Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сихівського районного суду м.Львова з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Шевченківський ВДВС у м. Львові ЗМУМЮ (м. Львів), Четверта львівська державна нотаріальна контора в якому просить визнати недійсною відмову від права на спадщину [PERSON] у зв`язку з фіктивністю, визнати недійсним свідоцтво про права на спадщину за законом видане на ім`я [PERSON] на частку квартири недійсною та скасувати державну реєстрацію права власності на частку квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 05.11.2019 (яке набрало законної сили) у справі №464/22678/19 стягнути зі [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованість за договором позики від 07.11.2018 року у сумі 29028,71 доларів США. 31.08.2020 Сихівським районним судом м.Львова на виконання цього рішення видано виконавчий лист №464/2678/19 про стягнення з [PERSON] на мою користь 29028,71 доларів США заборгованості за договором позики від 07.11.2018. 23.04.2021 державним виконавцем на виконання рішення про стягнення боргу з [PERSON] ( боржник) на користь [PERSON] (стягувач) відкрито виконавче провадження ВП№65037477. [INFO] померла [PERSON] - мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на належну її квартиру [ADDRESS] , де і проживає боржник з сім`єю. Спадкоємцями за законом, які звернули в Четверту нотаріальну контору з заявами про прийняття спадщини були її діти: син [PERSON] та донька [PERSON] . 02.03.2021 [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини, проте після відкриття виконавчого провадження написав 21.05.2021 заяву про відмову від прийняття спадщини у користь свого сина [PERSON] .. [PERSON] також подала заяву про відмову від прийняття спадщини в користь свого племінника [PERSON] . Позивач наголосив, що на момент подачі заяви про відмову від прийняття спадщини відповідач [PERSON] іншого житла не мав, надалі залишався зареєстрований та проживає у квартирі [ADDRESS] , тому вважає таку відмову фіктивною. Ухвалою від 06.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою від 13.01.2022 витребувано в Четвертої державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 31.01.2022 на адресу суду надійшла належним чином завірена копія спадкової справи. Ухвалою від 15.06.2022 закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою від 14.11.2022 в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про зупинення провадження у справі відмовлено. У судовому засіданні позивач та його представник, позовні вимоги підтримали повністю, покликаючись на мотиви викладені в позові та просили позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] просив в задоволені позову відмовити, надав пояснення аналогічні письмовим поясненням долучених до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляд справи, про причини неявки не повідомив, не подав відзиву на позовну заяву. Заслухавши вступні слова учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо визнання відмови від прийняття спадщини фраудаторним правочином відтак ставить питання щодо скасування свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] посилалася на те, що вказана заява подана з метою уникнення цивільної відповідальності у зв`язку з відкритим виконавчого провадження №65037477 про стягнення з [PERSON] боргу в розмірі 29028, 71 доларів США по цивільній справі №464/22678/19/ Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч. 1 та ч. 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України. У постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі № 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц зроблено висновок про те, що у спорах, які виникли із договорів, укладених сторонами, які є близькими родичами, необхідно перевірити, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема, чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном. Правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Зокрема, дії спрямовані на відчуження майна, особою, яка достеменно обізнана про необхідність виконання грошового зобов`язання, заниження нею вартості майна при відчуженні, а також невжиття протягом тривалого часу до відчуження майна заходів, спрямованих на належне виконання своїх зобов`язань перед кредитором, свідчать про недобросовісність цієї особи при укладенні договору відчуження майна та про зловживання своїми правами. При цьому фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, а така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст. 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена ст. 228 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (касаційне провадження № 14-260цс19), у якому Велика Палата Верховного Суду не відступила від висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі № 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є джерелом права (ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ»), ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод підлягає застосуванню для захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною майна. Законні очікування розглядаються як елемент правової визначеності, у тому числі і тоді, коли йдеться про захист законних очікувань щодо здійснення права власності. Характеристика очікувань як легітимних поєднує в собі їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного особі суб`єктивного права, а також їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин. Пунктом 6 ст. 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частин 2- 4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Отже, цивільно-правовий договір (в тому числі односторонні правочини - заява про відмову від прийняття спадщини) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення зобов`язання зі сплати боргових зобов`язань - повернення коштів. Боржник, який вчиняє дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності після виникнення у нього зобов`язання, діє очевидно недобросовісно і зловживає правами стосовно кредитора. Водночас будь-який правочин, вчинений боржником, у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може. Таким чином, обізнаність особи про наявність позову , [PERSON] було відомо про наявність справи №465/2678/19 про стягнення з нього богу, тобто існування майнового спору на момент написання заяви про відмову від прийняття спадщини, може свідчити про наявність умислу при написанні заяви про відмову від прийняття спадщини з метою приховання майна від звернення стягнення на нього вподальшому. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 727/2525/20, від 11 листопада 2020 року у справі № 619/82/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 236/16179/18, від 14 січня 2020 року у справі № 489/5148/18. Так, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 727/2525/20 зроблено висновок про те, що при укладенні договору дарування частки квартири воля відповідачів не відповідала зовнішньому прояву та не мала на меті реального настання правових наслідків, обумовлених вказаним правочином, оскільки особа відчужила майно після пред`явлення до неї позову про стягнення заборгованості, майно відчужено на підставі безвідплатного договору близькому родичу, а також що, після відчуження спірного майна відсутнє інше майно, за рахунок якого вона може відповідати за своїм зобов`язанням перед кредитором. Судом встановлено, що 05.11.2019 по цивільній справі №465/2678/19 винесено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 29028, 71 доларів США. 23.04.2021 старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУМЮ - Рослюк Т. С. відкрито виконавче провадження. 02.03.2021р. Щерба подав до Четвертої Львівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті його матері [PERSON] . Вже після відкриття виконавчого провадження 21.05.2021р. [PERSON] подав до Четвертою львівської державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини в користь свого сина [PERSON] . Іншого рухомого чи нерухомого майна на яке могло б бути звернення стягнення державним виконавцем не виявлено. При цьому, судом встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26 червня 2021 року, квартира [ADDRESS] зареєстрована 10.06.2021, на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 3-1248 за [PERSON] . Крім того, [PERSON] зареєстрований у вказаній квартирі як до відкриття спадщини так і після оформлення свідоцтва про права на спадщину за законом на [PERSON] . Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved