Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

[PERSON] (позивач за первісним позовом) звернулася до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] (відповідач за первісним позовом) про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29.10.1994 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, під час шлюбу у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Донька постійно мешкає з позивачкою. Дзержинським районним судом м. Харкова ухвалено рішення про стягнення з відповідача, починаючи з 23.02.2015, на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 900,00 грн.. З часу ухвалення рішення витрати на утримання доньки значно зросли, у зв`язку з чим просить суд збільшити розмір аліментів до 2800,00 грн. На підставі ухвали Шевченківського районного суду Харківської області від 28.09.2020 справа передана за підсудністю для розгляду Дзержинському районному суду м. Харкова. 27.10.2020 року ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Штих Т. В. прийнято до розгляду цивільну справу №637/862/20 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження. 02.02.2021 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова задоволено заяву [PERSON] про відвід судді Штих Т. В.. 04.02.2021 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи визначено суддю Щепіхіну В. В., яка 08.02.2021 року прийняла до свого провадження цивільну справу №637/862/20. Відповідач [PERSON] 02.04.2021 в заперечення проти позову надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та задовольнити зустрічну позовну заяву. Так, відповідач [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] , в якій просив змінити місце проживання дитини та визначити місце проживання дитини разом з батьком - [PERSON] , у зв`язку з чим припинити стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] .. В обгрунтування зустрічного позову відповідач за первісним позовом послався на те, що з 2012 року, коли подружжя почало проживати окремо, він продовжував допомагати [PERSON] матеріально та приймав участь у вихованні доньок (у відповідача є ще дві повнолітні доньки), цікавився їх життям та розвитком, приймав активну участь у їх вихованні, піклуванні, лікуванні та підтриманні стану здоров`я. [PERSON] перешкоджала спілкуванню відповідача з дітьми, тому в судовому порядку був встановлений порядок виховання дитини, [PERSON] . Проте, з початку літа 2019 року [PERSON] почала знову перешкоджати [PERSON] у зустрічах з дитиною. На думку позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним позовом) [PERSON] не приділяє належної уваги вихованню дитини, створює усілякі перешкоди у спілкуванні з батьком та місце проживання дитини з матір`ю (яке визначено рішенням суду) не відповідає необхідним умовам для проживання та гармонійного розвитку дитини. Ухвалою від 19.05.2021 прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та припинення стягнення аліментів до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Цією ж ухвалою залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради. 07.05.2021 позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом) [PERSON] подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вона просить суд відмовити у задоволенні зустрічних позовних заяв [PERSON] в повному обсязі. Посилається на те, що жодних перешкод у спілкуванні з дитиною вона чинила, місце проживання батька дитини не відповідає належним умовам для проживання дівчинки, відповідачем не надано жодного доказу в підтвердження його спроможності матеріально утримувати дитину (враховуючи, в тому числі, велику заборгованість по сплаті аліментів), а подання вказаного позову свідчить лише про бажання [PERSON] вирішити свої фінансові проблеми. Також, позивач за первісним позовом [PERSON] надала відповідь на відзив за первісним позовом, в якій зазначила, що з 23.02.2015 фінансування своєї дитини [PERSON] з боку відповідача носило періодичний та одиничний характер, у зв`язку з чим позивач вимушена була звернутись до суду для стягнення аліментів в примусовому порядку. На теперішній час розмір аліментів значно менший, ніж мінімально гарантований розмір аліментів на одну дитину відповідного віку. Враховуючи мінімально рекомендований розмір аліментів на дітей у віці від 6 до 18 років, вважає, що сума аліментів у розмірі 2800 грн. є необхідною для забезпечення нормального рівня життя доньки з урахуванням її хронічних захворювань. Позивач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Зустрічний позов просила суд залишити без розгляду у зв`язку з тим, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] не з`являється до суду та не підтримує його. Відповідач за первісним позовом [PERSON] відповідно до ст.128 ЦПК України належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. В судові засідання не з`явився, про наявність поважних причин своєї неявки відповідно до вимог ч.3 ст.131 ЦПК України суд не повідомив, заяви про відкладення судового засідання або про розгляд справи без участі відповідач не надав. Третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не направила до суду представника, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без участі представника третьої особи. Крім того, третьою особою до суду надані пояснення по справі. З приводу вирішення зустрічного позову суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України). При цьому суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади. У рішенні Європейського Суду від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони вживають заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Рішенням Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання. Позивач за зустрічним позовом (відповідач [PERSON] ) жодного разу не з`явився в судове засідання. Він та його представник були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Про поважність причин своєї неявки у судові засідання, призначені на 13.10.2021, 30.11.2021, 01.02.2021, 25.08.2022, 24.10.2022, 01.12.2022 та 31.01.2023, відповідно до вимог ч.3 ст.131 ЦПК України [PERSON] та його представник суду не повідомили, заяви про зміну місця проживання, про відкладення судового засідання або про розгляд справи без участі [PERSON] та його представника останні не надали. З пояснень третьої особи, яка була залучена для вирішення спору за зустрічним позовом [PERSON] , вбачається, що останній запрошувався на співбесіду до Департаменту служб у справах дітей, однак не з`явився, необхідні документи не надав, тому відсутня можливість підготувати об`єктивний висновок органу опіки та піклування у справі. Матеріали цивільної справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили про поважність причин неявки відповідача до суду та до органу опіки та піклування для проведення обстеження умов проживання [PERSON] представниками відповідного органу. За таких обставин розгляд справи неодноразово відкладався. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи. Беручи до уваги, що відповідні обставини позову про визначення місця проживання дитини з батьком потребують особистих пояснень позивача, його неяка в судові засідання без поважних причин перешкоджає повно, всебічно та в розумні строки розглянути цивільну справу, позивач за зустрічним позовом не повідомив про причини неявки, суд залишає відповідну зустрічну позовну заяву без розгляду та розглядає справу за первісним позовом. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав. Згідно з копією рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.08.2014 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 29.10.1994 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №596. Під час шлюбу народилась дитина [PERSON] , [INFO] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 07.08.2009 року зроблено відповідний актовий запис №3636. Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . 22.09.2015 року рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визначення місця проживання доньки. Визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] .. Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішення суду від 22.09.2015 станом на час вирішення первісного позову не скасовано та набрало законної сили, отже, обставини проживання доньки [PERSON] разом з матір`ю є встановленими та не підлягають доказуванню. З копії постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 15.09.2020 року №50226295 вбачається, що на примусовому виконанні в Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває виконавчий лист №638/2384/15ц, виданий 09.02.2016 року Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в твердій грошовій сумі на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] по 900,00 грн. на утримання кожної дитини до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 23.02.2015 року. В ході проведення виконавчих дій встановлено, що [PERSON] отримує дохід в ТОВ «Торговельно-промислова фірма БЕКАР ЛТД». Станом на 01.04.2021 розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів складав 59187,94 грн., яка на теперішній час не погашена. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Пунктами 15, 17, 23 Постанови Пленуму №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що у відповідності зі статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст. 198, 199 СК України, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Аналогічні положення містить частина 1 статті 192 СК України, відповідно до якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Вказана вище правова позиція зазначена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.06.2021 (справа 643/11949/19, провадження№ 61-2698св21). Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Матеріали справи містять докази того, що [PERSON] , якій на час розгляду справи виповнилось 13 років, навчається мистецтву, займається легкою атлетикою та додатково математикою. Також, [PERSON] перебуває під диспансерним доглядом з 2014 року у лікаря педіатра з приводу захворювання нирок, що потребує відповідного матеріального забезпечення. Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, а саме дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. Суд враховує ту обставину, що відповідач є здоровою особою працездатного віку, дані про наявність обмежень за станом здоров`я в матеріалах справи відсутні, дані про наявність на його утриманні інших непрацездатних осіб або про іншу зміну у сімейному та матеріальному стані після розлучення з позивачем також відсутні. Крім того, відповідач у своєму відзиві зазначає про те, що він надає матеріальну допомогу в розмірі, більшому ніж було призначено судом, та додатково купує одяг, продукти харчування та вітаміни, проте, доказів такого піклування відповідач не надає. Отже, беручи до уваги, що рівень прожиткового мінімуму для дитини, на утримання якої стягуються аліменти, збільшився майже вдвічі, матеріальний і сімейний стан матері, з якою дитина проживає, та матеріальний і сімейний стан платника аліментів, зважаючи на батьківський обов`язок відповідача по утриманню дитини до її повноліття, враховуючи інтереси останньої та стан її здоров`я, суд вважає за можливе збільшити розмір аліментів з 900,00 грн. до 2800,00 грн. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями частин 1 та 3 статті 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Проте, відповідач у своєму відзиві на позов не навів доводів щодо неможливості сплати відповідного розміру аліментів, а саме 2800,00 грн., та не додав належних та допустимих доказів того, що погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або виникли інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів необхідно задовольнити в повному обсязі. На підставі ст.ст. 141, 180-181, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved