Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-16 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач в період з 17.06.1970 року по 01.04.1986 року працювала робітником транспортера, машиністом конвеєру, машиністом магнітних сепараторів збагачувальної фабрики в підприємстві відповідача. В період роботи, 22 березня 1973 року з нею стався нещасний випадок, за фактом якого було складено Акт за ф. Н-1. Внаслідок нещасного випадку вона отримала травму колінного суглобу правої ноги. Нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. Первинним оглядом МСЕК у 1994 році позивачу було встановлено втрату професійної працездатності 20 % без встановлення інвалідності. При повторному огляді МСЕК у серпні 2014 року позивачу встановлено третю групу інвалідності безстроково. У зв`язку з отриманою травмою у позивача погіршилося здоров`я, була порушена нормальна життєдіяльність ще у молодому віці, і вона до цього часу відчуває постійний біль, змушена проходити лікування, відчуває дискомфорт, пригнічення фізичного та душевного стану. Вважає, що втрата здоров`я на виробництві завдає їй моральних страждань, що носять триваючий характер, тому просить суд стягнути з ПРАТ «ІНГЗК» на її користь 120 000,00 грн. в якості відшкодування спричиненої моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку при виконанні трудових обов`язків. Процесуальні дії у справі. 19.12.2022 позовна заява надійшла до суду. 20.12.2022\~позовна заява\~прийнята до\~розгляду,\~провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Заяв та клопотань від сторін не надходило. В зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] \~з 17.06.1970\~року по\~01.04.1986\~року працювала\~в ПрАТ\~«Інгулецький гірничо-збагачувальний\~комбінат» робітником\~транспортера,\~машиністом конвеєру,\~машиністом магнітних\~сепараторів збагачувальної\~фабрики,\~звільнена у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст.38 КЗпП України /а.с.7-8, зворотній бік а.с.23/. Згідно з Актом про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 від 22 березня 1973 року, що стався 22 березня 1973 року у магнітного сепаратора № 428 РЗФ Інгулецького ГЗК, [PERSON] під час розмиву приймальної коробки магнітного сепаратору користувалася драбиною, один із крючків якої був зламаний. При сході драбина похитнулася і [PERSON] впала на підлогу, травмувавши при цьому колінний суглоб правої ноги. В п.15 Акту причиною нещасного випадку зазначено «Використання непридатної до роботи драбини. Недостатня профілактична робота в зміні з попередження травматизму» /а.с.9/. Згідно з довідкою травматологічної МСЕК від 10.10.1994 року потерпілій, яка на тої час змінила прізвище на « [PERSON] », встановлено ступінь втрати професійної працездатності 20 % з 10.10.1994 року безстроково /а.с.10/. При огляді МСЕК 13.08.2014 року позивачу встановлено третю групу інвалідності з 11 серпня 2014 року безстроково. Причиною інвалідності зазначено трудове каліцтво з ураженням опорно-рухового апарату /а.с.11/. Зміст спірних правовідносин. Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини, які регулюють відшкодування моральної шкоди. Норми права, які застосовує суд та мотиви їх застосування. Статтею 3 Конституції України\~передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. За загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце (ст.58 Конституції України). Згідно зі ст.ст.440,\~440-1 ЦК УРСР\~(в\~редакції 1963\~року,\~що діяв\~на час\~виникнення спірних\~правовідносин),\~шкода,\~спричинена особі\~чи майну\~громадянина,\~підлягає відшкодуванню\~в повному\~об`ємі особою,\~яка завдала\~шкоди.\~Моральна шкода,\~заподіяна громадянину\~або організації\~діяннями іншої\~особи,\~яка порушила\~їх законні\~права,\~відшкодовується особою,\~яка заподіяла\~шкоду,\~якщо вона\~не доведе,\~що моральна\~шкода заподіяна\~не з\~її вини. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. При цьому, відповідно до\~ст.441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно зі статтею 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці: соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Статтею 6 цього Закону визначено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці (ст.13). Відповідно до\~ст.12 вказаного Закону,\~відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п.4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Висновок суду. Сам факт отримання травми внаслідок нещасного випадку на виробництві, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом встановлено, що травма, яка була отримана позивачем 22.03.1973 року, пов`язана з виробництвом, медичні документи підтверджують наявність наслідків каліцтва у позивача, у зв`язку з чим суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, оскільки внаслідок отриманої травми у достатньо молодому віці, у позивача змінився образ та якість життя, що безумовно завдає йому моральних страждань. потребує постійного прийому ліків, вжиття додаткових зусиль для покращення стану здоров`я, переносить фізичний біль, що, безумовно, спричиняє їй моральні страждання. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року\~з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Водночас, суд враховує, що позивач після отримання трудового каліцтва ще тривалий час працювала на підприємстві відповідача і відсоток втрати працездатності та групу інвалідності їй було встановлено через значний строк після травмування (втрату професійної працездатності 20 % з 10.10.1994 року; третю групу інвалідності з 11.08.2014 року), і з огляду на характер отриманої травми, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 20 000 гривень. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial