Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Виконком Центрально-Міської районної у місті ради в особі органу опіки та піклування, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30 серпня 2014 року між сторонами було зареєстровано шлюб. В період шлюбу у сторін народилися діти: донька - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] . На даний час донька разом із відповідачкою проживають за межами України, а син проживає з позивачем за адресою його фактичного місця проживання. Спільне життя з відповідачкою не склалося, оскільки, після того як відповідачка виїхала з дітьми за межі України до Німеччини у зв`язку із введенням на території України воєнного стану, стосунки ніж сторонами стали погіршуватися, вони перестали розуміти один одного в питаннях планування майбутнього спільного життя в Україні та виховання дітей. Крім того, відповідачка повідомила позивача, що вона має намір створити нову сім`ю за межами України та на даний час проживає там з іншим чоловіком. В грудні 2022 року відповідачка приїздила до України з дітьми та мала намір залишити обох дітей проживати з позивачем, проте, згодом вирішила тимчасово, забрати доньку проживати з нею до Німеччини. Син сторін залишився проживати з позивачем, та на даний час саме позивач піклується про нього. Зважаючи на ці обставини позивач вважає, що сім`ю зберегти неможливо та просить суд розірвати шлюб. Що стосується позовних вимог про визначення місця проживання малолітніх дітей сторін, то вказане питання між сторонами у добровільному порядку не вирішено, оскільки відповідачка відмовляється від будь-яких розмов що стосуються визначення місця проживання дітей, порядку їх утримання та виховання. Підставою для звернення до суду із вимогою про визначення місця проживання дітей сторін є те, що під час тимчасового повернення дружини до України влітку 2022 року, вона мала намір залишити обох дітей з позивачем, проте донька була категорично незгодна залишитися з позивачем в Україні, агресивно поводилася по відношенню до позивача, і відповідачка прийняла рішення про те, що донька тимчасово буде проживати з нею в Німеччині, а згодом повернеться до України для проживання з батьком. Адресу проживання відповідачки в Німеччині позивач не знає, оскільки його спілкування та спілкування сина сторін з відповідачкою проходить за допомогою відеозв`язку. На підтвердження зазначеного, позивачкою восени 2022 було подано до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ( справа №216/5937/22 суддя Цимбалістенко В.О.) позов про розірвання шлюбу в якому остання, крім вимоги про розірвання шлюбу, ставила вимогу про залишення спільних дітей та утриманні саме з батьком, проте ухвалою суду від 12.01.2023 позовну заяву [PERSON] було залишено без розгляду за заявою [PERSON] . Причини за яких відповідачка на тот момент відмовилася від своїх позовних вимог позивачу не відомі. У зв`язку із психологічним станом доньки сторін, яка категорично не бажала залишатися проживати разом з позивачем, а бажала мешкати разом з матір`ю, позивач також вважає, що донька повинна залишитися проживати з матір`ю, оскільки на даний час вона дуже прив`язана до неї психологічно та вирішення питання про її повернення зараз в Україну може негативно сказатися на її подальшому психологічному стані. Позивач просить суд під час вирішення питання що до місця проживання дітей, врахувати, що особисто він офіційно працевлаштований та працює на посаді водія автотранспортних засобів у ТОВ «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА ІННОВАЦІЇПРОЕКТ», має постійний заробіток, позитивно характеризуюся за місцем проживання, не зловживає спиртними напоями та наркотичними речовинами. Крім того зазначає, що його мати на даний час допомагає йому виховувати його сина та свого онука, наразі позивач став у чергу на влаштування сина у приватний дитячий садочок, увесь свій вільний час приділяє увагу розвитку та піклуванню про сина. Просить суд урахувати, що під час вирішення питання що до місця проживання дітей, мова не йде про розлучення сторін як батька та матері із їх спільними дітьми, вважає, що в майбутньому обмежень щодо спілкування між дітьми та батьками не буде, і вони з відповідачкою, як батьки своїх дітей зможуть реалізувати своє право на турботу відносно дітей та брати участь у їх вихованні. Просить суд постановити рішення, яким розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 30.08.2014 року Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 739. Визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] за його фактичним місцем проживання. Визначити місце проживання малолітньої [PERSON] [INFO] з матір`ю - [PERSON] за місцем фактичного її проживання. Сторони по справі, кожний окремо, в судове засідання не з`явилися, надали на адресу суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позивач свій позов підтримує, а відповідачка позов визнає. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Виконкому Центрально-Міської районної у місті ради в особі органу опіки та піклування Юрік М. С. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності третьої особи, предоставила суду висновок щодо можливості визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] [INFO] разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , акт обстеження умов проживання, пояснення обох сторін по справі, наданих службі у справах дітей, документи на підтвердження місця роботи та заробітної плати позивача, побутову характеристику на [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 30 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 739, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. В період шлюбу у сторін народилися діти: донька - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , батьками яких в свідоцтві про народження записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. На даний час донька разом із відповідачкою проживають за межами України, а син проживає з позивачем за адресою його фактичного проживання, що підтверджується довідкою з місця проживання від 04.01.2023 року. Сторони по справі фактично припинили підтримувати шлюбні відносини, не мешкають однією родиною, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету, обидва не бажають зберігати свій шлюб, відповідачка перебуває у нових відносинах з іншим чоловіком, з яким бажає створити шлюб на території Федеративної Республіки Німеччина. Згідно висновку засідання комісії з питань захисту прав дитини виконкому районної у місті ради ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2023 року встановлено наступне: Гр. [PERSON] та гр. [PERSON] є батьками малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . У лютому 2022 року, у зв`язку з воєнними діями на території України, гр. [PERSON] разом з малолітніми дітьми виїхала за кордон. Проте, у грудні 2022 року гр. [PERSON] передала малолітнього сина, [PERSON] , на виховання батькові, гр. [PERSON] . Гр. [PERSON] надала до служби у справах дітей виконкому районної у місті ради пояснення, що між нею та чоловіком, [PERSON] , досягнуто домовленість про визначення місця проживання дітей, а саме: малолітньої доньки - з нею, малолітнього сина - з батьком. Така домовленість не суперечить вимогам частини першої статті 160 Сімейного кодексу України, в якій зазначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Станом на 07.02.2023 гр. [PERSON] разом з малолітньою донькою, [PERSON] , проживає на території Федеративної Республіки Німеччина. Гр. [PERSON] разом з малолітнім сином, [PERSON] , проживає у будинку [ADDRESS] , в якому для дитини створені належні умови для життя, виховання і розвитку. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: approved