Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом у якому просила\~ стягнути з відповідача пеню за час затримки виконання робіт у розмірі 44118 грн., сплачені кошти у розмірі 3500 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 26 січня 2022 року вона з відповідачем уклала договір на виконання робіт, на підтвердження договору позивачу надано квитанцію За умовами договору відповідач зобов`язався виконати роботи з ремонту дивану реставрувати або замінити механізм та перетягнути диван новою оббивкою. Сторони обумовили дату доставки відремонтованого дивану 4-5 лютого 2022 року, про що вказано у квитанції. Загальна сума оплати за роботи складаж 5700 грн., з яких 3500 позивачем сплачено відповідачу. На момент звернення до суду позивач не отримала диван, кошти їй також не було повернуто. У телефонному режимі відповідач повідомив що виїхав за межі України внаслідок введення військового стану. На підставі ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» позивачем розраховано пеню у розмірі 3% від вартості робіт за кожен день прострочення, тривалість прострочення 258 днів, з моменту коли роботи мали бути виконані до моменту звернення до суду, загальна сума пені 44118 грн. Посилаючись на невиконання відповідачем умов договору та порушення її прав як споживача, позивач просила задовольнити її позов. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2022 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно, належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Будь-яких клопотань від відповідача не надходило. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань, [PERSON] з 08.01.2002 зареєстрований як фізична особа-підприємець за такими видами діяльності:\~ 36.14.0 ВИРОБНИЦТВО ІНШИХ МЕБЛІВ (основний); 52.44.1 РОЗДРІБНА ТОРГІВЛЯ МЕБЛЯМИ. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", або іншими документами (далі - розрахунковий документ). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до ч.1 ст.866 ЦК України, договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. 26 січня 2022 року сторони уклали договір про виконання робіт з ремонту меблів, про що позивачу було надано квитанцію. У квитанції зазначено попередню дату доставки 4-5 лютого 2022 року. Загальна вартість за квитанцією 5700 грн., передплата 3500 грн.; квитанцію підписано обома сторонами. При цьому у переліку товарів і робіт деталізовано, що до складу вартості 5700 грн. входять: тканина на суму 2430 грн.; поролон 1150 грн.; робота 2000 грн.; доставка 200 грн. (а.с.10). Зі змісту наданої квитанції вбачається, що між сторонами виникли правовідносини побутового підряду щодо виконання робіт з матеріалу підрядника. Згідно з положеннями ч.4 ст.81 ЦПК України у зв`язку з посиланнями позивача не невчинення відповідачем певних дій виконання робіт, саме на відповідача покладено обов`язок довести факт їх вчинення, а у разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. З огляду не неподання відповідачем доказів протилежного, суд вважає доведеною ту обставину, що починаючи з 05 лютого 2021 року і до моменту ухвалення судового рішення, виконавець свої зобов`язання із ремонту меблів не виконав. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором, чоловік позивачки [PERSON] (а.с.11) звертався до правоохоронних органів, оскаржував бездіяльність слідчого (а.с.12-14). На підставі заяви [PERSON] та ухвали слідчого судді від 01.07.2022 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022046350000114 від 12.07.2022 (а.с.16). Частина перша статті 509 ЦК України встановлює, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином\~ відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини 2 статті 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Статтею 42 Конституції України передбачено, що Держава захищає права споживачів. Згідно приписів ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про захист прав споживачів» зазначає, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Згідно ч. 1 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно ч. 3 ст. 865 ЦК України, до відносин за договором підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. У відповідності до ч.2 ст.873 ЦК України, робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Як було встановлено судом, [PERSON] на виконання свого зобов`язання щодо оплати виконаної роботи передала відповідачу грошові кошти в якості авансу у розмірі 2000 грн., що встановлено умовами договору від 26.01.2022\~ та не спростовано відповідачем. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів. Судом встановлено, що відповідачем у визначений договором строк (не пізніше 05.02.2022), а також станом на 21.10.2022 року (дата звернення до суду з даним позовом) не виконано свого обов`язку передбаченого договором підряду щодо ремонту дивана, належного позивачу. Беручи до уваги, що роботи за укладеним договором виконані не були, фактично отримані відповідачем кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, а тому суд вважає, що позивачу підлягає поверненню сплачена сума авансу у розмірі 3500 грн. Згідно приписів ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно частини другої статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Нормами ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не спростовано належними засобами доказування доводи позивача щодо невиконання ремонту дивана за договором від 26.01.2022. Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача пені за 258 днів прострочення виконання роботи виходячи з суми договору 5700 грн. Проте такий розрахунок є помилковим, оскільки до складу 5700 грн. входить і вартість матеріалів, натомість для розрахунку пені слід брати вартість робіт, яку сторони погодили у розмірі 2000 грн.. За період з 06.02.2022 по 21.10.2022 кількість днів прострочення складає 258 днів; вартість робіт 2000 грн., а тому пеня розраховується наступним чином: 2000 х 3% х 258 = 15480 грн. Оскільки відповідачем не виконано роботу у встановлений договором строк, позивач має право на отримання пені у розмірі 3% від вартості робіт, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. суд зазначає наступне. Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. За змістом частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/3509/18. Також і в постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. З огляду на викладене, позивач, як споживач має право на відшкодування моральної шкоди. Таким чином, виходячи з принципу виваженості, розумності та справедливості, та враховуючи душевні страждання, які позивачка зазнала у зв`язку з протиправними діями відповідача, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, становить 1000,00 грн. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, а саме з фізичної особи-підприємця [PERSON] слід стягнути кошти (аванс) у розмірі 3500 грн., пеню у сумі 15480 грн. та 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнена від сплати судового збору в частині вимог про захист прав споживача шляхом стягнення авансу та пені, а тому за позовні вимоги в цій частині судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави. Крім того, за позовною вимогою про відшкодування моральної шкоди на суму 5000 грн. позивачем сплачено 992,40 грн., тому пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в цій частині з відповідача слід стягнути на користь позивача 198,48 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial