Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду в інтересах малолітньої [PERSON] з даним позовом, в якому посилається на те, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 12 серпня 2019 року у матері [PERSON] відібрано без позбавлення її батьківських прав малолітню дочку [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вказане рішення суду прийняте у зв`язку із асоціальною поведінкою матері, та неналежним виконанням нею батьківських обов`язків. Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 24 вересня 2019 року малолітній [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та встановлено над нею опіку та призначено опікуном тітку дитини [PERSON] . Зазначає, що на даний час матір дітей повністю самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться дітьми, їхнім станом здоров`я, навчанням. Продовжує вести асоціальний спосіб життя, зловживає алкоголем, не працює. 15 червня 2022 року комісія з питань захисту прав дитини рекомендувала виконавчому комітету міської ради затвердити висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав щодо її дочки [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету від 21 червня 2022 року № 187 затверджено висновок про доцільність позбавлення матері батьківських прав. Тому представник позивача просить позбавити відповідачку батьківських прав щодо малолітньої дочки та стягувати з неї аліменти на утримання дитини у розмірі по 2 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання представник позивача не з`явилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримала та не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, про дату, час та місце слухання справи належно повідомлялася в установленому законом порядку за вказаним у позовній заяві місцем проживання. Зважаючи на подану заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які представник позивача посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, суд дійшов наступних висновків. За приписами ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН та ратифікованою Україною 27 січня 1991 року, що є основним документом, який визначає правові стандарти у сфері захисту прав дітей, зазначено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку у атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 СК України кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків. Згідно з положенням ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В своїй Постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», № 3 від 30 березня 2007 року Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що ухилення батьків від виконання ними батьківських обов`язків має місце коли вони не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення. Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною четвертою ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 19 листопада 2013 року (а.с. 16). Відомості про батька дитини записані до актового запису про її народження відповідно до частини першої ст. 135 СК України, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батьків відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 14 квітня 2016 року № 00016551458 (а.с. 14-15). Рішенням Коломийського міькрайонного суду від 12 серпня 2019 року у відповідачки відібрано без позбавлення батьківських прав її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітню дочку [PERSON] , [INFO] (а.с. 9-12). З вказаного рішення суду вбачається, що відповідачка веде антисоціальний спосіб життя, зловживає алкоголем, не займається вихованням дітей, періодично зникає з дому, не забезпечує належне утримання та виховання дітей, перебувала на лікуванні у Івано-Франківському обласному наркологічному диспансері. Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 24 вересня 2019 року «Про надання малолітній дитині статусу дитини позбавленої батьківського піклування, встановлення опіки і призначення опікуна», малолітній [PERSON] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування, встановлено над нею опіку та призначено її опікуном [PERSON] (а.с. 13). 20 травня 2022 року опікун малолітньої [PERSON] звернулася до голови міської ради із заявою про ініціювання питання позбавлення відповідачки батьківських прав відносно малолітньої дочки, оскільки матір не відвідує дитину, не цікавиться її навчанням, станом здоров`я, продовжує вести антисоціальний спосіб життя та зловживати алкогольними напоями (а.с. 8). 21 червня 2022 року рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради № 187 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав» затверджено Висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дочки [PERSON] (а.с. 5). Згідно вказаного висновку, комісією з питань захисту прав дитини рекомендовано виконавчому комітету міської ради затвердити висновок про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дочки, у зв`язку із її самоусуненням від виховання дитини, та антисоціальним способом життя (а.с.6-7). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний та моральний розвиток. Згідно пункту 8 Порядку провадження органами опуки та піклування діяльності , пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24 вересня 2008 року № 866, якщо після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення їх батьківських прав. Однак, всупереч цьому, відповідачка злісно ухиляється від виконання обов`язків щодо виховання своєї малолітньої дочки, зовсім не дбає про її фізичний, духовний та моральний розвиток, не піклується станом здоров`я, не відвідує дитини. Продовжує вести антисоціальний спосіб життя та зловживає алкогольними напоями, протилежного судом не встановлено. На думку суду вказані обставини дають підстави вважати, що відповідачка нехтує батьківськими обов`язками щодо спілкування з дитиною, маючи для цього реальну можливість. Свідомо не бажає брати участі у її вихованні та не дбає про фізичний і духовний розвиток. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, а в даному випадку відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, жодним доступним чином не намагається підтримувати зв`язки з дитиною, хоча таку можливість має, оскільки нічим не встановлено що хтось чинить йому перешкоди в цьому. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п.п. 15,16 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"(зі змінами) позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин, зокрема ставлення батьків до дітей. При цьому враховується, що позбавлення батьківських прав можливо лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналізуючи наведене в сукупності, та беручи до уваги, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої дитини, суд погоджується із письмовим висновком служби у справах дітей Коломийської міської ради, про доцільність позбавлення її батьківських прав відносно дочки [PERSON] . Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій формі. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року зазначається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка та дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч. 2 і 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк із дня набрання законної сили рішенням суду. Суд виходячи із того, що малолітня дитина відповідачки проживає окремо від матері, має статус дитини позбавленої батьківського піклування, а відповідачка є здоровою та працездатною особою, (іншого суду не подано), позбавлення її батьківських прав відносно дочки не звільняє від обов`язку щодо утримання своєї дитини, то на думку суду може і повинна сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному представником позивача розмірі, що буде об`єктивним і справедливим. На підставі наведеного та ст. 15 ЦК України, ст.ст. 150, 164-166, 180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved