Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та повернення безпідставно набутих коштів. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 20.05.2021 року приватним нотаріусом Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис № 51528 про стягнення з нього на користь ТОВ «Дакорд Фінанс» заборгованості в розмірі 38 062,31 грн. Як зазначає позивач, з вказаним виконавчим написом він не згоден, оскільки виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, при вчиненні виконавчих написів нотаріус не перевірив подані документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, а також порушено строки вчинення виконавчого напису та принцип безспірності вимог стягувача. Крім того, у ТОВ відсутнє право на зайняття колекторською/факторинговою діяльністю, а наданий нотаріусу кредитний договір не був посвідчений нотаріально. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню оспорюваний виконавчий напис, а також стягнути з ТОВ «Дакорд Фінанс» грошові кошти в розмірі 20 445,90 грн., стягнуті в рамках виконавчого провадження, інфляційні втрати в розмірі 2672,30 грн. і проценти за користування коштами в розмірі 1703,80 грн., стягнути з приватного виконавця Жданович В.М. безпідставно набуті кошти в розмірі 2253,59 грн., а також покласти на відповідачів судові витрати пропорційно до задоволених вимог. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м.Києва від 10.05.2022 року дану справу направлено до Ленінського районного суду м.Полтави для розгляду за підсудністю. Ухвалою судді Ленінського районного суду м.Полтави від 27.06.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі оспорюваного виконавчого напису. Ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 20.09.2022 року дану справу направлено за підсудністю до Деснянського районного суду м.Києва. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 27.10.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Позивач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, у прохальній частині позову просить розглядати справу без його виклику. Представник відповідача ТОВ «Дакорд Фінанс» та відповідач приватний виконавець Жданович В.М., будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, правом на подання відзиву не скористались. Третя особа, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи обставини справи та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 20.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис № 51528, яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Дакорд Фінанс» заборгованість в розмірі 38 062,31 грн. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення. з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 20 травня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Звертаючись у суд з даним позовом, [PERSON] , серед іншого, посилається на те, що кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчих написів, не був посвідчений нотаріально. Вказані доводи позивача не спростовані відповідачем. Відтак, наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису, оскільки оспорювальний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням діючого законодавства. Вищевикладені обставини та підстави суд вважає достатніми для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відтак інші доводи позивача судом не оцінюються. Крім того, відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Як вбачається з листа приватного виконавця Жданович В.М. від 10.02.2022 року № 1106, в межах виконавчого провадження № 66736764 з виконання оспорюваного виконавчого напису на депозитний рахунок приватного виконавця надійшла сума коштів в розмірі 22 699,49 грн., що були списані з рахунку боржника в АТ КБ «ПриватБанк». 07.12.2021 року приватним виконавцем було здійснено розподіл стягнутої суми, а саме: 100,00 грн. - повернення авансового внеску, 219,00 грн. - перераховані на відшкодування витрат виконавчого провадження, 2034,59 грн. - перераховано в рахунок стягнення основної винагороди приватного виконавця, 20 345,90 грн. - перераховані в рахунок стягнення заборгованості за виконавчим документом на користь стягувача. Враховуючи те, що виконавчий напис, під час примусового виконання якого з позивача на користь відповідача утримано вказані кошти, визнається судом таким, що не підлягає виконанню, то утримані грошові кошти в розмірі 20 345,90 грн. підлягають поверненню позивачу шляхом їх стягнення з відповідача ТОВ «Дакорд Фінанс». Відтак, позовні вимоги в цій частині також підлягають частковому задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. А згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Божник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, ТОВ «Дакорд Фінанс» зобов`язано сплатити за користування грошовими коштами позивача 3% річних та інфляційні втрати за період грудень 2021 року - квітень 2022 року згідно заявлених вимог, тобто на день подання позовної заяви. З урахуванням часткового задоволення вимог про стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів, частковому задоволенню підлягають і вимоги про стягнення інфляційних втрат та процентів, що становить 2659,20 грн. та 1695,50 грн. Що ж стосується вимог позивача про стягнення з приватного виконавця Жданович В.М. безпідставно набутих коштів в розмірі 2253,59 грн., то суд дійшов наступних висновків. Так, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача - приватного виконавця Жданович В.М. суми основної винагороди - його доходу на підставі ст. 1212 ЦК України, як безпідставно отриманих коштів, а також витрат виконавчого провадження. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягають поверненню як безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. В даному випадку наявні всі підстави, які виключають можливість повернення коштів позивачу шляхом їх стягнення з приватного виконавця. Враховуючи пряму законодавчу заборону для приватних виконавців суміщати свою діяльність з будь-якою оплачуваною діяльністю (окрім встановлених винятків), а також те, що за його роботу не передбачено іншого виду оплати, то основна винагорода приватного виконавця за своєю правовою природою є заробітною платою, тобто - єдиним засобом до існування для приватного виконавці. Фактична сплата коштів основної винагороди здійснена 06.12.2021 року, на цю дату і виконавчий документ, на підставі якого було відкрите виконавче провадження і винесено постанову про стягнення основної винагороди, і сама постанова про стягнення виконавчих витрат були чинними. По змісту позову позивач не наводить доводів з приводу правильності розрахунку основної винагороди приватного виконавця та інших витрат виконавчого провадження, а стверджує про безпідставність їх виплати. А значить, будь-яка рахункова помилка з приводу сплаченої суми відсутня. В ході примусового виконання виконавчого напису приватним виконавцем виконано зобов`язання перед стягувачем та вчинені дії, передбачені законодавством, направлені на фактичне виконання виконавчого документа. Таким чином, оскільки спірні кошти були сплачені без рахункової помилки та є основним доходом приватного виконавця Жданович В.М. - єдиним засобом до існування, то зазначені кошти не підлягають поверненню на підставі ст. 1215 ЦК України, а тому позов [PERSON] не підлягає задоволенню в цій частині. Крім того, окремою підставою для відмови у позові [PERSON] в цій частині є висновок Верховного Суду здійснений у постанові від 05.02.2020 року №201/8493/18, в якій Верховним Судом встановлено відсутність правових підстав для застосування ст. 1212 ЦК України до правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням основної винагороди приватного виконавця, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні ст. 1212 ЦК України. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а також стягнення з ТОВ «Дакорд Фінанс» на користь позивача безпідставно отриманих коштів в розмірі 20 345,90 грн. В іншій частині позовних вимог належить відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача ТОВ «Дакорд Фінанс» судовий збір в розмірі 1805 грн. 84 коп. пропорційно до задоволених вимог На підставі викладеного, враховуючи положення ст.ст. 50, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5,

Outcome: partial