Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

[PERSON] звернувсь до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на його користь на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000 (три тисячі) грн., щомісяця, на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з подальшою індексацією аліментів, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дітей. Свої вимоги мотивує тим, що позивач перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] . [INFO] у останніх народився син [PERSON] (свідоцтво про народженая серія [NUMBER] від 27.11.2014 року). 23.10.2015 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів ци\-вільного стану Козелецького районного управління юстиції у Чернігівській області складено відповідний актовий запис № 119. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 23.10.2015 року. [INFO] у позивача та відповідача народився син [PERSON] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 10.09.2021 року). Всі вони разом проживали у будинку батьків позивача в [ADDRESS] . Проблеми в сім`ї почалися з того, що відповідачка періодично кудись зникала на певний час, вперше це сталося, коли [PERSON] було чотири місяці, її не було 4 дні. За весь пері\-од спільного проживання відповідач покидала сім`ю, в тому числі дітей, 6 разів. Востаннє відповідач зникла 27.01.2021 року і з того часу з позивачем та дітьми не проживає. Утриманням, навчанням, вихованням, дозвіллям, розвитком дітей, піклуванням про їх здоров`я займається позивач, також доглядати за дітьми позивачу допомагають мати та сестра позивача. При цьому позивач стверджує, що перешкод у спілкуванні, проживанні з дітьми, матері дітей ні\-хто не чинить. Це її свідомий вибір. Вона тривалий час не бачила дітей, не спілкувалась з ни\-ми, не надавала коштів на їх харчування, одяг, взуття, засоби гігієни, лікування, не проявляє до них материнської уваги та турботи, не створює належних умов для їх розвитку, навчання, виховання. Таким чином, поведінка [PERSON] свідчить про її свідоме нехтува\-ння батьківськими обов`язками та про ухилення від їх виконання. Останнє полягає в тому, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх виховання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лі\-кування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в достатньому обсязі; не надає дітям доступу до культурних та інших ду\-ховних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. В даній ситуації важливим є те, що позбавлення батьківських прав [PERSON] не призведе до відібрання дітей у матері, оскільки вона з ними не проживає протягом тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення матері зі своїми дітьми. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між нею та дітьми. Водночас, виходячи з якнайкращих інтересів дітей, позбавлення батьківських прав бу\-де сприяти інтересам дітей і в подальшому зможе гарантувати повну та ефективну реалізацію її прав. Також, позивач вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав не суперечитиме інтересам дітей, оскільки відсутність будь-якої участі матері у їх житті є фактором, що травмує дитячу психіку, а збереження материнства може привести до одержання відповідачем в майбутньому майнових та особистих немайнових прав, заснованих на спорідненості з дітьми, що, врахову\-ючи ухилення її від виконання батьківських обов`язків, призведе до порушення прав та ін\-тересів дітей. Крім того, враховуючи те, що відповідач перебуває у працездатному віці, не є особою з інвалі\-дністю, відомості про її працевлаштування не відомі, інших дітей, непрацездатних батьків на утриманні не має, необхідно визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі 3000 грн., щомісячно, на кожну дитину. Беручи до уваги інтереси та потреби дітей (харчування, одяг, взуття, засоби гігієни, медична допомога, розвиток, дозвілля) розмір аліментів, визначений позивачем у твердій грошовій сумі, є достатнім та забезпечить гармонійний розвиток дітей. Позивач в судове засідання не з`явивсь, на електронну адресу суду надійшла заява в якій останній просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного вирішення справи. Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов та клопотань про відкладення розгляду справ від останньої до суду не надходило. В судові засідання викликалася шляхом надіслання повісток про виклик до суду, судові повістки зі зворотними поштовими повідомленнями повернулись до суду з відмітками Укрпошти - «адресат відсутній за вказаною адресою». До того ж у судові засідання гр. [PERSON] , також викликалася шляхом розміщення відповідних оголошень на офіційному веб-сайті «Судова влада України». Крім того, інформація щодо даної справи, у тому числі про дату, час і місце її розгляду, розміщена на офіційному веб-сайті «Судова влада України». Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених вище обставин, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 27.11.2014 року [PERSON] народився [INFO] , в графі мати зазначена [PERSON] , а в графі батько - [PERSON] (а.с. 13). Як вбачається з свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] виданого 23.10.2015 року, 23.10.2015 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів ци\-вільного стану Козелецького районного управління юстиції у Чернігівській області складено відповідний актовий запис № 119. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON] (а.с. 15). Згідно повторного свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 10.09.2021 року, [PERSON] народився [INFO] , в графі мати зазначена [PERSON] , а в графі батько - [PERSON] (а.с. 14). Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 07.06.2022 року позов [PERSON] про розірвання шлюбу був задоволений. Шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано (а.с. 16). З довідки Козелецького закладу дошкільної освіти №05 від 04 липня 2022 року видно, що [PERSON] сам займається вихованням свого сина - [PERSON] , вихованця групи «Веселка» Козелецького закладу дошкільної освіти комбінованого типу №1 Козелецької селищної ради Чернігівської області. Мати не цікавиться навчанням та вихованням дитини, на батьківські збори не з`являється, не бере участь в проведенні ремонту групи, у показових виховних заходах (а.с. 22). Відповідно до довідки Козелецької гімназії №1 №47 від 27 червня 2022 року, [PERSON] сам займається вихованням свого сина - [PERSON] , учня 3-Б класу, Козелецької гімназії №1 Козелецької селищної ради Чернігівської області. Мати не цікавиться навчанням та вихованням дитини, на класні батьківські збори не з`являється, не бере участь у проведенні ремонту класної кімнати, у показових виховних заходах (а.с. 23). Згідно довідки КНП «Козелецький центр первинної медико-санітарної допомоги Козелецької селищної ради» від 05.08.2022 року, [PERSON] , 1988 року народження, мати [PERSON] , 2018 року народження, та [PERSON] , 2014 року народження в Козелецький РЦПМСД з дітьми не зверталася, на вакцинацію не приводила. Дітьми опікується батько та бабуся (а.с. 24). Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 05 липня 2022 року за адресою: [ADDRESS] , створені належні умови для проживання, виховання та розвитку малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Мати дітей [PERSON] , [INFO] , з дітьми не проживає з 27.01.2021 року (а.с. 21). Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов від 24 лютого 2021 року на час обстеження мати дітей [PERSON] відсутня. Зі слів бабусі [PERSON] , батька дітей [PERSON] , мати залишила дітей 27.01.2021 року, дітьми не цікавиться, не телефонує, не утримує дітей матеріально, не займається їх вихованням. Протягом останнього року зі слів бабусі [PERSON] мати [PERSON] систематично залишала дітей. Вихованням та доглядом за дітьми займається бабуся дітей [PERSON] . Діти мають окремі спальні місця, є шафа для одягу, стіл для занять. [PERSON] та [PERSON] забезпечені продуктами харчування, одягом, взуттям, предметами гігієни, мають доглянутий вигляд. Таким чином, для малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , створені належні умови для проживання, виховання та розвитку. Питання про стан виконання батьківських обов`язків розглянути на засіданні комісії з питань захисту прав дитини (а.с 20). Наведе свідчить, що відповідач у порушення ст. 150, 155, 180 СК України ухиляється від виконання обов`язків матері по вихованню та утриманню своїх дітей, зокрема: утримувати дітей до досягнення ними повноліття, виховувати дітей, піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний і моральний розвиток, забезпечення здобуття дітьми освіти. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164, ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно Висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Козелецької селищної ради розглянуто заяву [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки Російської Федерації [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також розглянуто матеріали, надані Берлозівським старостинським округом Козелецької селищної ради, Козелецьким закладом дошкільної освіти № 1, Козелецькою гімназією № 1, про невиконання батьківських обов`язків [PERSON] . [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , є матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Діти виховуються в сім`ї батька [PERSON] , [INFO] , та проживають за адресою: [ADDRESS] . За дітьми також доглядає бабуся [PERSON] . Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150, ст. 164 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків. Виходячи із вищевикладеного, з метою захисту прав та інтересів дітей, орган опіки та піклування Козелецької селищної ради визнає за доцільне позбавлення батьківських прав громадянки Російської Федерації [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). Рішенням Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області №536-34/VIII від 19 липня 2022 року, про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] вирішено: затвердити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки Російської Федерації [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Контроль за виконання цього рішення покласти на заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів ради Золотаревську О.О. (а.с 17). Згідно з ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 Сімейного Кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР №798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст. 152 Сімейного Кодексу України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 4 ст. 155 Сімейного Кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви … про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. Позбавлення батьківських прав, відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідач вихованням та утриманням дітей не займається, не цікавиться станом їх здоров`я, фізичним, моральним та духовним розвитком, фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Вихованням та утриманням дітей займається позивач, що підтверджено матеріалами справи. За встановлених обставин, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, суд вважає за доцільне позбавити її батьківських прав відносно малолітніх дітей. Крім того, одночасно, підлягає вирішенню заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічні положення містяться і в ст. 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Зі змісту вказаної норми вбачається, що аліменти на дитину можуть бути присуджені одному з батьків або іншим законним представникам дитини, з якими вона проживає. Згідно з ч. 1, 2 ст. 242 Цивільного кодексу України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. При цьому, ч. 2 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, стан здоров`я та матеріальне становище дітей, і вважає за необхідне, відповідно до ст. 182, 183 Сімейного кодексу України, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей задовольнити. Так, факт тривалого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, щодо утримання та виховання неповнолітніх дітей підтверджується належними та допустимими доказами, що безпосередньо досліджені у судовому засіданні і які дають суду підстави зробити висновок, що [PERSON] являючись матір`ю неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по їх вихованню та утриманню, що відповідно до вимог ст. 164, 180-183 СК України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення з останньої аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп., щомісяця, на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з подальшою індексацією аліментів, починаючи з 08 серпня 2022 року і до повноліття дітей. Крім того, суд визнає необхідним застосувати п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved