Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивачач посилається на те, що [PERSON] на даний час зареєстрований та проживає в [ADDRESS] . Вказана квартира належить позивачу на праві приватної власності. В квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , власник, [INFO] , зареєстрований з 07.01.1989 року; [PERSON] , дружина, [INFO] , зареєстрована з 07.01. 1989 року; [PERSON] , син, [INFO] , зареєстрований з 07.01.1989 року; [PERSON] , колишня дружина сина, [INFO] , зареєстрована з 14.03.1997 року; [PERSON] , онук, [INFO] , зареєстрований з 29.12.1997 року. Зазначає про те, що, колишня дружина сина - [PERSON] не проживає в житловому приміщенні понад три роки, а саме з липня 2018 року.У липні 2018 року син позивача та колишня невістка припинили фактичні шлюбні стосунки і з того часу не проживають разом. 21 грудня 2020 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області шлюб між ними було розірвано.Відповідач також не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має. Виписуватись з будинку відповідачка не бажає, на телефонні дзвінки не відповідає. Таким чином, позивач вважає, що факт реєстрації відповідачки у квартирі позивача порушує його права на вільне розпорядження і користування майном, позивач позбавлений можливості оформити належним чином частину будинку та землю біля будинку, а також не може оформити субсидію, оскільки являється інвалідом 1-ої групи. Враховуючи викладене, просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги просить задовольнити. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач по справі в судове засідання не з`явилась про місце, дату та час судового розгляду справи повідомлялась належним чином, що стверджується зворотніми повідомленнями про отримання судової кореспонденції. Крім того, представник відповідача з матеріалми справи знайомився. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористалась своїм правом та не направила суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Інших клопотань від сторін до суду не надходило. У зв`язку з чим, суд, згідно вимогам частини 4 статті 223 та статей 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною 8 статті 178, статтею 181 ЦПК України. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] є власником частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане на підставі рішення №576 від 09.12.1985 року, акту приймання будинку від 15.11.1985 року, дата реєстрації 01.10.1986 року. Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Управлінням «Центр надання адміністративних послуг у місті Ірпінь» Ірпінської міської ради від 09.07.2021 №3291, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , власник, [INFO] , зареєстрований з 07.01.1989 року; [PERSON] , дружина, [INFO] , зареєстрована з 07.01. 1989 року; [PERSON] , син, [INFO] , зареєстрований з 07.01.1989 року; [PERSON] , колишня дружина сина, [INFO] , зареєстрована з 14.03.1997 року; [PERSON] , онук, [INFO] , зареєстрований з 29.12.1997 року. [PERSON] - колишня дружина [PERSON] . Шлюб між ними розірвано рішенням Ірпінського міського суду Київської області по справі № 367/5719/18 від 21.12.2020. [PERSON] не проживає в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] з 12 липня 2018 року, що підтверджується Актами депутата від 02.03.2020 року та від 22 червня 2021 року. Матеріальних витрат на утримання частини житлового будинку не несе. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в наслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказаним право обґрунтовано скористався позивач. Крім того, відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Відповідно до правових висновків Верховного суду України (постанова ВСУ від 16.11.2016р. справа № 6ц-709ці-16) власник житла усуває перешкоди, що чиняться зареєстрованою особою, в користуванні належним йому житлом, шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого житла. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя» (зі змінами та доповненнями) передбачено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Враховуючи вище наведені норми законодавства та конкретні обставини справи, а саме те, що відповідачка в квартирі, яка належить на праві приватної власності позивачу не проживає понад встановлений законодавством строк, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі у розмірі 568,00 грн.

Outcome: approved