Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Чимирис О.В. звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, в обґрунтування якої зазначив наступне. [INFO] помер [PERSON] , який проживав в с. Городниця Уманського району Черкаської області і після його смерті залишилося спадкове майно, яка складається із земельної ділянки, розташованої на території Ладижинської (Городницької) сільської ради Уманського району Черкаської області і належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру спадкова справа після смерті спадкодавця відкрита в Уманській районній державній нотаріальній конторі за № 79/2016. Заповіт за життя [PERSON] не складався, тому спадщину після його смерті прийняла дружина, [PERSON] , шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем згідно ст. 1268 ЦК України. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,7095 га, яка розташована на території Ладижинської (Городницької) сільської ради Уманського району Черкаської області, 26.07.2022 року від імені [PERSON] до державного нотаріуса Другої уманської державної нотаріальної контори Дібрової Л.М. звернулася [PERSON] , однак у видачі такого свідоцтва було відмовлено, у зв`язку з невідповідністю наданих документів вимогам законодавства, які мають розбіжності в площі земельної ділянки. А саме, у правовстановлюючому документі державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 636658, виданому Уманською районною державною адміністрацією 16.02.2007 року, містяться розбіжності в площі земельної ділянки. Так. Інформація про площу земельної ділянки містить відомості 0,5797 га у межах згідно з планом. В плані меж земельної ділянки, який міститься у вищевказаному державному акті площа земельної ділянки вказана як 0,7095 га. У витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.07.2022 року площа земельної ділянки зазначена як 0,7095 га. Також звертає увагу суду на те, що 30.06.2022 року [PERSON] зверталася із заявою до архівного відділу Уманської державної адміністрації Черкаської області про видачу інформації про надання земельної ділянки у приватну власності [PERSON] із земель запасу Городницької сільської ради. На що їй було надано архівний витяг про те, що [PERSON] за розпорядженням Уманської державної адміністрації Черкаської області № 375 від 07.12.2006 року отримав із земель запасу Городницької сільської ради у приватну власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 0,7095 га. Виходячи з вище викладеного, у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 636658, виданого Уманською районною державною адміністрацією 16.02.2007 року, допущено технічну помилку не вірно вказано площу земельної ділянки, а саме на «0,7095 га», а «0,5797 га». Однак, відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» з 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються, а тому помилку в самому державному акті, який був виданий раніше, виправити неможливо. Оскільки позивач не може іншим чином оформити своє право на успадковану земельну ділянку, тому вимушена вирішувати це питання у судовому порядку. Просить суд визнати за [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , право власності у порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,7095 га розташовану на території Городницької сільської ради Уманського району Черкаської області кадастровий номер 7124381700:02:000:0170, яка належала померлому [PERSON] , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 636658. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, представник позивача адвокат Чимирис О.В. подав до суду заяву, у якій просить суд справу слухати у його відсутність та у відсутність його довірителя позивача [PERSON] , позовні вимоги підтримують та просять суд позов задовольнити. Представник відповідача Ладижинської сільської ради в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просять суд розгляд справи провести у відсутність їх представника, при винесенні рішення покладаються на думку суду та просять прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Представник третьої особи Другої уманської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просять суд слухати справу у відсутність їх представника та винести рішення на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст. 247 ЦПК України. Суд, врахувавши позицію сторін по справі, викладену у письмових заявах, що надійшли на адресу суду, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. ст.\~80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Городницької сільської ради Уманського району Черкаської області, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис про смерть № 8. Позивач [PERSON] та померлий [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований 30 квітня 1973 року у Городницькому сільському РАГСі Уманського району Черкаської області, актовий запис № 7, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Згідно постанови від 26 липня 2022 року, [PERSON] , державного нотаріуса Другої уманської державної нотаріальної контори Галак Галині Дмитрівні було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з наданням документів, які не відповідають вимогам законодавства та мають розбіжності у площі земельної ділянки. У відповідності до вказаної постанови [PERSON] , державний нотаріусом Другої уманської державної нотаріальної контори встановлено, що спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] , на день своєї смерті був зареєстрований та проживав в с. Городниця Уманського району Черкаської області. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру спадкова справа після смерті вищевказаного спадкодавця відкрита в Уманській районній державній нотаріальній конторі за № 79/2016. [PERSON] прийняла спадщину шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем згідно ст. 1268 ЦК України, що підтверджується довідкою Городницької сільської ради Уманського району Черкаської області № 80/02-52 від 13.02.2016 р. [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про вдачу свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,7095 га, яка розташована на території Городницької сільської ради Уманського району. У правовстановлюючому документі державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 636658, виданому Уманською районною державною адміністрацією 16.02.2007 року містяться розбіжності в площі земельної ділянки. Так, інформація про площу земельної ділянки містить відомості 0,5797 га у межах згідно з планом. В плані меж земельної ділянки, який міститься у вищевказаному державному акті площа земельної ділянки вказана як 0,7095 га. У Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.07.2022 року № НВ-0700454372022 площа земельної ділянки зазначена як 0,7095 га, що суперечить п. 1, 2 глави 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 № 296/5, згідно якої нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯК № 636658, на підставі розпорядження Уманської районної державної адміністрації від 07.12.2006 за № 375, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,5797 га, розташованої на території Городницької сільської ради Уманського району, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Кадастровий номер земельної ділянки 7124381700:02:000:0019. Разом з тим, у відповідності до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0700454372022, сформованого 05.07.2022 року, розмір земельної ділянки кадастровий номер 7124381700:02:000:0019, розташованої на території Городницької сільської ради Уманського району Черкаської області, власником якої є [PERSON] , становить 0,7095 га. Право власності останній набув на підставі рішення органу виконавчої влади Районної Адміністрації 07.12.2006 року № 375 та йому було видано державний акт від 16.02.2007 року ЯГ 636658. Зазначене також підтверджується архівним витягом від 30.06.2022 за № 04-05/125, із розпорядження Уманської районної державної адміністрації Черкаської області про надання земельних ділянок у приватну власність безземельним громадянами та жителям села Городниця із земель запасу Городницької сільської ради, де вказано, що розмір земельної ділянки, належної [PERSON] 0,7095 га. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції України та Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Пунктом 23\~постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7\~передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Відповідно до ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності з\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1\~ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Крім того, Пленум Верховного суду України в своїй постанові від 30.03.2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», а саме в п. 10 роз`яснив, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У відповідності до приписів ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом було встановлено, що позивач по справі [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] померлого [INFO] , яка спадщину фактично прийняла, оскільки проживала разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, інших спадкоємців, які б мали намір прийняти спадщину після смерті [PERSON] , немає. У зв`язку з тим, що у державному акті про право власності на земельну ділянку було допущено технічну описку, а саме невірно вказано розмір спадкової земельної ділянки, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку позивачу було відмовлено. Оскільки власник земельної ділянки помер, а також у зв`язку із змінами до Закону України «Про Державний земельний кадастр», внести зміни або отримати новий Державний акт неможливо, крім того, при внесенні виправлень до Державного акту, нотаріус буде позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, позивач позбавлена можливості реалізувати свої майнові права, як спадкоємця, який прийняв спадщину. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). З урахуванням наданих позивачем доказів, позиції представника відповідача, представника третьої особи, та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] до Ладижинської сільської ради про визнання за нею права власності на спадкову земельну ділянку, після смерті її чоловіка [PERSON] . Таке визнання не порушує прав, свобод чи інтересів\~інших осіб і може бути прийняте, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Суд вирішує судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, але позивач у своїй заяві питання про стягненні судових витрат не ставить.

Outcome: approved