Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

02.08.2022 р. Релігійна організація «Благодійне місійне товариство «Слово Життя» звернулася до суду із зазначеним позовом, просить визнати недійсним договір купівлі-продажу частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , укладений між Релігійною організацією «Благодійне місійне товариство «Слово Життя» та [PERSON] , 20.08.2015 р. за № 1192 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новицькою Т.О.; визнати недійсним договір купівлі-продажу частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , укладений між Релігійною організацією «Благодійне місійне товариство «Слово Життя» та [PERSON] , 21.08.2015 р. за № 1199 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новицькою Т.О.; скасувати рішення № 23820738 від 20.08.2015 р. державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Новицької Т.О. про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права власності на частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права власності за [PERSON] на частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 707649480000), здійснену державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новицькою Т.О., номер запису 10877729; скасувати рішення № 23847123 від 21.08.2015 р. державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Новицької Т.О. про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права власності на частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та припинити відповідне право власності; скасувати державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права власності за [PERSON] на частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 707649480000), здійснену державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новицькою Т.О., номер запису 10890616; скасувати рішення № 51608987 від 13.03.2020 р. державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та припинити відповідне право власності; скасувати державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права власності за [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2053700580000), здійснену державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В., номер запису 35929214; скасувати рішення № 51607717 від 13.03.2020 р. державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права власності за [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2053645780000), здійснену державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В., номер запису 35928098. Позов Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово Життя» обґрунтований тим, що Релігійна організація Благодійне місійне товариство «Слово Життя» належить до християнських баптистських церков України, була заснована для реалізації громадянами своїх конституційних прав на свободу віросповідання. 04.03.1992 р. організацією було придбано будинок загальною площею 106,7 кв.м (літера «А»), склади літери «Б», «В», гараж літера «Г», дві теплиці літери «Д», «Ж», погріб літера «Е», споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . За кошти прихожан церкви, віруючих християн-баптистів, починаючи з 1992 р., відбувалась реконструкція та перебудування придбаних будівель та споруд, внаслідок чого було прибудовано храмовий комплекс, який включав в себе будівлю храму та підсобні господарські приміщення за цією адресою, такий комплекс будувався для проведення богослужінь, в якому здійснюється богослужіння християн-баптистів. 13.11.2020 р. на загальних зборах членів релігійної організації було виявлено факти розтрати церковного нерухомого майна організації, яке було переоформлене на близьких родичів [PERSON] ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ), обговорено поведінку керівника організації [PERSON] , правлінню рекомендовано вжити заходів щодо звільнення останнього з посади президента організації і він був звільнений з 15.11.2020 р., на цю посаду призначений [PERSON] , відповідні зміни до відомостей про керівника організації були внесені Державною службою України з етнополітики та свободи совісті до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадян. А 18.03.2021 р., отримавши інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, з`ясували, що храмовий комплекс по [ADDRESS] було розділено на три частини та зареєстровано на праві власності за трьома фізичними особами: [ADDRESS] (житловий будинок, загальною площею 212,9 кв.м, житловою площею 138,8 кв.м) зареєстровано за [PERSON] ; [ADDRESS] (житловий будинок, загальною площею 495,7 кв.м, житловою площею 268 кв.м) зареєстровано за [PERSON] ; [ADDRESS] (житловий будинок, загальною площею 106,7 кв.м, житловою площею 80,4 кв.м) (літера «А»), сарай літери «Б», «В», гараж літера «Г», дві теплиці літери «Д», «Ж», погріб літера «Е», споруди, зареєстровано за [PERSON] . Між тим під час укладення спірних договорів купівлі-продажу від 20.08.2015 р., 21.08.2015 р., підписання рішень загальних зборів членів організації від 08.02.2020 р., заяв від 10.02.2020 р, 10.03.2020 р. від імені юридичної особи діяв президент [PERSON] , який безперервно обіймав посаду з 1993 р. по 15.11.2020 р. Ухвалою суду від 08.08.2022 р. позовну заяву Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово Життя» залишено без руху. 09.08.2022 р. Релігійною організацією «Благодійне місійне товариство «Слово Життя» подано заяву про виконання ухвали суду від 08.08.2022 р. Ухвалою суду від 10.08.2022 р. відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 13.09.2022 р. залучено [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів. Ухвалою суду від 03.10.2022 р. вирішено питання про витребування доказів. 28.11.2022 р. Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надано інформацію на виконання ухвали суду від 03.10.2022 р. Відповідачем [PERSON] відзив на позовну заяву не подано. Відповідачем [PERSON] відзив на позовну заяву не подано. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву та заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності щодо вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , укладеного між Релігійною організацією «Благодійне місійне товариство «Слово Життя» та [PERSON] , 20.08.2015 р. за № 1192 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новицькою Т.О.; визнання недійсним договору купівлі-продажу частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , укладеного між Релігійною організацією «Благодійне місійне товариство «Слово Життя» та [PERSON] , 21.08.2015 р. за № 1199 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новицькою Т.О.; скасування рішення № 23820738 від 20.08.2015 р. державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Новицької Т.О. про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права власності на частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] ; скасування державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права власності за [PERSON] на частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 707649480000), здійснену державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новицькою Т.О., номер запису 10877729; скасування рішення № 23847123 від 21.08.2015 р. державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Новицької Т.О. про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права власності на частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та припинити відповідне право власності; скасування державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права власності за [PERSON] на частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 707649480000), здійснену державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новицькою Т.О., номер запису 10890616. Третьою особою: приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новицькою Т.О. пояснення щодо позову або відзиву не подано. Третьою особою: приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. пояснення щодо позову або відзиву не подано, подано клопотання про розгляд справи за її відсутності. Третьою особою: Київською міською радою пояснення щодо позову або відзиву не подано. Третьою особою: Державною службою України з етнополітики та свободи совісті подано пояснення щодо позову, подано заяву розгляд справи за відсутності її представника. Третьою особою: [PERSON] подано пояснення щодо позову. Ухвалою суду від 05.12.2022 р. закрито підготовче провадження у справі. Суд, вислухавши представника позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , третю особу [PERSON] , його представника [PERSON] , дослідивши письмові докази, всебічно перевіривши обставини справи, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступних висновків. Релігійна організація «Благодійне місійне товариство «Слово Життя» є релігійною організацією, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; відповідний статут організації суду не надано, із пояснень в судовому засіданні [PERSON] вбачається, що документи організації знаходяться у нього. Правовідносини, пов`язані з діяльністю релігійних організацій, регулюються Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації» № 987-ХІІ (далі - «Закон № 987-ХІІ від 23.04.1991 р.»). Згідно частин першої-другої статті 7 Закону № 987-ХІІ від 23.04.1991 р. релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями). Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об`єднання представляються своїми центрами (управліннями). Положеннями частин першої, другої статті 8 Закону № 987-ХІІ від 23.04.1991 р. визначено, що релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того самого культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади. Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням). Встановлено, що протягом серпня 2021 р.-вересня 2022 р. в провадженні Господарського суду міста Києві знаходилась господарська справа № 910/11872/21 за позовом [PERSON] до Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово Життя», Державної служби України з етнополітики та свободи совісті про визнання недійсними рішень загальних зборів і правління та скасування реєстраційної дії (запису) у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Позивач [PERSON] пред`явив в суді позов про визнання недійсними рішення, оформлені протоколом № 13/11-2020 загальних зборів Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово Життя» від 13.11.2020 р.; визнання недійсними рішення, оформлені протоколом № 14/11-2020 засідання правління Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово Життя» від 13.11.2020 р.; скасування реєстраційної дії (запису) № 1000701070004037627 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах (зміна керівника юридичної особи), проведеної щодо Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово Життя» 01.12.2020 р. державним реєстратором Державної служби України з етнополітики та свободи совісті. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що був обраний та є президентом (керівником і головою правління Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово Життя» згідно з рішенням загальних зборів членів товариства, оформленим протоколом № 4 від 23.05.2015 р. 13-14.11.2020 р. відбулися події, які призвели до незаконного захоплення сторонніми особами контролю над товариством та його органами управління, а саме: 13.11.2020 р. на зібранні невстановлених осіб, оформленому протоколом № 13-11/2020 та іменованому загальними зборами членів товариства, було прийнято рішення, у тому числі, про припинення з 13.11.2020 р. повноважень членів правління, визначення нового кількісного складу правління товариства і обрання з 14.11.2020 р. нового персонального складу правління; відсторонення від посади президента товариства [PERSON] і звернення до новообраного правління товариства з поданням про його звільнення, а також призначення нового керівника; 14.11.2020 р. новим правлінням товариства було прийнято рішення, оформлене протоколом № 14-11/20 про: звільнення [PERSON] з посади президента товариства з 14.11.2020 р. і обрання новим президентом [PERSON] з 15.11.2020 р.; проведення державної реєстрації змін до відомостей про товариство, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та призначення уповноваженої особи на проведення державної реєстрації відповідних змін відомостей про товариство; 01.12.2020 р. державним реєстратором Державної служби України з етнополітики та свободи совісті Хаустовою М.Є. проведено реєстраційну дію щодо зміни відомостей про керівника товариства (внесення відомостей про [PERSON] ) за № 1000701070004037627, між тим він як президент товариства не скликав ані загальні збори, ані засідання правління, на яких неуповноваженими особами прийнято оспорюване рішення; його як члена товариства не було повідомлено про час та місце проведення зборів, про питання порядку денного, він на зборах присутнім не був, участі в них не брав. Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 р., що набрало законної сили, позовні вимоги [PERSON] залишено без задоволення. При винесенні рішення суд вважав встановленим, що Релігійна організація «Благодійне місійне товариство «Слово Життя» є релігійною організацією, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та статутом Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово Життя», які містяться в матеріалах справи; що відповідно до пункту 1.3. статуту релігійної організації, затвердженого загальними зборами Благодійного місійного товариства «Слово Життя» при місіонерському євангелізаційно-благодійному центрі об`єднання християнських церков України «Слово життя» протоколом № 1/15 від 23.05.2015 р., членами місійного товариства є віруючі-християни, які добровільно об`єднані на основі спільності поглядів на вчення Христа, милосердя, гуманізму та християнської просвіти. Членів місійного товариства як релігійну спільноту об`єднує віра в [PERSON] , в Ісуса Христа , як свого особистого Спасителя, сповідування єдиного Символу віри, водне хрещення в ім`я Отця, Сина і Святого Духа . Членство в місійному товаристві, права і обов`язки членів місійного товариства визначаються загальними зборами, внутрішнім положенням, яке затверджується загальними зборами, що відповідне положення в матеріалах господарської справи відсутнє та сторонами не надано ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції, що вищим керівним органом місійного товариства є загальні збори (пункт 4.1. статуту), що до компетенції загальних зборів належить: розгляд та ухвалення змін і доповнень до статуту; затвердження довгострокових програм і проектів діяльності місійного товариства; визначення кількісного складу правління місійного товариства та обрання його персонального складу; затвердження звітів правління місійного товариства; обрання членів ревізійної комісії у складі трьох осіб; затвердження щорічних актів перевірок ревізійної комісії (пункт 4.2. статуту), що відповідно до пунктів 4.3., 4.4. статуту загальні збори мають право приймати рішення з усіх питань діяльності місійного товариства, крім тих, що згідно з цим статутом віднесені до компетенції правління місійного товариства чи президента місійного товариства. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю голосів членів місійного товариства, що присутні на загальних зборах, та оформлюється протоколом. Протокол підписується головуючим та секретарем загальних зборів. Загальні збори вважаються правомочними за умови, якщо на них присутні не менше ніж 2/3 членів місійного товариства, що згідно пункту 4.5. статуту правління місійного товариства є керівним і виконавчим органом у період між загальними зборами. Засідання правління місійного товариства проводяться по мірі необхідності, але не рідше одного разу на три місяці. Рішення правління приймаються простою більшістю голосів шляхом проведення відкритого голосування. Засідання правління місійного товариства є правомочним за умови, що на ньому присутні не менше ніж 2/3 складу правління місійного товариства, що до компетенції правління місійного товариства належить: організація виконання рішень загальних зборів; затвердження короткострокових програм і проектів діяльності місійного товариства; обговорення питань щодо оперативного розпорядження фінансовими та матеріальними ресурсами місійного товариства, підготовка та обговорення звітів про їх використання; здійснення від імені місійного товариства загального спрямування та координації діяльності заснованими місійним товариством підприємствами, виконання інших передбачених законодавством та статутними документами функцій засновника; вирішення питання про прийняття осіб до членів місійного товариства, про виключення з членів місійного товариства, а також членів правління за порушення даного статуту або чинного законодавства; обирання президента місійного товариства; обирання віце-президентів місійного товариства. Тобто вирішення питання про прийняття осіб до членів місійного товариства, про виключення з членів місійного товариства віднесено до компетенції правління місійного товариства, а тому, як зазначено у рішенні суду, посилання [PERSON] на те, що ним не приймалося рішення щодо прийняття нових членів відхиляється судом як необґрунтовані, оскільки це не входить до його повноважень, як керівника. До того ж, як пояснив представник [PERSON] в судових засіданнях, вирішення питання про прийняття нових членів до участі в релігійній організації здійснювалося у довільній формі - могло відбуватися як в письмовій, так і в усній формі. Представник Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово Життя» не спростовував такої обставини, та аналіз положень Закону № 987-ХІІ від 23.04.1991 р. свідчить, що питання управління релігійною організацією урегульовується статутом організації; аналіз положень статуту Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово Життя» свідчить, що ним не врегульовано чіткого порядку прийняття нових членів до організації і такі дії можуть здійснюватися в довільній формі, зокрема, і шляхом усного висловлення особою бути учасником організації та усного затвердження особи до складу членів організації. Відповідач [PERSON] , викладаючи заперечення проти позову Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово Життя» про визнання недійсними договорів купівлі-продажу частини житлового будинку та скасування державної реєстрації та рішень державних реєстраторів про реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна, у відзиві посилається на незаконність усунення [PERSON] з посади президента, що спірні договори купівлі-продажу були укладені на підставі рішення загальних зборів релігійної організації; до заяви про застосування наслідків пропуску строку позовної давності відповідач додала копію протоколу № 01/11/20-1 від 01.11.2020 р. засідання правління Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово Життя» та у заяві зазначила, що станом на 01.11.2020 р. членами місійного товариства є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Суд при розгляді даної справи вбачає, щорішенням Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 р., що набрало законної сили, у справі № 910/11872/21 за позовом [PERSON] до Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово Життя», Державної служби України з етнополітики та свободи совісті про визнання недійсними рішень загальних зборів і правління та скасування реєстраційної дії (запису) у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позовні вимоги [PERSON] залишено без задоволення, що суд, розглядаючи такі позовні вимоги [PERSON] , у тому числі досліджував означений доказ, надав йому оцінку, що Північний апеляційний господарський суд, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 р. у справі № 910/11872/21, залишаючи означене рішення без змін, у постанові від 08.09.2022 р. зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції витребовував у Державної служби України з питань етнополітики та свободи совісті та Міністерства культури та інформаційної політики України оригінал або належним чином завірену копію реєстраційної справи в паперовому виді Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово Життя», у тому числі протокол № 4 від 23.05.2015 р. загальних зборів Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово Життя» та протокол № 01/11/20-1 від 01.11.2020 р. засідання правління Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово Життя», однак в копіях матеріалів реєстраційної справи Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово Життя» відсутній протокол № 4 від 23.05.2015 р. загальних зборів Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово Життя» та протокол № 01/11/20-1 від 01.11.2020 р. засідання правління Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово Життя», а тому, як слідує з постанови Північного апеляційного господарського суду, посилання [PERSON] на такі докази суд визнає необґрунтованими, а відповідні докази, надані однією стороною, - неналежними. Неналежними також суд визнав заяви свідків, надані [PERSON] , оскільки це саме ті свідки, які входили до наданого [PERSON] переліку, у рішенні суду зазначено, що, враховуючи те, що доказів того, що лише вони дійсно були членами релігійної організації, то їх пояснення не можуть ані підтверджувати, ані спростовувати жодних обставин, та у рішенні зазначено, що водночас в матеріалах реєстраційної справи наявний список членів релігійної організації, долучений до протоколу загальних зборів № 01/12 від 23.05.2015 р., згідно з яким до членів організації входили: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; жодних інших списків членів організації до ухвалених оскаржуваних рішень в матеріалах реєстраційної справи немає, суд зазначив про принцип вірогідності доказів. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд зазначив, що з матеріалів реєстраційної справи вбачається, що тільки дві особи ( [PERSON] та сам [PERSON] ) були членами організації, що підтверджується самою реєстраційною справою, а тому посилання [PERSON] на те, що у оскаржуваних зборах приймали участь невідомі особи (відмінні від того списку, який надав [PERSON] ) відхиляються як необґрунтовані; з цих же підстав також суд відхилив посилання [PERSON] на заяви свідків. Суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог [PERSON] , зазначив, що він фактично не погоджується із власним звільненням з посади президента релігійної організації, обґрунтовуючи це неправомірністю скликання загальних зборів та участю в таких неуповноважених осіб, що його не було повідомлено про час та місце проведення зборів, про питання поряду денного, втім з матеріалів справи суд вбачає, що 10 осіб із списку, наявного у реєстраційній справі, було включено до списку членів під час ухвалення оскаржуваного рішення, однак вони не були присутні під час проведення спірних зборів. Водночас, на загальних зборах були присутні 26 інших членів організації, що підтверджується їхніми підписами в додатку до протоколу № 13/11-2020 від 13.11.2020 р., відповідно, така кількість складала кворум у 2/3 від загальної кількості членів, передбаченого статутом та була обізнана про порядок денний загальних зборів. Доказів того, що такі особи не приймалися до членів організації, [PERSON] не надано. Враховуючи, що ані положення Закону № 987-ХІІ від 23.04.1991 р., ані положення статуту Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово Життя» не містять положень щодо порядку прийняття нових членів організації, а судом з`ясовано, що прийняття таких членів відбувалося у довільній формі, у тому числі і в усній формі, суд дійшов висновків, що збори членів організації 13.11.2020 р. були повноважними. Так, вони відбулись у порядку, який не суперечить передбаченому Закону та статуту, суд врахував, що рішення про прийняття до членів організації приймалося правлінням організації, а не його президентом, а тому доводи [PERSON] про те, що він особисто нікого не приймав до членства організації, визнано безпідставними. Суд також відхилив посилання [PERSON] на неналежне його повідомлення про дату проведення загальних зборів, оскільки ані положення статут, ані положення Закону № 987-ХІІ від 23.04.1991 р. не містять порядку повідомлення членів організації та його президента про проведення загальних зборів. Враховуючи особливості діяльності релігійної організації, такий порядок також міг визначатися учасниками на власний розсуд (усним повідомленням, запрошенням у приміщенні організації, тощо), при цьому суд врахував, що загальні збори відбулися за наявності кворуму, що свідчить про обізнаність його членів про такі збори, а тому посилання [PERSON] у цій частині також судом відхилено як безпідставні. Згідно статті 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших (стаття 83 ЦПК України). Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (стаття 95 ЦПК України). При таких обставинах суд визнає посилання відповідача [PERSON] на протокол необґрунтованими, а наданий нею доказ неналежним, оскільки рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/11872/21 за позовом [PERSON] до Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово Життя», Державної служби України з етнополітики та свободи совісті про визнання недійсними рішень загальних зборів і правління та скасування реєстраційної дії (запису) у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань свідчить про вивчення судом матеріалів реєстраційної справи Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово Життя», при вивченні яких судом встановлено, що відсутній протокол № 01/11/20-1 від 01.11.2020 р. засідання правління Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово Життя». Суд, враховуючи викладене, при розгляді позовних вимог Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово Життя» про визнання недійсними договорів купівлі-продажу частини житлового будинку та скасування державної реєстрації та рішень державних реєстраторів про реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна керується частиною четвертою статті 82 ЦПК України, за якою обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, та положеннями Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» № 987-ХІІ від 23.04.1991 р. І хоча [PERSON] не брала участі у справі Господарського суду міста Києва № 910/11872/21 за позовом [PERSON] , втім нею не спростовані докази того, що у матеріалах реєстраційної справи Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово Життя» відсутній протокол № 01/11/20-1 від 01.11.2020 р. засідання правління Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово Життя». Завданнями Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» № 987-ХІІ від 23.04.1991 р. є: гарантування права на свободу совісті громадянам України та здійснення цього права; забезпечення відповідно до Конституції України, Декларації про державний суверенітет України та норм міжнародного права, визнаних Україною, соціальної справедливості, рівності, захисту прав і законних інтересів громадян незалежно від ставлення до релігії; визначення обов`язків держави щодо релігійних організацій; визначення обов`язків релігійних організацій перед державою і суспільством; подолання негативних наслідків державної політики щодо релігії і церкви; гарантування сприятливих умов для розвитку суспільної моралі і гуманізму, громадянської злагоди і співробітництва людей незалежно від їх світогляду чи віровизнання (стаття 1 Закону). Згідно статті 18 Закону № 987-ХІІ від 23.04.1991 р. релігійні організації володіють, користуються і розпоряджаються майном, яке належить їм на праві власності. Релігійні організації можуть бути обмежені у здійсненні права власності лише у випадках і в порядку, передбачених законом. Забороняється вчиняти будь-які дії, наслідком яких може стати відчуження майна релігійної організації, зокрема його продаж, обмін, передача у заставу, встановлення іпотеки, безоплатна передача у власність та управління інших осіб, до завершення процедури зміни своєї підлеглості у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним об`єднанням шляхом реєстрації нової редакції статуту (положення), ухваленого не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до її статуту (положення), або органами управління, визначеними статутом (положеннями) релігійної організації (релігійного центру (управління), монастиря, релігійного братства, місіонерського товариства (місії), духовного навчального закладу). У власності релігійних організацій можуть бути будівлі, предмети культу, об`єкти виробничого, соціального і добродійного призначення, транспорт, кошти та інше майно, необхідне для забезпечення їх діяльності. Релігійні організації мають право власності на майно, придбане або створене ними за рахунок власних коштів, пожертвуване громадянами, організаціями або передане державою, а також придбане на інших підставах, передбачених законом. У власності релігійних організацій може бути також майно, що знаходиться за межами України. Релігійні організації мають право звертатися за добровільними фінансовими та іншими пожертвуваннями і одержувати їх. Право власності релігійних організацій охороняється законом. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Згідно частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). За правилами частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що батьками відповідача [PERSON] , який народився [INFO] у Києві, є: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , вказана обставина підтверджена актовим записом про народження № 1971, складеним 28.06.1978 р. Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); що батьками відповідача [PERSON] , яка народилася [INFO] , у Києві, є [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , вказана обставина підтверджена актовим записом про народження № 1323, складеним 14.04.1982 р. Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); що запис акта про одруження №1505, складений 11.10.2002 р. Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), містить відомості про осіб, які одружилися: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; що батьками відповідача [PERSON] , який народився [INFO] у Києві, є: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , вказана обставина підтверджена актовим записом про народження № 2829, складеним Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); що запис акта про укладення шлюбу №2111, складений 25.08.1982 р. Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), містить відомості про осіб, які вступили у шлюб: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; що запис акта про народження [PERSON] , народилася [INFO] у м. Києві, № 2145, складений 17.08.1962 р. Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), містить інформацію про батьків народженої: [PERSON] , минуло 21 рік, [PERSON] , минуло 23 роки. Надані суду документи свідчать про те, що 04.03.1992 р. між Благодійно-місійним товариством «Слово Життя» та Благодійно-миротворчим товариством «Згода» укладено договір купівлі-продажу будинку загальною площею 106,7 кв.м (літера «А»), складів літери «Б», «В», гаража літера «Г», двох теплиць літери «Д», «Ж», погребу літера «Е», споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; договір зареєстровано в Київському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 03.08.1992 р., записано в реєстрову книгу за № 5672. Згідно наявних у справі матеріалів технічної інвентаризації нерухомого майна по [ADDRESS] станом на 19.02.1993 р. житловий будинок літера «А» складався з цокольного та трьох поверхів, загальна площа складала 589,5 кв.м. У експлікації будинку літера «А» зазначено, що він використовувався як «молитвенный дом», на планах поверхів будівлі міститься помітка, що вказаний будинок побудовано без дозвільної документації. 04.04.2008 р. на замовлення Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово Життя» проведено інвентаризацію нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Згідно журналів внутрішніх обмірів та розрахунків площ та плани за поверхами приміщень громадського чи виробничого будинку будівля із літерою «З» загальною площею 1 300 кв.м складається з цокольного поверху, трьох поверхів, мансардного поверху, будівля із літерою «И» загальною площею 154,9 кв.м складається з підвалу, двох поверхів, будівля із літерою «К» загальною площею 174,9 кв.м складається зі складу, двох гаражів, будівля із літерою «Л» загальною площею 46,6 кв.м є сараєм. Означені матеріали технічної інвентаризації свідчать, що дозвільну документацію в БТІ не подано, що об`єкти не прийняті в експлуатацію, що розпорядження про використання житлового будинку під нежитлове в БТІ не надано, що земельна ділянка використовується не за призначенням. Згідно витягу з бази даних міського земельного кадастру станом на 15.06.2015 р. за адресою: [ADDRESS] обліковуєтьсяземельна ділянка із обліковим кодом 82:100:023, землекористувачем якої є: Благодійне місіонерське товариство «Слово Життя» при місіонерському євангелізаційно-благодійному центрі об`єднання християнських церков України «Слово життя». Встановлено, що 20.08.2015 р. між Релігійною організацією «Благодійне місійне товариство «Слово життя» в особі президента [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу частини житлового будинку, за № 1192 того ж дня посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новицькою Т.О.; згідно пункту 1 договору продавець продав, а покупець купив частини житлового будинку з будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок цегляний, зазначений на плані під літерою «А», загальною площею 106,7 кв.м, житловою площею 80,4 кв.м, має наступні будівлі та споруди: сараї під літерами «Б», «В», гараж під літерою «Г», дві теплиці під літерами «Д», «Ж», погріб під літерою «Е», споруди; згідно пункту 2 документом, який підтверджує право власності продавця на житловий будинок є договір купівлі-продажу, укладений 04.03.1992 р. між Благодійно-миротворчим товариством «Згода» та Благодійно-місійним товариством «Слово Життя», зареєстрований в Київському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 03.08.1992 р. та записаний в реєстрову книгу за № 5672; згідно пункту 3 договору об`єкт продажу розташований на земельній ділянці площею 0,2958 га за адресою: [ADDRESS] та має обліковий код 82:100:023. На підставі довідки, виданої Департаментом земельних ресурсів від 13.08.2015 р. № 057026-14586 документи, що посвідчують право власності (користування) земельною ділянкою в Департаменті земельних ресурсів не зареєстровані та не видавалися. За даним договором з моменту переходу права власності на предмет купівлі-продажу до покупця переходить також право користування земельною ділянкою з іншими власниками нерухомих об`єктів, розташованих на даній земельній ділянці, а також користування тією частиною ділянки, яка необхідна для розташованих на даній земельній ділянці, а також користування тією частиною ділянки, яка необхідна для обслуговування предмету купівлі-продажу. Встановлено, що 21.08.2015 р. між Релігійною організацією «Благодійне місійне товариство «Слово життя», в особі президента [PERSON], та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу частини житлового будинку, за № 1199 того ж дня посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новицькою Т.О.; згідно пункту 1 договору продавець продав, а покупець купив частини житлового будинку з будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок цегляний, зазначений на плані під літерою «А», загальною площею 106,7 кв.м, житловою площею 80,4 кв.м, має наступні будівлі та споруди: сараї під літерами «Б», «В», гараж під літерою «Г», дві теплиці під літерами «Д», «Ж», погріб під літерою «Е», споруди; згідно пункту 2 документом, який підтверджує право власності продавця на житловий будинок є договір купівлі-продажу, укладений 04.03.1992 р. між Благодійно-миротворчим товариством «Згода» та Благодійно-місійним товариством «Слово Життя», зареєстрований в Київському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 03.08.1992 р. та записаний в реєстрову книгу за № 5672. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 20.08.2015 р. за № 10877729, реєстраційний номер нерухомого майна 707649480000; згідно пункту 3 договору об`єкт продажу розташований на земельній ділянці площею 0,2958 га за адресою: [ADDRESS] та має обліковий код 82:100:023. На підставі довідки, виданої Департаментом земельних ресурсів від 13.08.2015 р. № 057026-14586 документи, що посвідчують право власності (користування) земельною ділянкою в Департаменті земельних ресурсів не зареєстровані та не видавалися. За даним договором з моменту переходу права власності на предмет купівлі-продажу до покупця переходить також право користування земельною ділянкою з іншими власниками нерухомих об`єктів, розташованих на даній земельній ділянці, а також користування тією частиною ділянки, яка необхідна для розташованих на даній земельній ділянці, а також користування тією частиною ділянки, яка необхідна для обслуговування предмету купівлі-продажу. Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 248718783, сформована 18.03.2021 р., свідчить про те, що 10.03.2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. здійснено державну реєстрацію житлового будинку загальною площею 495,7 кв.м, житловою площею 268 кв.м за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] ; підставою для реєстрації зазначені наступні документи: технічний паспорт № [NUMBER] виданий 17.02.2020 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Проекттехсервісгруп»; заява Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово життя» від 10.03.2020 р., реєстровий № 352; протокол зборів членів Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово життя»; довідка Товариства з обмеженою відповідальністю «Проекттехсервісгруп» № 059/20 від 17.02.2020 р. про показники об`єкта нерухомого майна. Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 248718783, сформована 18.03.2021 р., свідчить про те, що 10.03.2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. здійснено державну реєстрацію житлового будинку загальною площею загальною площею 212,9 кв.м, житловою площею 138,8 кв.м, за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] ; підставою для реєстрації зазначені наступні документи: технічний паспорт № [NUMBER] , виданий 17.02.2020 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Проекттехсервісгруп»; заява Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово життя» від 10.02.2020 р., реєстровий № 146; протокол зборів членів Релігійної організації «Благодійне емісійне товариство «Слово життя»; довідка Товариства з обмеженою відповідальністю «Проекттехсервісгруп» № 058/20 від 17.02.2020 р. про показники об`єкта нерухомого майна. Позивач Релігійна організація «Благодійне місійне товариство «Слово життя», ставлячи питання про визнання недійсними зазначених вище угод, посилається на вимоги статтей 92, 232, 237, 238 ЦК України. Згідно абзацу 1 частини першої статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Згідно частини третьої статті 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Верховний Суд у постанові від 06.06.2018 р. у справі № 915/1622/16 констатував, що: статтею 92 ЦК України визначено, що дії органу або особи, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені у відносинах із третіми особами, розглядаються як дії самої юридичної особи. Той факт, що від імені юридичної особи виступають конкретні фізичні особи, не змінює самостійного характеру волі, поведінки і відповідальності юридичної особи за свої дії в цивільних правовідносинах. Згідно частин першої, третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Згідно частини третьої статті 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Верховний Суд у постанові від 28.02.2019 р. у справі № 646/3972/16-ц висловився щодо добросовісності поведінки учасника цивільних правовідносин: пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частин другої-четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 р. у справі № 317/3272/16-ц щодо стандартів поведінки особи в цивільних правовідносинах дійшов висновку, що згідно із частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризуються чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. За змістом статей 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Кожна із цих вимог є самостійною підставою недійсності правочину. Згідно частини першої статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Враховуючи викладене, укладені правочини та вчиненні реєстраційні дії щодо нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці адресою: [ADDRESS] , є незаконними, оскільки набувачі нерухомого майна є близькими родичами [PERSON] , а саме: [PERSON] є його сином, [PERSON] є його донькою, [PERSON] є його онуком, тобто керівник релігійної організації [PERSON]., вчиняючи дії по відчуженню нерухомого майна цієї релігійної організації, діяв не в інтересах юридичної особи, а в інтересах своїх родичів, вступивши із з ними у зловмисну домовленість, переоформивши на близьким родичів церковне нерухоме майно, позбавив релігійну організацію культової споруди. Такий висновок суду у даній справі узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29.08.2018 р. у справі № 522/15095/15-ц, в тій частині, що під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен утілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. Тобто в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання. При цьому не має значення, від кого виходила ініціатива здійснити змову - від представника чи від другої сторони правочину. Головне, що характеризує цей правочин -наявність усвідомленості і волі другої сторони правочину та представника на здійснення дій усупереч інтересам особи, яку він представляє. Кваліфікація правочину, як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює встановлення, що: від імені однієї із сторін правочину виступав представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторін виступають представники; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють; існує причинний зв`язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють». З метою забезпечення правильного та однакового застосування судами законодавства при розгляді цивільних справ про визнання правочинів недійсними Пленум Верховного Суду України у абзаці 1 пункту 19, пункті 22 постанови № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» дав судам такі роз`яснення: відповідно до статтей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї стороні з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Між тим суд вбачає, що [PERSON] та [PERSON] отримали у власність об`єкти нерухомого майна безоплатно, без вчинення будь-яких правочинів. Релігійна організація «Благодійне місійне товариство «Слово життя», звертаючись до суду із вимогами про визнання недійсними договорів купівлі-продажу частини житлового будинку та скасування державної реєстрації та рішень державних реєстраторів про реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна, обґрунтовуючи вимоги статтями 92, 232, 237, 238 ЦК України, в позовній заяві, представник позивача в судовому засіданні стверджують, що позивач ані до підписання спірних договорів купівлі-продажу із відповідачем [PERSON] , ані після їх підписання, ані в готівковій, ані в безготівковій формі коштів від покупця майна не отримував, що ніхто із членів релігійної організації, окрім самого [PERSON] та його близьких родичів, не знали про укладення договорів купівлі-продажу,про вчинення реєстраційних дій щодо нерухомого майна, що до червня 2019 р. з банківського рахунку релігійної організації у Акціонерному товаристві «Укрексімбанк» здійснювалися платежі на утримання нерухомого майна (послуги з газопостачання, водопостачання та каналізування), відповідно, на користь Публічного акціонерного товариства «АК «Київводоканал», Публічного акціонерного товариства «Київгаз», до 2017 р. - на користь Дочірнього підприємства «Київгазенерджи». У суду відсутні підстави не довіряти означеним твердженням позивача в позовній заяві, його представника в судовому засіданні, оскільки будь-яких доказів в їх спростування суду не надано, означені обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні: у виписці по рахунку № [NUMBER] клієнта Акціонерного товариства «Укрексімбанк» - Релігійна організація «Благодійне місійне товариство «Слово життя» за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2020 р.; ухвалі Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 р. у справі № 910/330/23 за позовом Дочірнього підприємства «Київгазенерджи» до Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово життя» про стягнення заборгованості у розмірі 384 388,65 грн за договором постачання природного газу (для релігійної організації) № 251250/Е від 03.01.2017 р. Суд відхиляє аргументи відповідача [PERSON] про те, що рішення про передачу майна конкретним особам на конкретних умовах приймалось на загальних зборах організації, що [PERSON] як керівник релігійної організації лише підписав такі договори купівлі-продажу, оскільки такі твердження відповідача не підтверджені жодними доказами, а укладені договори не містять жодних даних про те, що [PERSON] діяв на підставі рішень (проколів) загальних зборів. Верховний Суд у постанові від 11.09.2018 р. у справі № 909/968/16 дійшов висновку, що у разі визнання недійсним договору, що став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, слід одночасно заявляти вимогу про скасування вказаного рішення про державну реєстрацію прав. Такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту в даному випадку, оскільки за чинним ЦК України право власності виникає з моменту його реєстрації. При таких обставинах, оскільки [PERSON] , зловживаючи повноваженнями керівника, відчужив майно релігійної організації на користь свого сина, суд знаходить позовні вимоги Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово життя» в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , укладеного між Релігійною організацією «Благодійне місійне товариство «Слово Життя» та [PERSON] , 20.08.2015 р. за № 1192 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новицькою Т.О.; визнання недійсним договору купівлі-продажу частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , укладеного між Релігійною організацією «Благодійне місійне товариство «Слово Життя» та [PERSON] , 21.08.2015 р. за № 1199 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новицькою Т.О.; скасування рішення № 23820738 від 20.08.2015 р. державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Новицької Т.О. про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права власності на частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] ; скасування державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права власності за [PERSON] на частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 707649480000), здійснену державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новицькою Т.О., номер запису 10877729, скасування рішення № 23847123 від 21.08.2015 р. державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Новицької Т.О. про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права власності на частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та припинити відповідне право власності; скасування державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права власності за [PERSON] на частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 707649480000), здійснену державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новицькою Т.О., номер запису 10890616, обґрунтованими, в судовому засіданні доведеними, такими, що підлягають задоволенню. Щодо заяви відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності, то суд зазначає наступне. Згідно статті 256 ЦК України позовна давність -це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до положень статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У судовому засіданні доведено, що позивачу лише 18.03.2021р. після отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майностало відомо про укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу, звернувся позивач за захистом своїх прав 02.08.2022 р., тому суд вважає, що Релігійною організацією «Благодійне місійне товариство «Слово Життя» не було пропущено строк звернення до суду із позовною заявою. Крім того, суд вбачає, що стороною спору, за позовними вимогами щодо яких відповідачем [PERSON] подано заяву про застосування строку позовної давності, є відповідач [PERSON] , між тим від останнього заява про застосування строку позовних вимог до суду не надходила. Щодо інших вимог позивача, то суд звертає увагу на наступне. Як було встановлено позивач на підставі договору купівлі-продажу набув у власність житловий будинок загальною площею 106,7 кв.м (літера «А»), з надвірними будівлями: склади літери «Б», «В», гараж літера «Г», дві теплиці літери «Д», «Ж», погріб літера «Е», споруди. Матеріали інвентаризації нерухомого майна за вищевказаною адресою свідчать про те, що після придбання житловий будинок та надвірні будівлі самочинно зносились і на їх місці були самочинно збудовані нові об`єкти нерухомого майна нежитлового призначення, при цьому відсутня інформація, що такі об`єкти нерухомого майна вводились в експлуатацію; у матеріалах інвентаризації за 1993 р. та за 2008 р. зазначено, що дозвільна документація на будівництво новостворених об`єктів нерухомості відсутня. Факт здійснення перебудов на земельній ділянці визнали у судовому засіданні [PERSON] , [PERSON] , отже житловий будинок 106,7 кв.м (літера «А»), з надвірними будівлями: склади літери «Б», «В», гараж літера «Г», дві теплиці літери «Д», «Ж», погріб літера «Е», споруди, придбаний позивачем у 1992 р., був знищений (знесений), а на земельній ділянці були самочинно зведені нові нежитлові будівлі та споруди. Враховуючи, що на момент укладання між Релігійною організацією «Благодійне місійне товариство «Слово Життя» та [PERSON] договорів купівлі-продажу частин житлового будинку, майно, яке було предметом даних договорів, тобто житловий будинок 106,7 кв.м (літера «А»), з надвірними будівлями: склади літери «Б», «В», гараж літера «Г», дві теплиці літери «Д», «Ж», погріб літера «Е» не існувало (було знищено), то і набуте релігійною організацією право власності на даний об`єкт нерухомого майна припинилось. З огляду на це, суд приходить до висновку, що такі договори купівлі-продажу не могли бути направлені на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, оскільки покупець не міг набути права власності на неіснуюче нерухоме майно. Згідно частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав (частина перша статті 1 Закону). Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини першої статті 2 Закону). Частиною другою статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що, якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону. У свою чергу стаття 31 означеного Закону встановлює особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку. З огляду на відсутність документів, що підтверджують прийняття будівель в експлуатацію, а також зазначення Товариством з обмеженою відповідальністю «Проекттехсервісгруп» у довідках про показники об`єкта нерухомого майна, що дані житлові будинки були побудовані, переобладнані та реконструйовані до 5 серпня 1992 року, то реєстрація права власності мала відбуватись відповідно вимог статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно частини першої статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по господарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із по господарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Між тим Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 248718783, сформована 18.03.2021 р., свідчить про те, що жодних документів, зазначених у частині першій статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державному реєстратору подано не було, отже відсутні будь-які документи, що посвідчують речові права відповідачів [PERSON] та [PERSON] на об`єкти нерухомого майна. З матеріалів інвентаризації за 1993 р. та за 2008 р. не вбачається, що станом на 04.04.2008 р. на земельній ділянці були розташовані житлові будинки, або інші споруди, які за своїми характеристикам відповідали тим об`єктам нерухомого майна, які були зареєстровані на праві власності за відповідачами [PERSON] та [PERSON] як житлові будинки [ADDRESS] та [ADDRESS] , що дає підстави дійти висновку, що дані об`єкти нерухомості зведені після 2008 р., що, у свою чергу, передбачає обов`язкове прийняття їх в експлуатацію. Згідно частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. З огляду викладене, спірні об`єкти нерухомого майна є об`єктами самочинного будівництва. За правилами пунктів 3, 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка регулює питання відмови в державній реєстрації прав, підставами для відмовив державній реєстрації прав є: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Між тим державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] (рішення № 51608987 від 13.03.2020 р.) та про державну реєстрацію права власності за [PERSON] (рішення № 51607717 від 13.03.2020 р). Верховний Суд звернув увагу, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності не має. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Зміст приписів статті 376 ЦК України засвідчує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти (постанови від 07.04.2020 р. у справі № 916/2791/13, від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц). Касаційний господарський суд у постанові від 23.06.2020 р. у справі № 922/2589/19 вказав, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020 р., статтю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України № 1952 (в редакції, чинній з 16.01.2020 р.) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Зміст зазначеної правової норми переконливо свідчить про те, що, на відміну від частини другої статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи: 1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; 2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). При таких обставинах суд знаходить позовні вимоги Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово Життя» про скасування рішення № 51608987 від 13.03.2020 р. державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та припинити відповідне право власності; скасування державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права власності за [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2053700580000), здійснену державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В., номер запису 35929214; скасування рішення № 51607717 від 13.03.2020 р. державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] ; скасування державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права власності за [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2053645780000), здійснену державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В., номер запису 35928098, обґрунтованими, в судовому засіданні доведеними, такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати у виді судового збору в розмірі 26 320,50 грн відповідно до статті 141 ЦПК України покладаються на відповідачів. Позивачем Релігійною організацією «Благодійне місійне товариство «Слово Життя»заявлено вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, понесених на професійну правничу допомогу адвоката Гавриленка Р.М. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях № 13-рп/2000 від 16.11.2000 р., № 23-рп/2009 від 30.09.2009 р., зокрема, у рішенні № 23-рп/2009 від 30.09.2009 р. зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність -це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги -домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно частин першої, третьої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно частин першої-п`ятої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Так, представництво інтересів позивача Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово Життя» здійснювалося адвокатом Гавриленком Р.М. відповідно до договору № 05/09/21 про надання юридичних послуг від 05.09.2022 р. та ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1277656 від 12.09.2020 р. На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу адвоката Гавриленка Р.М. позивачем до матеріалів справи долучено акт надання послуг № А0000000001 від 18.01.2023 р., квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1 від 18.01.2023 р.; у договорі про надання юридичних послуг сторони визначили фіксований розмір адвокатського гонорару. Згідно частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При вирішенні питання про розмір судових витрат, суд вважає, що всі дії, вчинені представником позивача в межах розгляду цивільної справи № 757/19322/22-ц, є правничою допомогою в розумінні вимог закону, в межах саме даної цивільної справи, витрати на професійну правничу допомогу адвоката Гавриленка Р.М. підлягають стягненню з кожного відповідача на користь позивача у розмірі 10 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved