Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] 07.06.2021 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про заборгованості, яким просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики у сумі 3360,00 доларів США. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.02.2016 року між ним та відповідачем було підписано договір позики, у вигляді розписки, про те, що він надав відповідачу позику в сумі 3360,00 доларів США. 21.04.2021 року ним на адресу відповідача було направлено лист-вимогу з проханням до 23.05.2021 року повернути суму позики у розмірі 3360,00 доларів США, яку відповідачем було отримано 22.04.2021 року. Однак, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 3360,00 доларів США. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12 липня 2022 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представником позивача до суду було подано заяву, якою він позовні вимоги підтримує, просить задовольнити та розгляд справи провести за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не подав. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 01 лютого 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 3360,00 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою від 01 лютого 2016 року написаної власноруч [PERSON] (а.с. 4). Таким чином позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором позики перед відповідачем, а саме передав йому у власність грошові кошти в розмірі 3360,00 доларів США. 21.04.2021 року позивачем на адресу відповідача було направлено лист-вимогу з проханням до 23.05.2021 року повернути суму позики у розмірі 3360,00 доларів США, яку відповідачем було отримано 22.04.2021 року, однак дану вимогу відповідачем було залишено без задоволення (а.с. 5-7). В зв`язку з порушенням положень договору позики у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 3360,00 доларів США. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов`язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідач у визначені вимогою строки не повернув в повному обсязі суму позики, вимоги позивача щодо повернення суму позики є обґрунтованими і такими підлягають задоволенню. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягають судові витрати у розмірі 920 грн. 64 коп.

Outcome: approved