Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Тепло», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про стягнення вихідної допомоги, скасування наказу. Просила стягнути з відповідача ТОВ "Нафтогаз Тепло" на користь [PERSON] вихідну допомогу у розмірі шестимісячного середнього заробітку у розмірі 517500 грн. Скасувати наказ ТОВ «Нафтогаз Тепло» від 09 жовтня 2020 року № 349-к про звільнення [PERSON] з посади головного бухгалтера з 09 жовтня 2020 року, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України. Позовні вимоги\~обґрунтовані тим,\~що позивач\~перебував у\~трудових відносинах\~з відповідачем,\~працювала на посаді головного бухгалтера, а згідно наказу директора товариства за № 329-к від 22 вересня 2020 року її звільнено з роботи 22 вересня 2020 року у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб, п.5\~ст.41 КЗпП України. В день звільнення з роботи їй була видана трудова книжка (в журналі реєстрації трудових книжок здійснено запис про видачу трудової книжки 22.09.2020 та проставлено нею підпис про отримання), однак в порушення вимог\~ст. 116 КЗпП України\~ їй не було виплачено усіх сум заробітної плати, котрі належали їй від товариства, зокрема кошти за 5 днів невикористаної щорічної відпустки та вихідна допомога у розмірі шестимісячного середнього заробітку. 31 жовтня 2020 року, на адресу позивача через Укрпошту надійшла копія наказу ТОВ «Нафтогаз Тепло» від 09 жовтня 2020 року за № 349-к про звільнення з роботи за пунктом 4 частини 1\~статті 40 КЗпП України. До копії наказу не було надано копії додатків, що слугували його прийняттю. Жодних інших копій документів чи повідомлень за період з 23.09.2020 по день звернення 29.01.2021 до суду на адресу зареєстрованого чи фактичного місця проживання позивача від відповідача не надходило. Крім того, з 01 жовтня 2020 року [PERSON] працює головним бухгалтером Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (наказ №471-к від 30.09.2020). Наказ директора товариства за № 329-к від 22 вересня 2020 року, яким її звільнено з роботи 22 вересня 2020 року у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб, п.5\~ст.41 КЗпП України є чинним та ніким не скасовано. Відповідно до п.5 ст.44 КЗпП України у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, посадові особі виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.Оскільки відповідач не виплачує зазначену суму заборгованості із заробітної плати, вважає, що така заборгованість має бути стягнута з нього рішенням суду. З моменту припинення трудових відносин із підприємством по дату звернення до суду із цим позовом, відповідачем не було виплачено всіх сум, що належали позивачу на день звільнення, зокрема і вихідної допомоги при звільненні у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю, що є порушенням чинного законодавства, зокрема ст. 116 КЗпП України. З огляду на те, що відповідачем не надано інформації про розмір вихідної допомоги, однак надано довідку від 09.06.2021 №21, тому, враховуючи ст. 44 КЗпП України, позивач надає розрахунок вихідної допомоги. Оскільки відповідачем сума боргу з вихідної допомоги не виплачена добровільно, то вважає, що вона підлягає стягненню на підставі рішення суду. У день звільнення відповідач суму вихідної допомоги при звільненні у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю не виплатив. Ухвалою суду від 03.02.2021 відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. \~ \~ \~ \~Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, оскільки він є необґрунтованим та безпідставним. Вказує, що 22.09.2020 [PERSON] було підписано від імені Директора ТОВ «Нафтогаз Тепло» Наказ №329-к про припинення повноважень [PERSON] , як головного бухгалтера, а також доручено [PERSON] , як головному бухгалтеру здійснити виплату шести окладів. Інвентаризаційна комісія ТОВ "Нафтогаз Тепло" виявила оригінал наказу від 22.09.2020 № 329-к про звільнення. З огляду на зазначене, наказом від 23.09.2020 № 336-к Товариство скасувало наказ від 22.09.2020 № 329-к про звільнення [PERSON] .\~ З метою з`ясування ситуації, Товариство зверталося до позивача щодо можливих причин видачі наказу від 22.09.2020 № 329-к про звільнення, проте жодного разу не отримало відповіді, а усі листи поверталися за закінченням строку зберігання. Позивач на роботі так і не з"явилася, а відсутність на роботі з 23.09.2020 по 29.09.2020 була зафіксована відповідними актами. Після отримання згоди від Первинної профспілкової організації Укрнафтогазпрофспілки у ТОВ "Нафтогаз Тепло" [PERSON] була звільнена. Крім того вказують, що позов поданий з пропуском строку звернення до суду, оскільки позивач отримала трудову книжку 22.09.2020, останнім днем для звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору у справі про звільнення є 22.12.2020 (включно), а з 23.12.2020 строк звернення до суду є пропущеним. \~ \~ \~ \~В судовому\~засіданні 06.09.2021 представник\~позивача позовні\~вимоги підтримала\~в повному\~обсязі з\~підстав та\~мотивів,\~які наведені\~у позовній\~заяві,\~ з урахуванням заяви від 12.08.2021 просила позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити, з підстав наведених у відзиві на позов. А також підтримав заяву про застосування строку позовної давності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно. Суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено,\~що [PERSON] працювала в ТОВ «Нафтогаз Тепло» на посаді головного бухгалтера, та згідно наказу директора товариства №329-к від 22.09.2020р. її було звільнено з роботи 22.09.2020 року у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб, п.5\~ст. 41 КЗпП України(а.с.10,11) У день звільнення з роботи [PERSON] під особистий підпис отримала у роботодавця свою трудову книжку, що підтверджується записом у оглянутій судом копії книги обліку руху трудових книжок вкладишів до них,у п.36. міститься запис з якого вбачається, що 18.05.2020 року від [PERSON] було прийнято трудову книжку у зв`язку з прийняттям на роботу, повернуто під особистий підпис позивачки відповідно до наказу № 329-к від 22.09.2020 року (а.с.165-166) \~ \~ \~ \~Згідно наказу №471-к від 30.09.2020 [PERSON] призначено головним бухгалтером Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» з 01 жовтня 2020 року. (а.с.10) \~ \~ \~ \~Відповідно до пункту першого абзацу другого наказу ТОВ «Нафтогаз Тепло» від 23.09.2020р. № 336-к про скасування наказів, наказ № 329 від 22.09.2020 про звільнення [PERSON] у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб, п.5\~ст. 41 КЗпП України скасовано.(а.с.169) \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. \~ \~ \~ \~Рішенням Рівненського міського суду від 16.05.2022 року у справі №569/22636/21, яке залишене без зміни постановою Рівненського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року, позов [PERSON] задоволено частково. Визнано частково незаконним та скасувано частково наказ ТОВ «Нафтогаз Тепло» від 23 вересня 2020 року № 336-к «Про скасування наказів» в частині що стосується [PERSON] , а саме: Скасувано у п.1 абзац 2\~наказ «Нафтогаз Тепло» від 22 вересня 2020 № 329-к «Про звільнення [PERSON] головного бухгалтера ТОВ «Нафтогаз Тепло». Виключити з п.2 [PERSON] . Зі змісту п.4 наказу виключити « [PERSON] головному бухгалтеру ТОВ «Нафтогаз Тепло». \~ \~ \~ \~Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною шостою статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Статтею 23 Загальної декларації з прав людини передбачено, що кожна людина має право на працю,\~на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Підставою для видання наказу буде трудовий договір, укладений у письмовій формі, або заява працівника про прийняття на роботу з відповідною резолюцією керівника організації. Працівник повинен бути ознайомлений з наказом під підпис. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівників на роботу. (ч.3\~ст. 24 КЗпП). З аналізу вказаних норм, убачається, що продовження виконання трудових обов`язків працівником після звільнення його з посади можливе лише\~за його бажанням, а не з ініціативи роботодавця. Убачається, що трудові відносини між сторонами закінчились 22 вересня 2020 року після закінчення робочого часу. Позивач погодилась із наказом про її звільнення за п.5\~ст.41 КЗпП, із будь-якою заявою про відновлення її трудових прав до відповідача не зверталася. Наказ директора товариства за № 329-к від 22 вересня 2020 року, яким позивача звільнено з роботи 22 вересня 2020 року, у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб, п.5\~ст.41\~КЗпП України є чинним. Чинне законодавство не передбачає можливості роботодавця зобов`язати працівника, поза його волею, приступити до виконання трудових обов`язків після припинення з ним трудових відносин. Оскільки позивач не висловила своє бажання продовжувати трудові відносини із відповідачем після припинення трудових відносин, тому наявні підстави для скасування наказу №349-к від 09.10.2020 року про звільнення [PERSON] , згідно з пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України. \~ \~ \~ \~Щодо вихідної допомоги суд зазначає наступне. Стаття 44 КЗпП України\~не містить поняття вихідної допомоги, але вказує на випадки її виплати. Аналіз змісту цієї норми свідчить, що вихідна допомога є одноразовою виплатою, яка виплачується роботодавцем працівнику у встановлених законодавством випадках при припиненні трудового договору (контракту). За цією статтею у разі припинення повноважень посадових осіб з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої\~статті 41 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Тобто ця норма для зазначеного випадку припинення трудового договору встановлює мінімальний розмір вихідної допомоги і допускає можливість цієї виплати у більшому розмірі. \~ \~ \~ \~З огляду на встановлені обставини справи, трудові відносини [PERSON] , припинені з підстав п. 5 ч. 1\~ст. 41 КЗпП України, тому при припиненні трудового договору з підстав, зазначених пункті 5 частини першої статті 41 працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Крім того, згідно пункту другого Наказу №329-к від 22 вересня 2020 року роботодавець зобов"язався виплатити позивачу вихідну допомогу у розмірі шестимісячного середнього заробітку. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У статті 116 КЗпП України зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Встановлено, що при звільненні [PERSON] роботодавець повинен був провести з нею повний розрахунок, що не було зроблено й про що фактично не заперечує сам відповідач.\~\~ Згідно наданого позивачем розрахунку стягненню підлягає вихідна допомога у розмірі 517500 грн. Розрахунок суми вихідної допомоги відповідачем не спростовується. Проаналізувавши обставини справи, дослідивши докази, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вихідна допомога у розмірі 517500 грн. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Щодо пропуску [PERSON] строку звернення до суду слід зазначити наступне. Позивач вказує, що 31.10.2021 року вона дізналася про наявність оскаржуваного наказу №349-к від 09.10.2020 року,\~з позовними вимогами щодо оскарження наказу №349-к\~від 09.10.2020\~року про звільнення з роботи за п.4\~ст.40\~КЗПП України, позивач звернулася до суду 29.01.2021 року. А згідно з положенням ч. 2 ст. 233 КЗпП України в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат. Статтею 233 КЗпП України\~передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів. Так, у частині першій зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Разом з тим, у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Виходячи зі змісту частини другої\~статті 233 КЗпП України\~в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року № 6-1395цс16. З огляду на вказане, посилання відповідача, щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, як підстав для відмови в задоволенні оскаржуваних позовних вимог, є помилковими, оскільки вимога про стягнення вихідної допомоги при звільненні відноситься до вимог щодо порушення законодавства про оплату праці та відповідно до частини другої\~статті 233 КЗпП України\~не обмежуються будь-яким строком звернення працівника до суду. У зв`язку\~з тим,\~що повний\~розрахунок з\~позивачем не\~проведений,\~строк звернення\~до суду,\~визначений ст.233 КЗпП України, позивачем не пропущений. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 6083,00 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved