Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

У січні 2022 року представник позивача адвокат Яцун Володимир Михайлович, діючи від імені та представляючи інтереси позивача [PERSON] , звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається із права на земельну частку (пай) розміром 5,75 умовних кадастрових гектарів із земель, які перебували в колективній власності колишнього КСП ім. Стратілата, які розташовані на території Мринської сільської ради Ніжинського району (раніше Селищанської сільської ради Носівського району) Чернігівської області, що належало померлому на підставі сертифіката про право на земельну частку (пай) серія ЧН № 054842, виданого 20 січня 1998 року Носівською РДА Чернігівської області, який 20 січня 1998 року зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 342. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла як спадкоємець першої черги за законом відповідно до ст. 549 ЦК УРСР його дочка [PERSON] , подавши до Носівської районної нотаріальної контори у встановлений законодавством строк заяву про прийняття спадщини. Інші спадкоємці, які б претендували на спадщину, відсутні. У липні 2021 року представник позивача звертався до Носівської районної державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав після померлого. Нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у зв`язку з тим, що відсутні документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме: оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай), та документи, які б підтверджували родинні відносини з померлим. У зв`язку з тим, що батько позивача в її свідоцтві про народження записаний зі слів матері, без зазначення його прізвища й по батькові, позивачеві в судовому порядку необхідно встановити факт, що [PERSON] є її батьком. Сертифікат про право на земельну частку (пай) серії ЧН № 054842 не зберігся. Тому представник позивача просив судовим рішенням: - встановити факт батьківства, а саме, що [PERSON] , який помер [INFO] , був батьком [PERSON] , [INFO] ; - визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) розміром 5,75 умовних кадастрових гектарів із земель, які перебували в колективній власності колишнього КСП ім. Стратілата на території Мринської сільської ради Ніжинського району (раніше Селищанської сільської ради Носівського району) Чернігівської області, що на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 054842 належало [PERSON] , який помер [INFO] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою судді від 12 січня 2022 року у справі було відкрито позовне провадження, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 23 березня 2022 року. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України уведено воєнний стан. Відповідно до розпорядження №2/0/9-22 від 08 березня 2022 року голови Верховного Суду В. Князєва про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану було змінено територіальну підсудність судових справ Носівського районного суду Чернігівської області, яку відновлено розпорядженням голови Верховного Суду від 04 травня 2022 року № 27/0/9-22. Судове засідання по справі було призначено на 25 липня 2022 року. Ухвалою суду від 25 липня 2022 року відкладено підготовче судове засідання у справі до 02 листопада 2022 року у зв`язку з неявкою в судове засідання позивача та представника позивача, про яких були відсутні відомості про вручення їм повідомлень про дату, час та місце судового засідання. Протокольною ухвалою суду від 02 листопада 2022 року підготовче судове засідання у справі було відкладено до 30 січня 2023 року за клопотанням представника позивача Яцуна В.М. 30 січня 2023 року представником позивача подано до суду заяву про відмову від частини позовних вимог, у якій він просить прийняти відмову [PERSON] від позову в частині позовних вимог про встановлення факту батьківства. Ухвалою суду від 30 січня 2023 року заяву представника позивача [PERSON] Яцуна В.М. про відмову від частини позовних вимог задоволено, прийнято відмову позивача [PERSON] від позову до Мринської сільської ради Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Носівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у частині позовних вимог про встановлення факту батьківства, закрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до Мринської об`єднаної територіальної громади в особі Мринської сільської ради Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Носівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про встановлення факту батьківства та визнання права на спадкове майно в частині позовних вимог про встановлення факту батьківства. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, у своїй заяві від 30 січня 2023 року представник позивача Яцун В.М. також указав, що він підтримує позовну вимогу про визнання за [PERSON] права на земельну частку (пай), просить її задовольнити та розглянути справу за відсутності позивача та представника позивача. Представник відповідача Мринської об`єднаної територіальної громади в особі Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області в судове засідання не з`явився, але до початку підготовчого судового засідання направив до суду заяву, у якій указав, що відповідач не заперечує проти позову та просить справу розглянути без участі представника відповідача. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, третю особу було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомлено. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд проводить судове засідання за відсутності учасників справи та вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст. 12 ЦПК України. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. ст. 77-78 ЦПК України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя набув право на земельну частку (пай) розміром 5,75 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП ім. Стратілата на території Мринської сільської ради Ніжинського району (раніше Селищанської сільської ради Носівського району) Чернігівської області. На його ім`я було виписано та видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 054842, який зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 342 від 20 січня 1998 року. Вартість земельних ділянок відповідно до даного сертифіката становить 104740,07 грн. Правовстановлюючі документи на вказані земельні ділянки на ім`я [PERSON] до 01 січня 2013 року не реєструвалися. Ці обставини підтверджуються копією повідомлення відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 29-25-0.32-251/112-21 від 04 червня 2021 року (а. с. 8). Судом установлено, що оригінал вищевказаного сертифіката на право земельну частку (пай) втрачено, що підтверджується оголошенням в місцевій газеті «Носівські вісті» від 22 липня 2021 року (а. с. 9). [INFO] в с. Селище Носівського району Чернігівської області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 5). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до довідки № 03-08/292, виданої 09 червня 2021 р. Мринською сільською радою Носівського району Чернігівської області, батько [PERSON] . [PERSON] на день смерті був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] один (а. с. 6). У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 19 січня 2022 року (а. с. 29), а тому спадкоємство після його смерті здійснюється за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), той з подружжя, який його пережив, і батьки (усиновителі) померлого. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2022 року, яке набрало законної сили 13 січня 2023 року, встановлено факт визнання батьківства, а саме, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] (а. с. 57-59). Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що до майна померлого [PERSON] . Носівською районною державною нотаріальною контрою заведена спадкова справа за № 324/2002, що підтверджується повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області № 340/01-17 від 19 січня 2022 року (а. с. 32). Згідно з копією спадкової справи до майна померлого [PERSON] . [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємець за законом, подавши до нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Судом установлено, що позивач в особі свого представника зверталася до Носівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) площею 5,75 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП ім. Стратілата в адміністративних межах Мринської сільської ради (раніше Селищанської сільської ради Носівського району) Чернігівської області, що належало [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ЧН № 054842, виданого 20 січня 1998 року. Однак, державний нотаріус Носівської районної державної нотаріальної контори Перев`язко Л.М. відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю оригінала правовстановлюючого документа на вищевказане майно, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 829/02-31 від 30 липня 2021 року (а. с. 10). У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до ч. 6 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно з п. п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України громадянам-власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Видача дубліката чи повторного сертифіката на право на земельну частку (пай) законодавством не передбачена. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, ураховуючи вищевикладені правові норми, суд робить висновок, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір за позовну вимогу про визнання права на земельну частку (пай) у сумі 1047,40 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 4). Ураховуючи, що заява представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову за позовну вимогу про визнання права на земельну частку (пай).

Outcome: approved