Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи вимоги тим, що сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбі було: - побудовано житловий будинок, розташований по [ADDRESS] ; - придбано житловий будинок, розташований по [ADDRESS] ; - придбано земельну ділянку, розташовану біля будинку, - придбано квартиру [ADDRESS] , які були оформлені за відповідачем [PERSON] .. Посилаючись на те, що добровільно розділити спільне майно колишнє подружжя не може, позивач [PERSON] просить визнати за нею право власності на: - 1/2 частину житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] ; - на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] ; - на земельну ділянку з кадастровим номером 4823955100:05:042:0004, яка розташована по [ADDRESS] . Крім того, визнати за відповідачем [PERSON] право власності: - на 1/2 частину житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] ; - на житлове приміщення, квартиру [ADDRESS] . 09 липня 2021 року відповідачем [PERSON] подано зустрічну позовну заяву, в якій просив визнати за ним та [PERSON] право власності по 1/2 частині кожному: - житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] ; - житлового приміщення, квартири [ADDRESS] ; -житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] ; - земельної ділянки з кадастровим номером 4823955100:05:042:0004, яка розташована по [ADDRESS] ; - трикімнатрої квартири [ADDRESS] ; - автомобілю марки"Renault", модель "Master", державний номер [NUMBER] . 16 липня 2021 року року представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому він просив відмовити у задоволенні її позову. 08 грудня 2021 року позивачем [PERSON] подано до суду заперечення на зустрічний позов, відповідно до якого вона вказувала, що сторони мали у спільній власності житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , який було\~побудовано за\~кошти її\~батьків [PERSON] \~та [PERSON] ..\~У 2001 році вказаний будинок був проданий, за отримані кошти 11 жовтня 2001 року придбано житловий будинок по [ADDRESS] із розташованою на ній земельною ділянкою, тому вважає, що вказане майно є придбаним за її власні кошти в період шлюбу, тому воно є неподільним. Також вказувала, що не претендує на автомобіль марки"Renault", модель "Master", державний номер [NUMBER] , оскільки спільне користування автомобілем кожним з подружжя не є можливим. 09\~лютого 2022\~року позивач\~за зустрічним\~позовом [PERSON] \~надав до\~суду відповідь\~на відзив,\~відповідно до\~якого вказував,\~що будинок\~ по [ADDRESS] , сторони будували за спільні кошти. Грошові кошти, отримані від продажу вказаного будинку, є їхнім спільним майном. За період шлюбу ним неодноразово отримувались кредити в ПАТ КБ "ПриватБанк". Кредитні кошти були витрачені на купівлю будинку по [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Також зазначила, що причиною непорозумінь з відповідачем щодо порядку розподілу їх спільного майна є принципова позиція [PERSON] , який наполягає на визнанні в порядку поділу їх спільної сумісної власності по 1/2 кожному всього майна. Проте, зазначений варіант є нерозумним. Представник позивача - адвокат Архипова К.Г. - в судовому засіданні підтримала всі наведені позивачем доводи та додатково пояснила, що дійсно за період шлюбу сторони набули майно, яке підлягає поділу в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя. Вцілому заперечень щодо вимог відповідача [PERSON] не має, за вийнятком 2 об"єктів нерухомості, а саме: - житлового приміщення, квартири [ADDRESS] ; - житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] ; та - земельної ділянки, з кадастровим номером 4823955100:05:042:0004, яка розташована по [ADDRESS] . Представник позивача обгрунтовує відповідні вимоги тим, що на протязі тривалого часу відповідач [PERSON] здійснює свою підприємницьку діяльність за адресою: [ADDRESS] , в приміщенні, загальна площа якої складає 40.6 кв.м.. Тобто, в разі визнання за сторонами права власності на вказаний об"єкт по 1/2, фактичне користування двома спільними власниками функціонально не є можливим. Аналогічне має місце щодо об"єкту нерухомості, розташованого по [ADDRESS] . У вказаному приміщенні тривалий час здійснює підприємницьку діяльність позивач [PERSON] .. Сторони як колишнє подружжя перебувають в неприязних відносинах. Непоодинокими є випадки, коли відповідач [PERSON] приходить до вказаного об"єкту, де намагається вказувати щодо порядку користування торгівельною площею. Представник позивача при ухваленні рішенні по суті просила відступити від засад рівності часток подружжя, з урахуванням того, що квартиру по [ADDRESS] можна вважати неподільною, в разі її фактичного поділу, вона втратить функціональну значимість. Відповідач за первісними позовними вимогами та позивач за зустрічним позовом - [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Вимоги зустрічного позову підтримав, просив їх задовольнити. Свою позицію обгрунтовує тим, що все майно, набуте в період шлюбу, має бути в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя поділено порівну між ним і [PERSON] , будь-які інші варіанти для нього є неприйнятними. Вислухавши сторони, представника позивача за первісним позовом, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Відповідно до положень ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст.60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18. Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). Згідно положень ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За положеннями ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Положеннями ч.1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у ч.2 ст.372 ЦК України . Відповідно до положень ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку, суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11). При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких суд роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України Оскільки майно подружжя складається, як правило, з різних за призначенням та вартістю речей, розподіл здійснюється таким чином, щоб в остаточному підсумку кожен одержав у натурі таку кількість речей, вартість яких була б тотожна величині частки дружини та чоловіка. У випадку, коли такої натуральної точності досягти неможливо, виходом із ситуації є доплата одному з подружжя грошової компенсації. Отже, законодавство передбачає певні способи поділу судом майна подружжя. У Постанові від 08 серпня 2022р. у справі №209/3085/20 (провадження №14-182цс2), Велика Палата Верховного Суду зауважила, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте в шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи в суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту. За обставинами справи іншого майна, яке підлягало б поділу, сторони не мали. Суд може застосувати і такий спосіб поділу майна, як розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості і частки кожного із подружжя у спільному майні. Розподіл речей є самостійним способом поділу подружнього майна та має місце при наявності кількох більш-менш рівнозначних за вартістю речей, які за своєю природою не можуть бути поділені в натурі. Так, суд може розподілити між подружжям будь-які об`єкти права спільної власності, передавши кожному з подружжя певну їх кількість. Судом встановлено, що сторони з 1985 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області розірвано 12 листопада 2018 року. У період шлюбу сторонами було набуто майно: - квартиру [ADDRESS] , що підтверджується даними договору купівлі-продажу від 07 березня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Кривоозерської державної нотаріальної контори Білявською Т.П., [PERSON] , реєстровий напис, записаний в реєстрову книгу №27 стор.74 за реєстровим №3654 від 07 липня 2000 року(а.с.5). Оціночна (ринкова) вартість вказаного об"єкту складає 88 466,16 грн.(а.с.70-71); - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтвержується даними договору №698 купівлі-продажу майна від 11 жовтня 2001 року (а.с.6), реєстраційне посвідчення Первомайського бюро техніченої інвентаризації в реєстровій книзі №18 стр.13, за реєстровим №2538 від 05 грудня 2001 року(а.с.7), даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності:42373515(а.с.19); Оціночна (ринкова) вартість вказаного об"єкту складає без ПДВ 102 500 грн.(а.с.17); - земельну ділянку з кадастровим номером:4823955100:05:042:0004, яка розташована по [ADDRESS] , що підтверджено даними Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №546068, виданого Кривоозерською селищною радою 28 липня 2005 року(а.с.15), витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-4811318222021(а.с.20); Оціночна (ринкова) вартість вказаного об"єкту складає без ПДВ 32 300 грн.(а.с.18); - автомобіль марки Renault, модель Master, рік випуску - 2006 року, що підтверджено даними витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, за [PERSON] зареєстрований 08 липня 2012 року (а.с.61-62). Середньо ринкова вартість з ПДВ (без огляду), транспортного засобу марки Renault, модель Master, рік випуску - 2006 року, складає 175990 грн.; - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено даними свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23 листопада 2007 року(а.с.10), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Первомайським міжміським бюро техніченої інвентаризації №16781008 від 23 листопада 2007 року, реєстраційний номер 21148995(а.с.11); Оціночна (ринкова) вартість вказаного об"єкту складає без ПДВ 272 500 грн.(а.с.16); - квартиру [ADDRESS] , оціночна (ринкова) вартість вказаного об"єкту складає 185162,61 грн.(а.с.72-73). Твердження позивача [PERSON] про те, що об"єкт нерухомості, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка, кадастровий номер 4823955100:05:042:0004,\~купувалися за\~її особисті\~кошти не\~підтверджені належними,\~допустимими,\~достовірними доказами,\~тому суд\~робить висновок\~про недоведеність\~зазначеного. Відповідач [PERSON] також вказував, що за період шлюбу ним були отримані кредити в ПАТ КБ "ПриватБанк"(а.с.131-136), кошти від яких були витрачені на будинок по [ADDRESS] , та квартиру [ADDRESS] , що не підтверджено жодними доказами. В ході судового розгляду встановлено, що предметом спору між колишнім подружжям [PERSON] фактично є : - квартира [ADDRESS] ; - житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] ; - земельна ділянка, з кадастровим номером:4823955100:05:042:0004, яка розташована по [ADDRESS] ; Беззаперечним є те, що сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] - є фізичними особами -підприємцями. В свою чергу, позивач [PERSON] працює за місцем розташування об"єкту нерухомості, за адресою [ADDRESS] . Біля вказаного домоволодіння є земельна ділянка, з кадастровим номером:4823955100:05:042:0004. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.20) її місце розташування: [ADDRESS] . Вона відноситься до земель житлової та громадської забудови, має цільове призначення: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), її площа складає 0.1270 га. Власником значиться відповідач за первісним позовом [PERSON] .. Відповідно до архітектурно-планувального завдання №1 від 12 лютого 2002 року, житловий будинок за вказаною адресою був реконструйований під магазин продовольчих та промислових товарів (а.с.109-111). Відповідач за первісним позовом - [PERSON] - здійснює свою підприємницьку діяльность за адресою місцярозташування квартири [ADDRESS] . Ним проведено ряд реконструкцій вказаного об"єкту під приміщення для надання побутових послуг/ксерокопія/фото, що підтверджено даними заключення від 10 березня 2000 року(а.с.112). В ході судового розгляду судом було призначено судову будівельно-технічну екпертизу. На вирішення вказаної екпертизи були поставлені запитання:- чи можливий, відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва реальний технічний розділ квартири [ADDRESS] з усіма комунікаціями відповідно до часток подружжя (1/2)? Якщо такий розділ неможливий, то з якої причини?; - чи є технічна можливість виділення ізольованої кімнати в квартирі [ADDRESS] , що є необхідним задля дотримання прав кожної сторони на повноцінне користування відповідним приміщенням та усіма комунікаціями, зважаючи на складні та неприязні стосунки між сторонами?. Проведення вкзаної екпертизи було доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (вул.Рішельєвська 8, м.Одеса)(а.с.155). Позивачем [PERSON] було оплачено вартість проведення вказаної екпертизи (а.с.166). Для виконання вказаної екпертизи, екперт вказаної установи звернувся до суду з клопотанням про надання додаткових матеріалів і зразків, а саме технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] станом на теперішній час, оскільки на теперішній час вказана квартира реконструйована під приміщення для надання побутових послуг та фото. Відповідач [PERSON] в категоричній формі відмовився надавати відповідні документи. Вказану повіденку відповідача [PERSON] суд розцінює як ухилення від участі в експертизі, та можливості спростування позиції позивача [PERSON] про те, що вказану вже реконструйовану квартиру неможливо використовувати двом власникам. Судом встановлено, що загальні вартість майна , набутого сторонами в період шлюбу, становить 856 918.16 грн. Вартість нерухомого майна, яке позивач просить виділити їй, складає 363 631,30 грн., вартість нерухомого і рухомого майна, яке вона просить виділити відповідачу за первісним позовом [PERSON] , становить 493286,86 грн.. Встановлено, що об"єкти нерухомого майна, які позивач просить виділити їй у власність (житловий будинок по [ADDRESS] ) - знаходяться у її фактичному користуванні на протязі тривалого часу. Аналогічне має місце і щодо спірного об"єкту нерухомості (квартира [ADDRESS] ), який вона просить виділити відповідачу, оскільки він є фактичним користувачем зазначеного об"єкту нерумості на протязі тривалого часу. Судом встановлено, що вартість нерухомого майна: (житлового будинку по [ADDRESS] , земельної ділянки по [ADDRESS] ), є співмірною вартості нерухомого майна (квартира [ADDRESS] ) автомобілю (марки "Renault", модель "Master"), та дозволяє виділити це майно як окремі об`єкти кожному із подружжя з наближенням до ідеальних часток. Вирішуючи вимоги сторін по справі, суд виходить з того, що запропонований позивачем варіант поділу спільного майна подружжя, не порушує майнові інтереси кожного з них, а також принципи рівності, справедливості у праві спільної сумісної власності подружжя. Згідно положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи зазначені норми процесуального та матеріального права, з`ясовуючи вказані обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів, на предмет пропорційності співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою у контексті конституційного принципу верховенства права та права на справедливий розгляд, та

Outcome: partial