі в обумовлений строк . В уточнених позовних вимог представник позивача просить стягнути суму боргу у розмірі 655 831 грн. 10 коп., з яких: 385\~783 грн. 00 коп.- сума боргу за договором позики, 270\~048 грн. 10 коп.- проценти за прострочення заборгованості. Розмір 10% від суми боргу станом на 31.05.2022 року за кожен місяць прострочення за період з 01.06.2022 по 01.01.2023 становить 270\~048, 10 грн. ( 385\~783 грн. х 10% х 7 місяців прострочення). Таким чином, розглянувши справу в межах визначеного позивачем предмета спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що відповідач не спростував їх, суд прийшов до висновку, що даний спір підлягає задоволенню та з відповідача слід стягнути грошові кошти за договором позики у розмірі\~655 831 грн. 10 коп., з яких: 385\~783 грн. 00 коп.- сума боргу за договором позики, 270\~048 грн. 10 коп.- проценти за прострочення заборгованості. Відповідач обґрунтованих заперечень щодо доводів позивача не надав. Відтак, на думку суду, відповідачем не доведено обставини, на які він покликається та не підтверджені належними та допустимими доказами. За таких обставин та міркувань позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 4354, 03 грн., з яких 3857, 83 грн. (судовий збір за подання позовної заяви) та 496,20 грн. (заяви про забезпечення позову).

Outcome: approved