Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обгрунтування заявлених вимог зазначила, що вона з 2004 року по 2014 рік проживала однією сім`єю без реєстрації шлюб з [PERSON] , від сумісного проживання [INFO] у них народилась донька - [PERSON] , запис про батька дитини був здійснений на підставі ч. 1 ст.\~135\~СК України за вказівкою матері. Спочатку народження дитини відповідач своє батьківство по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] не заперечував, надавав матеріальну допомогу на її утримання. Проте наразі [PERSON] відмовляється визнавати себе батьком її малолітньої доньки, матеріальну допомогу на її утримання не надає. У зв`язку з вищевикладеним, просить визнати відповідача [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] , внести зміни до актового запису про народження дитини про відповідача, як про батька дитини; стягнути з нього аліменти на утримання дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 5236 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, представник позивача до суду надав заяву, згідно якого позовні вимоги підтримують в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві, просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, згідно якої проти визнання його батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] не заперечує, в частині стягнення з нього аліментів на утримання дитини позов визнає частково, згоден сплачувати на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., оскільки позивачка надавала розписку про свою відмову від будь-яких до нього претензій матеріального характеру. Крім того, при стягненні з нього аліментів на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] просив врахувати те, що він має статус багатодітного батька. Третя особа Вільногірський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду повідомлені належним чином, подали до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Малоілтня [PERSON] народилась [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження/а.с.8/. Запис про батька дитини здійснений на підставі ч. 1 ст.\~135\~СК України за вказівкою матері, про що свідчить Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України/а.с.153-154/. Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2022 року по даній справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу/а.с.44/. Згідно листа КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР № 288 від 16.03.2022 року проведення судово молекулярно-генетичної експертизи згідно ухвали П`ятихатського районного суду дніпропетровської області від 11.02.2022 року не надалось можливим, у зв`язку з неявкою на експертизу [PERSON] /а.с.48/. Крім того, ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2022 року по даній справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу/а.с.126/. Згідно листа КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР № 2100 від 08.11.2022 року проведення судово молекулярно-генетичної експертизи згідно ухвали П`ятихатського районного суду дніпропетровської області від 28 вересня 2022 року не надалось можливим, у зв`язку з неявкою на експертизу [PERSON] /а.с.129/. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5\~СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Відповідно до статті 121\~СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. У статті 125\~СК України передбачено, що, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати і батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Частиною першою статті 135\~СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до статті 128\~СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відомості про батька дочки позивача записані відповідно до частини 1 статті 135 СК України, тобто за вказівкою матері. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням статті 89 ЦПК України, згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12\~ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. У частині першій статті 44\~ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно зі статями 76, 77, 79\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) зроблено висновок про застосування статті 130\~СК України та вказано, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 109\~ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Аналізуючи зазначену норму процесуального закону, можна дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні. Європейський суд з прав людини вказував, що необхідність захисту третіх осіб може виключати можливість змусити їх пройти будь-яке медичне обстеження, а саме ДНК-тест. Зокрема, якщо третьою особою є дитина (див., зокрема: MIKULIC v. CROATIA, № 53176/99, § 64, ЄСПЛ, 07 лютого 2002 року, BAGNIEWSKI v. POLAND, № 28475/14, § 54, ЄСПЛ, 31 травня 2018 року). Таким чином, бреучи до уваги те, що призначені судом дві експертизи не були проведені через відсутність біологічного матеріалу відповідача, який не з`явився для їх надання до експертної установи, оцінивши процесуальну поведінку відповідача [PERSON] , який 07.02.2023 року надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги в частині визнання батьківства визнає в повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання відповідача [PERSON] батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Що ж стосується вимог позивача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної\~Ради України\~№ 789-ХІІ\~від 27\~лютого 1991\~року та набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.\~\~Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частинами 2, 3 статті 51\~Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно із частинами 7, 8 статті 7\~СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частин 2, 3 статті 150\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Як передбачено частинами 1-3 статті 181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.\~\~За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.\~\~За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує:\~\~стан здоров`я та матеріальне становище дитини;\~\~стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;\~\~наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;\~\~наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;\~\~доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;\~\~інші обставини, що мають істотне значення.\~\~Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.\~\~Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний\~\~рекомендований\~\~розмір\~\~аліментів на одну дитину становить\~\~розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника\~\~аліментів. (частини 1, 2 статті 182 СК України). Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (частина 1-2 статті 184 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що відповідно до закону «Про Державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум протягом року залишатиметься на рівні 1 грудня 2022 і відповідно для дітей становитиме:\~\~у віці до 6 років 2272 грн; віком від 6 до 18 років 2833 грн. За таких обставин, берчи до уваги те, що відповідач є працездатною особою, інвалідності та протипоказань до виконання певного виду робіт немає, має статус багатодітного батька, а тому суд вважає, що відповідач має змогу сплачувати на утримання своєї малолітньої дочки аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн щомісячно. Розмір аліментів в сумі 3000 грн є більшим розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого на час подання даного позову до суду. Доводи позивача, що наявні підстави для стягнення аліментів в розмірі 5236 грн., є недоведеними, позивачем не надано суду належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували можливість відповідача сплачувати аліменти у заявленому в позовній заяві розмірі. Посилання позивача, що [PERSON] здійснює комерційну, господарську діяльність не є безумовною підставою для стягнення аліментів у заявленому позивачкою розмірі, адже такі твердження не спростовують факту перебування на утриманні відповідача дітей від іншого шлюбу. При цьому, згідно ст.\~190\~СК України той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Таким чином, посилання відповідача на те, що позивач [PERSON] відмовилась від отримання аліментів в обмін на купівлю ним квартири, про що позивачем написана власноручна розписка/а.с.121/, суд до уваги не приймає, оскільки з\~\~матеріалів справи вбачається, що дозволу органу опіки та піклування на укладення договору про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно, не має. Не укладався і нотаріально посвідчений договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно. Згідно ч. 1ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial