Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

19 квітня 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Як підставу позову позивач зазначає, що у він з відповідачем є співвласниками житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Кожному з них належить по 1/2 частки вказаного майна. Позивач вказує, що частка відповідачів у спільному майні є незначною, а саме - майно неможливо поділити в натурі. Крім того, позивач вказує, що відповідач не проживає у спірному майні та не сплачує комунальні послуги за нього. Також позивач посилається на неприязні відносини між ним та відповідачем. З посиланням на приписи ст.365 ЦК України та з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог позивач просить суд: 1) припинити право відповідача на частку у спільній часткові власності зі стягненням відповідної компенсації з позивача; 2) визнати за позивачем право власності на частку відповідача. Ухвалою суду від 20 травня 2021 року призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні у підготовчому засіданні. Ухвалою Луцького\~міськрайонного суду\~Волинської області\~від 30\~серпня 2021\~року провадження\~у даній\~справі було\~зупинено на\~час проведення комплексної будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи. 7 червня 2022 року на адресу суду надійшов висновок експертів Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення комісійної судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи №8783 від 30.05.2022. Ухвалою суду від 9 червня 2022 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 7 вересня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідач у письмовому відзиві позов заперечив. В судове засідання сторони не прибули, представник відповідача просив здійснювати розгляд справи без їх участі, у позові просили відмовити. Крім того, повідомив про намір подавати заяву про судові витрати на правничу допомогу. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, що сторони є співвласниками житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Кожному з них належить по 1/2 частки вказаного майна. Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Статтею 365 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Такий самий підхід у правозастосуванні ст.365 ЦК України викладений у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року №303/2585/16-ц, а також постанові Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року №357/11232/14-ц. Надаючи оцінку кожній з підстав для припинення частки у спільному майні, яка визначена у ст.365 ЦК України, суд вказує на таке. Як встановлено судом, частка відповідача у спірному майні становить 1/2, що, на переконання суду, є істотною в розумінні п.1 ч.1 ст.365 ЦК України. Щодо тверджень позивача про неможливість поділити спільне майно суд зазначає, що вказане спростовується висновком комісії судової будівельно-технічної експертизи від 27 грудня 2013 року, а також висновком комісійної судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 30 травня 2022 року, в яких встановлена технічна можливість поділу спірного майна. З врахування висновків, які викладені в ухвалі Апеляційного суду Волинської області від 26 червня 2014 року у цивільній справі №161/10408/13-ц, сторони не позбавлені можливості поділити спірне майно, отримавши відповідні дозвільні документи. Також, позивач не обґрунтував суду, чому спільне володіння і користування майном є неможливим. Його посилання на те, що відповідач проживає в іншому житлі не є підставою для позбавлення права власності на її частку. Доводи позивача про те, що він самостійно сплачує комунальні та утримує його, не є підставою для припинення права власності відповідача у ньому, а є підставою для ініціювання ним позову про стягнення з відповідача відповідних витрат в порядку регресу. Фактично всі доводи позивача про те, що спільне користування майном є неможливим, зводяться до його суб`єктивного негативного ставлення до відповідача, про яке він прямо вказує у позові, що не може бути підставою для застосування п.3 ч.1 ст.365 ЦК України та припинення частки співвласника. Крім того, позивач не довів суду, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача. Отже, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин п.4 ч.1 ст.365 ЦК України. До того ж, всупереч вимогам ч.2 ст.365 ЦК України, позивач не вніс на депозитний рахунок суду компенсацію відповідачу за її частку у майні, що є окремою підставою для відмови у позові. Підсумовуючи вищевикладене, оскільки позивачем не доведено суду наявність виключних обставин для припинення частки відповідачів у спірній майні, які передбачені у ч.1 ст.365 ЦК України, а також всупереч вимогам ч.2 ст.365 ЦК України не внесено депозитний рахунок суду компенсацію за частку суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, на підставі ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати залишаються за ним.

Outcome: dismissed