Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. [PERSON] звернулася до суду з позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] про стягнення боргу. У прохальній частині позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача 161000 грн. боргу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] вказує, що є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 03 січня 2020 року позивач уклала з фізичною особою - підприємцем [PERSON] договір оренди нежитлового приміщення №Ш-Р-20 строком на 35 місяців, відповідно до якого позивач передала відповідачу в оренду частину вказаного приміщення площею 75 кв.м для розміщення салону косметології. Згідно п. 5.1. договору розмір місячної орендної плати складає 2000 грн., що є еквівалентом 75 доларів США, яка індексації не підлягає у випадку коливання офіційного курсу долара США (курс НБУ - 26,67 грн. за один долар США) в межах 10% з моменту підписання Договору і до моменту коригування орендної плати. 04 січня 2020 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 2 якою було узгоджено, що відповідно до договору оренди нежитлового приміщення № Ш-Р-20 від 03.01.2020 року [PERSON] зобов`язується додатково сплачувати 21000 грн. за кожен місяць оренди за обслуговування приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 5.2. та п. 7.1. договору оренди, відповідачка взяла на себе зобов`язання сплачувати своєчасно і у повному обсязі орендну плату не пізніше 6 числа кожного наступного місяця готівковим шляхом або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок орендодавця. [PERSON] зазначає, що починаючи з жовтня 2021 року відповідачка з невідомих їй причин перестала виконувати свої грошові зобов`язання та з цього часу і на момент пред`явлення даної позовної заяви до суду не сплатила обумовлених договором коштів. Таким чином, сума боргу становить 161000 грн., яка складається із несплачених коштів за жовтень 2021 року - 23000 грн.; листопад 2021 року ?23000 грн.; грудень 2021 року - 23000 грн.; січень 2022 року - 23000; лютий 2022 року - 23000 грн.; березень 2022 року - 23000 грн. та квітень 2022 року ?23000 грн. [PERSON] зауважує, що 06.01.2022 року вона направила [PERSON] вимогу про погашення боргу, яку останньою було отримано 10.01.2022 року, однак відповідач так і не сплатила коштів. У зв`язку з наведеним, [PERSON] змушена вирішувати даний спір у судовому порядку. 30.05.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 21.06.2022 року від представника відповідача - адвоката Кулинич М.-М. А. надійшов відзив на позовну заяву. Згідно даного відзиву, сторона відповідача вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Представник відповідача зазначає, що у період з 30 листопада 2021 року по квітень 2022 року, як і на момент подання даного відзиву, [PERSON] фактично була позбавлена можливості користуватись належним приміщенням, що є предметом договору №Ш-Р-20 від 03.01.2020 року, з незалежних від неї причин, оскільки вказане приміщення було пошкоджено внаслідок пожежі 30.11.2021 року. Відповідач не могла користуватися нежитловим приміщенням до проведення у ньому ремонту, не могла здійснювати прийом та обслуговування клієнтів, використовувати робоче обладнання та товари для надання послуг клієнтам. Таким чином, за твердженням адвоката Кулинич М.-М.А. , відповідач звільняється від сплати орендної плати на підставі ст. 762 ЦК України. 18.07.2022 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив. За твердженням сторони позивача доводи викладені у відзиві є безпідставними та такими, що не відповідають обставинам справи. Зокрема, представник позивача вказує, що доводи відповідачки щодо неможливості використання нею орендованого приміщення спростовуються тим, що на момент розгляду справи приміщення позивачу не передано актом прийому-передачі та не повернуті ключі від орендованого приміщення. Зазначає, що згідно п. 7.1. договору оренди відповідачка зобов`язана здійснювати поточний ремонт орендованого приміщення, за твердженням сторони позивача, відповідачка не навела переконливих аргументів неможливості відновлення пошкоджених елементів приміщення для подальшого його використання. Що стосується доводів відповідача про те, що останньою 10.12.2021 року було направлено на адресу позивача повідомлення про розірвання договору із вказаною датою 10.02.2022 р., то [PERSON] вважає такими, що такі не відповідають дійсності, оскільки, таке повідомлення фактично було відправлене з поштового відділення 06.01.2022 року. На вказане повідомлення, позивач направила відповідачу лист, у якому вказала, що її повідомлення фактично відправлене не 10.12.2021 р. , а 06.01.2022 р., відтак договір не може бути розірвано 10.02.2022 року, оскільки згідно п. 10.6. Договору оренди, орендодавець чи орендар має право розірвати цей договір попередивши іншу сторону за два місяці. 04.08.2022 року від представника відповідача надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив. Згідно поданих заперечень, відповідач вважає викладені у відповіді на відзив пояснення, міркування та аргументи помилковими, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі. Вказує, що відповідачем долучено до матеріалів справи докази вчинення кримінального правопорушення у орендованому приміщенні, що, в свою чергу, підтверджує факт виникнення обставин непереборної сили, за які відповідач жодним чином не могла відповідати. Окрім того, з матеріалів кримінального провадження, де відповідача визнано потерпілою, відомо, що підозру було пред`явлено іншій особі ( [PERSON] та [PERSON] ), а не [PERSON] . Разом з тим, після подання відповідачем відзиву на позовну заяву 21.07.2022 обвинувальний акт щодо осіб [PERSON] та [PERSON] було скеровано до суду. Відтак, у провадженні Галицького районного суду м. Львова перебуває обвинувальний акт у кримінальній справі №461/2975/22 за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України. Відтак, відповідач у період з 30 листопада 2021 року по квітень 2022 року фактично була позбавлена можливості повноцінно та безперешкодно користуватись нежитловим приміщенням, що є предметом договору №Ш-Р-20 від 03.01.2020, знаходитися у ньому, зберігати робоче обладнання тощо з незалежних від неї причин, оскільки вказане приміщення зазнало значних пошкоджень внаслідок пожежі, а саме підпалу 30.11.2021. Тому вважає доводи позивача в цій частині необґрунтованими. Вказує, що відповідачем дійсно було відправлено повідомлення про розірвання договору оренди 06.01.2022 з вказаною датою розірвання договору у ньому 10.02.2022. Тим самим, відповідач використала своє право на односторонню відмову від договору оренди, яке передбачено і самим договором оренди (п.10.6) та чинним законодавством. Відповідно до п.10.6 договору оренди нежитлового приміщення №Ш-Р-20 від 03.01.2020, Орендар має право розірвати договір, попередивши іншу сторону за два місяці наперед. Оскільки позивачем було отримано повідомлення 10.01.2022, відтак датою розірвання договору оренди буде 10.03.2022, тобто через два місяці після фактичного отримання позивачем відповідного повідомлення. 08.09.2022 року від адвоката В. Луценко, який діє в інтересах [PERSON] надійшло клопотання про залучення останнього до розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати у судовому засіданні 15.09.2022 року залучено до розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] 12.10.2022 року від представника третьої особи [PERSON] - адвоката Луценка В.А. надійшли письмові пояснення. Згідно з наведеними поясненнями, представник третьої особи просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. Зокрема вказує, що пошкодження орендованого приміщення внаслідок пожежі, об`єктивно унеможливлюють його використання з 01.12.2021 року, на момент розгляду даної справи таке й досі не відремонтовано, а тому, за твердженням третьої особи, у відповідача відсутній обов`язок зі сплати орендної плати за користування ним у цей період. 18.11.2022 року від представника позивача - адвоката Севера Н.В. надійшла заява про збільшення позовних вимог, а також письмові пояснення по суті справи. Остання вказує, що оскільки розгляд даної справи триває, а договір оренди нежитлового приміщення №Ш-Р-20 від 03.01.2020 року, за твердженням позивача, зберігає свою чинність, проте, відповідач продовжує не виконувати взяті на себе зобов`язання згідно договору, а тому збільшує розмір заборгованості перед позивачем. Відтак, позивач просить стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] 299000 грн. заборгованості. 07.12.2022 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у зв`язку зі збільшенням позивачем позовних вимог. На переконання сторони відповідача, позовні вимоги з урахуванням збільшення розміру позовних вимог є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач вказує, що внаслідок зумовленої підпалом пожежі у орендованому нежитловому приміщенні, відповідач не могла користуватись ним до проведення ремонту, не могла здійснювати прийом та обслуговування клієнтів у ньому, використовувати робоче обладнання та товар для надання послуг. З урахуванням наведених доводів, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 28.12.2022 року від адвоката Алишевої Г.М., яка діє в інтересах [PERSON] , надійшло клопотання про залучення останнього до розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28.12.2022 року, клопотання адвоката Алишевої Г. М., яка діє в інтересах [PERSON] , задоволено та залучено до розгляду справи, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] 10.02.2023 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про виклик у якості свідків у справі громадянина [PERSON] та громадянки [PERSON] . Також, подано клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів понесення судових витрат на професійну правничу допомогу. У судовому засіданні 13.02.2023 року представник позивача - адвокат Севера Н.В. позовні вимоги підтримала та просила такі задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Кулинич М.-М.А. просила відмовити задоволенні позовних вимог у зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю таких. Представник третьої особи [PERSON] - адвокат Луценко В.А. просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на доводи наведені у письмових поясненнях щодо обставин справи. В матеріалах справи наявна заява представника [PERSON] - адвоката Алишевої Г.М. про слухання справи за її відсутності. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема у відповідності до ст. 128 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. З урахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та наведені заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, заслухавши доводи учасників процесу та пояснення експерта, суд прийшов до наступних висновків, виходячи з наступних доводів, мотивів та міркувань. Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] на праві приватної власності належить приміщення квартири (яку згідно рішення Львівського міськвиконкому № 554 від 23.10.1998 р. дозволено використовувати як нежитлову) за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 117,6 кв.м. 03.01.2020 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено Договір оренди нежитлового приміщення № Ш-Р-20. Згідно з даним договором, сторони погодили, що строк оренди приміщення, яке орендується, складає 35 (тридцять п`ять) місяців з 03.01.2020 (п. 4.1); розмір місячної орендної плати складає 2 000,00 грн. (дві тисячі) гривень, що є еквівалентом 75,00 (сімдесят п`ять) доларів США, яка індексації не підлягає у випадку коливання офіційного курсу долара США (курс НБУ 26,67 грн. за один долар США) в межах 10%, з моменту підписання договору і до моменту коригування орендної плати (п. 5.1); орендна плата сплачується орендарем не пізніше 6 числа кожного наступною місяця готівковим шляхом чи безготівковим перерахуванням (п. 5.2); протягом трьох банківських днів з моменту підписання договору орендар здійснює оплату за перший і останній місяць оренди приміщення в розмірі 4 000,00 (чотири тисячі) грн. (п. 5.4); строк цього договору починає свій перебіг з 3 січня 2020 року та закінчується 2 грудня 2022 року (п. 10.3); орендодавець чи орендар має право розірвати цей договір попередивши іншу сторону за два місяці наперед (п. 10.6); усі правовідносини, що виникають з цього договору або пов`язані із ним, у тому числі пов`язані із дійсністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням цього договору, тлумаченням його умов, визначенням наслідків недійсності або порушення договору, регламентуються цим договором та відповідними нормами чинного в Україні законодавства, а також застосовними до таких правовідносин звичаями ділового обороту на підставі принципів добросовісності, розумності га справедливості (п. 11.1). 04.01.2020 року між сторонами укладено Додаткова угода № 2 до Договору оренди нежитлового приміщення № Ш-Р-20 від 03.01.2020 року. Даною угодою встановлено, що ФОП [PERSON] зобов`язується додатково сплачувати 21000 грн. за кожен місяць оренди за обслуговування приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з Актом прийому-передачі нерухомого майна в оренду від 03.01.2020 року, відповідно до Договору № Ш-Р-20 від 03.01.2020 року, [PERSON] передає, а ФОП [PERSON] приймає у тимчасове платне користування приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Допитані у якості свідків [PERSON] та [PERSON] , у судовому засіданні підтвердили факт укладання договору оренди та вказали, що сторони погодили, що оплата оренди приміщення буде здійснюватися у готівкові формі. Свідок [PERSON] вказала, що оплата проводилася готівкою у сумі 23000 грн. та вона була свідком цього. Варто відзначити, що відповідач, в особі його представника, не заперечила факт укладання відповідного договору та належне виконання нею зобов`язань по оплаті за ним до часу пожежі у приміщенні. 30.11.2021 приблизно о 19.15 в результаті підпалу в наведеному вище приміщенні сталась пожежа, внаслідок чого його було пошкоджено. Також, було пошкоджено майно орендаря (обладнання та товар). Після ліквідації пожежі у салоні, територіальним органом ДСНС було складено акт про пожежу. 30.11.2021 року за вказаним фактом було внесено відомості до ЄРДР № 12021141360000804 та розпочато досудове розслідування за ч.4 ст.296 КК України. Згідно з Договору добровільного комплексного страхування майна та відповідальності №FО-00874414 від 15.12.2020, вказане приміщення (нерухомість), зокрема, вміст та товар були застрахованими. Згідно п.3.1 та п. 3.1.1 страховим випадком за цим договором є пошкодження та/або знищення застрахованого майна внаслідок наступних страхових випадків: пожежі, вибуху, удару блискавки, падіння пілотованих літаючих апаратів, атмосферних стихійних явищ, поводку, землетрусу, зсуву (осідання) ґрунту, тиску снігового (льодового) шару, дії води, протиправних дій третіх осіб та наїзду наземних транспортних засобів (страхування майна). Відповідно до листа №00366/0122 від 09.02.2022 згідно п.23.4.1 вищевказаного договору, страховик здійснює виплату страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику (вигодонабувачу). Так, на підставі п.23.5 цього договору, страховик здійснює виплату страхового відшкодування страхувальнику, застрахованій особі, вигодонабувачу, медичним закладам, іншим особам, якщо такі розрахунки не заборонені або не обмежені діючим законодавством (законами, підзаконними актами постановами НБУ, іншими нормативно-правовими актами). 01 грудня 2021 року представником «Експертсервіс» за участю представників позивача та відповідача було проведено огляд приміщення та зафіксовано пошкодження, що виникли внаслідок пожежі. Зі звіту про незалежну оцінку №01/464 від 23.12.2021 слідує, що внаслідок пожежі, зокрема: розбито скло, деформовано профіль метало-скляної конструкції; пошкоджено стіни: рецепції, вхідного тамбуру, коридору №2, коридору №3;пошкоджено: домофонний пристрій, датчик сигналізації, світильник, м`які меблі рецепції, світильник коридору, вентиляційні решітки коридору, рециркулятор, меблі, крісла, металопластикове вікно, умивальник з шафою, мед. стіл, двері коридору №3, стабілізатор напруги, роутер кімнати №2, світильники, поличку, корзину, двері туалету, стійкожарову шафу, дзеркало; виломано камери відеонагляду, деформовано роло-касети вікна, розплавились розетки та електровимикачі, розплавились вентиляційні рамки, деформовано двері електрощитової, відламано комунікаційний блок. Відповідно до Листа-повідомлення № 08011/5122 від 27.05.2022 року Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», наявного у матеріалах справи, сума страхового відшкодування становить 310958 грн. 14.05.2022 відповідач подала заяву про вчинення кримінального правопорушення, на підставі якої було внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №12022140000000163 від 14.05.2022 за ч.2 ст.194 КК України. Наведені вище обставини дають підстави стверджувати, що у період з 30.11.2021 року і на момент розгляду даної справи ФОП [PERSON] фактично була позбавлена можливості користуватись нежитловим приміщенням, яке було предметом договору Ш-Р-20 від 03.01.2020 року, з незалежних від неї причин, а саме у зв`язку з тим, що вказане приміщення було пошкоджено внаслідок пожежі. Відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 статті 617 ЦК України, встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Згідно з ч. 6 ст. 762 ЦК України, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №910/7495/16, вказано, що правовідносини у якій виникли з орендних відносин, зазначено, що згідно ч. 6 ст. 762 ЦК Украйни наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Таким чином, наведена норма права визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. Згідно з витягом з ЄРДР у кримінальному провадженні №12021141360000804 від 30.11.2021, яке в теперішній час перебуває на розгляді Галицького районного суду м. Львова (справа №461/2975/22) особами яким пред`явлено обвинувачення (повідомлено про підозру) в підпалі приміщення є [PERSON] та [PERSON] . Відповідач в цьому кримінальному провадженні визнана потерпілою. Варто також відзначити, що факт пожежі у процесі розгляду справи не оспорювався учасниками справи, відтак, вказані вище обставини встановлені в ході судового розгляду свідчать, про неможливість використання орендованого приміщення, у зв`язку з обставинами, які не залежали від відповідача. Крім того, сторони в ході провадження у справі не заперечили факт проведення оплати за перший і останній місяць оренди приміщення в розмірі 4 000,00 (чотири тисячі) грн. обумовлений договором, а також своєчасне виконання зобов`язань сторонами, зокрема передача грошових кошів відповідачем позивачу, у встановленому наведеними договором та додатковою угодою розмірі, до моменту пожежі у приміщенні. Для застосування ч. 6 ст. 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Тобто, наймач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане, і він не відповідає за ці обставини. Підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили тощо. Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі цієї норми Закону він вправі порушувати питання про повне звільнення його від внесення орендної плати. Аналогічна правова позиція щодо застосування приписів статті 762 ЦК України викладена у постановах Верховного Суду у справах № 914/1248/18, № 914/2264/17, №910/13158/20. Отже, оцінюючи доводи сторін, суд вважає саме наведену у цьому рішенні практику касаційного суду найбільш релевантною, адже така відповідає фактичним обставинам даної справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем повністю доведено належними та допустимими доказами неможливість використання орендованого приміщення, у зв`язку з обставинами, які не залежали від наймача. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача у частині стягнення заборгованості за договором оренди за період, коли таке майно не могло використовуватись [PERSON] у зв`язку з обставинами, які не залежали від волі останньої, не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи та є таким, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов задоволенню не підлягає. Оцінюючи доводи відповідача та третьої особи стосовно того, що 10 січня 2022 р. позивач отримав від відповідача повідомлення про розірвання договору оренди з 10.02.2022 на підставі пункту 10.6 договору оренди, тобто наслідком вчинення цих дій з боку відповідача є розірвання та припинення дії договору оренди після спливу двох місяців з дати отримання цього повідомлення орендодавцем, тобто з 10 березня 2022 р. Відтак, укладений 03.01.2020 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] . Договір оренди нежитлового приміщення № Ш-Р-20 є розірваним з 10.03.2022 року, то суд приходить до переконання, що такі слід відхилити у зв`язку з нижченаведеним. Згідно з ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З наведеного вище слідує, що під час укладення договору сторони такого можуть погодити умови (пункти) такого договору, які будуть обов`язковими для їх виконання. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 10.5 Договору оренди нежитлового приміщення № Ш-Р-20 від 03.01.2020 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , договір може бути розірваний на вимогу однієї зі сторін такого договору у разі невиконання іншою стороною обов`язків передбачених даним договором. Пунктом 10.6. встановлено, що орендодавець чи орендар має право розірвати цей договір попередивши іншу сторону за два місяці наперед. З наведених вище положень договору вбачається, що одностороннє розірвання такого договору можливе виключно у разі невиконання іншою стороною обов`язків передбачених даним договором. За змістом ч. 2 ст. 615 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Таким чином, Договір оренди нежитлового приміщення № Ш-Р-20 від 03.01.2020 року, не може вважатися розірваним на підставі повідомлення від 10.12.2021, яким відповідач повідомила позивача про неможливість використання орендованого приміщення, розірвання договору оренди та надіслала для підписання примірник акту прийому-повернення з оренди нерухомого майна. Окрім того, листом від 13.01.2022 позивач відмовилась від прийняття орендованого приміщення з оренді та підписання відповідного акту прийому-повернення з оренди нерухомого майна. Отже, даний договір міг бути достроково розірваним лише за рішенням суду. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Згідно ч. 1, 3 ст. 291 ГК України, одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу. Отже, за загальним правилом, встановленим як господарським, так і цивільним чинним законодавством, зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін в порядку, встановленому ст. 188 ГК України, або у судовому порядку (у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу/пропозицію про розірвання договору). Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором. Така правова позиція викладена у постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 №916/1684/18. Отже, наведені відповідачем, як підстава для відмови у позові, доводи у цій частині судом відхиляються. Водночас, відхилення наведених доводів не спростовує висновків суду наведених вище про безпідставність заявлених вимог. При цьому, наводячи мотиви та доводи якими суд керувався при ухваленні даного рішення, суд вважає за необхідне врахувати позицію Європейського суду з прав людини, який неодноразово у своїх рішеннях вказував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, сплачена сума судових витрат, у тому числі судовий збір, не відшкодовується позивачеві.

Outcome: dismissed