Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

У вересні 2022 року [PERSON] звернулась\~до суду\~з позовною\~заявою,\~в якій\~просила стягнути\~з [PERSON] на її користь заборгованість в сумі 264\~462,22 грн., а також судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 03 червня 2021 року між [PERSON] та\~ [PERSON] було\~укладено Договір\~позики №\~К030621-1,\~згідно умов\~якого [PERSON] \~передала [PERSON] \~грошові кошти\~в сумі\~164\~370,60\~грн.,\~а [PERSON] \~зобов`язалась повернути позику у визначений договором строк, не пізніше ніж через шість місяців, тобто до 03 грудня 2021 року. 24 грудня 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду до вищевказаного договору, якою внесено зміни до п. 1, 5, 6 Договору та викладено їх у наступній редакції: позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 143\~266,08 грн., а позичальник зобов`язується повернути позику через 3 місяці, тобто до 05 березня 2022 року. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики відповідно до графіка повернення грошових коштів: 6\~775,36 грн. до 03.01.2022 року, 6\~775,36 грн. до 03.02.2022 року, 129\~715,36 грн. до 03.03.2022 року. 24 грудня 2021 року відповідач підписав розписку, в якій зазначив, що кошти в сумі 143\~266,08 грн. отримав в повному обсязі. 03 березня 2022 року відповідач не здійснив платіж відповідно до додаткової угоди. Станом на 15 вересня 2022 року відповідач свої зобов`язання за Договором не виконує належним чином, а його заборгованість складає 264\~462,22 грн., з яких: 189\~963,90 грн. залишок боргу за договором, 74\~498,32 грн. неустойка за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, але надав до суду клопотання, в якому просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено,\~що 03\~червня 2021\~року між\~ [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] як позичальником було укладено Договір позики № К030621-1, відповідно до пункту 1 якого позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 164\~370,60 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США 27,45 грн.) на день укладення цього договору еквівалентно 5 988,00 доларів США, в свою чергу позичальник зобов`язується повернути позику у визначений договором строк, та згідно визначеними цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим договором буде відповідати 5\~988,00 доларів США за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через шість місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 03 грудня 2021 року, за домовленістю сторін позика є безпроцентною (а.с. 4). У пункті 2 вищевказаного Договору позики визначено, що сума позики, встановлена у п. 1 даного договору, отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі. Згідно з пунктом 5 вищевказаного договору позики, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п. 1 даного договору, відповідно до графіка повернення позичальником грошових коштів: 6\~807,60 грн., що еквівалентно 248,00 доларів США до 03 липня 2021 року включно; 6\~807,60 грн., що еквівалентно 248,00 доларів США до 03 серпня 2021 року включно; 6\~807,60 грн., що еквівалентно 248,00 доларів США до 03 вересня 2021 року включно; 6\~807,60 грн., що еквівалентно 248,00 доларів США до 03 жовтня 2021 року включно; 6\~807,60 грн., що еквівалентно 248,00 доларів США до 03 листопада 2021 року включно; 130\~332,60 грн., що еквівалентно 4\~748,00 доларів США до 03 грудня 2021 року включно. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України,\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до положень ч. 2\~ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 24 грудня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Додаткову угоду до Договору позики № К030621-1 від 03 червня 2021 року, відповідно до умов якої за взаємною згодою сторони домовились внести зміни в п. 1, 5, 6 Договору, виклавши їх в наступній редакції, зокрема: п. 1 позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 143\~266,08 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США 27,32 грн.) на день укладення цього договору еквівалентно 5 244,00 доларів США, в свою чергу позичальник зобов`язується повернути позику у визначений договором строк, та згідно визначеними цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим договором буде відповідати 5\~244,00 доларів США, продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через три місяці з моменту укладення даного договору, тобто до 05 березня 2022 року, за домовленістю сторін позика є безпроцентною; п. 5 позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п. 1 даного договору, відповідно до графіка повернення позичальником грошових коштів: 6\~775,36 грн., що еквівалентно 248,00 доларів США до 03 січня 2022 року включно; 6\~775,36 грн., що еквівалентно 248,00 доларів США до 03 лютого 2022 року включно; 129\~715,36 грн., що еквівалентно 4\~748,00 доларів США до 03 березня 2022 року включно; п. 6 позика може бути повернута позикодавцю достроково (а.с. 5). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, тобто передав відповідачу обумовлену суму грошових коштів, що підтверджується розпискою [PERSON] від 24 грудня 2021 року (а.с. 6), в якій зазначено, що [PERSON] отримала позику від [PERSON] в сумі 143\~266,08 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США 27,32 грн.) на день укладення цього договору еквівалентно 5 244,00 доларів США, згідно Додаткової угоди від 24 грудня 2021 року до Договору позики № К030621-1. В свою чергу, відповідач [PERSON] порушила взяті на себе зобов`язання, та не повернула суму позики в обумовлений у договорі строк та розмірі. В рахунок погашення позики за договором позики № К030621-1 від 03 червня 2021 року та додатковою угодою від 24 грудня 2021 року до договору позики № К030621-1 від 03 червня 2021 року відповідачем було сплачено позивачу наступні суми: 17 січня 2022 року 247 доларів США, що еквівалентно 6\~916,00 грн.; 07 лютого 2022 року 236,00 доларів США, що еквівалентно 6\~660,00 доларів США, про що зазначено у наданому позивачем Розрахунку заборгованості (а.с. 7). Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає встановленим, що відповідачем частково повернуто позивачу суму позики, а саме у розмірі 13\~576,00\~грн. У позовній заяві та у долученому до позовної заяви Розрахунку заборгованості позивач зазначав, що станом на 15 вересня 2022 року сума заборгованості [PERSON] перед [PERSON] становить 264\~462,22 грн., з яких: 189\~963,90\~грн.\~ залишок\~боргу за\~договором ((4\~761,00 доларів США х 39,90 грн. (курс гривні щодо іноземної валюти долар США) = 189\~963,90 грн.)); 74\~498,32 грн. неустойка за кожний календарний день існування простроченої заборгованості (за період з 04 січня 2022 року по 24 лютого 2022 року). Однак, суд не бере до уваги наданий позивачем Розрахунок заборгованості, оскільки відповідач отримала від позивача у позику грошові кошти саме у національній валюті України - гривні (143\~266,08 грн.), а не у доларах США, а тому відсутні підстави для здійснення розрахунку заборгованості відповідача виходячи з заборгованості у розмірі 4\~761,00 доларів США. Стягнення неповернутої відповідачем позики повинне відбуватися виходячи саме з тієї суми коштів, яку відповідач отримала від позивача у позику, тобто 143\~266,08 грн., оскільки у статті 1046 ЦК України закріплено, що за договором позики позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики) або\~таку ж\~кількість речей\~того ж\~роду та\~такої ж\~якості. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже,\~судом встановлено,\~що на\~теперішній час\~сума неповернутої\~позики становить\~129\~690,08\~грн.\~(143\~266,08\~грн.\~-\~13\~576,00\~грн. = 129\~690,08 грн.). Позивач зазначила, що відповідач ухиляється від повернення грошових коштів. У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач вирішила скористатись правом вимоги та 26 вересня 2022 року звернулась до суду з даним позовом. Згідно\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ст.ст.\~610,\~612 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. З огляду на те, що відповідач не виконала взятих на себе зобов`язань та не повернула суму позики за договором позики № К030621-1 від 03 червня 2021 року та додатковою угодою від 24 грудня 2021 року до договору позики № К030621-1 від 03 червня 2021 року, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми позики є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу у розмірі 129\~690,08 грн., а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають частковому задоволенню. Таким чином судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у позику, яке підлягає судовому захисту. Крім того,\~у позовній\~заяві позивач\~просить стягнути\~з відповідача передбачену пунктом 11 договору позики № К030621-1 від 03 червня 2021 року неустойку за прострочення виконання зобов`язання за період з 04 січня 2022 року по 24 лютого 2022 року. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 549 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України розмір неустойки,\~встановлений законом,\~може бути\~збільшений у\~договорі,\~якщо таке\~збільшення не\~заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. У пункті 11 укладеного між позивачем та відповідачем договору позики № К030621-1 від 03 червня 2021 року сторонами було обумовлено, що у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Оскільки судом встановлено, що на теперішній час грошові кошти отримані в позику відповідачем позивачу в повному обсязі не повернуті, слід дійти висновку про наявність законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за порушення зобов`язання. Позивач просить стягнути з відповідача неустойку за період з 04 січня 2022 року по 24 лютого 2022 року, тобто за 52 календарних дні існування простроченої заборгованості. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах\~заявлених нею\~вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вже було зазначено вище, у Додатковій угоді від 24 грудня 2021 року до договору позики № К030621-1 від 03 червня 2021 року сторонами було обумовлено наступний графік повернення грошових коштів: 6\~775,36 грн., що еквівалентно 248,00 доларів США до 03 січня 2022 року включно; 6\~775,36 грн., що еквівалентно 248,00 доларів США до 03 лютого 2022 року включно; 129\~715,36 грн., що еквівалентно 4\~748,00 доларів США до 03 березня 2022 року включно. Оскільки сторони досягли згоди щодо строку погашення першого платежу за Додатковою угодою від 24 грудня 2021 року до договору позики № К030621-1 від 03 червня 2021 року у строк до 03 січня 2022 року включно та відповідач до вказаної дати борг позивачу не повернула, то з наступного дня після прострочення, тобто з 04 січня 2022 року, з відповідача на користь позивача може бути стягнута неустойка у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Неустойка за порушення зобов`язання розраховується судом за період з 04 січня 2022 року по 24 лютого 2022 року, тобто в межах заявлених [PERSON] позовних вимог. Як вже зазначалось вище, заборгованість відповідача за договором позики № К030621-1 від 03 червня 2021 року та додатковою угодою від 24 грудня 2021 року до договору позики № К030621-1 від 03 червня 2021 року становить 129\~690,08 грн. Таким чином, неустойка за порушення зобов`язання за період з 04 січня 2022 року по 24 лютого 2022 року складає 67\~438,80 грн. (129\~690,08 грн. х 1% х 52 дні прострочення = 67\~438,80 грн.). З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути неустойку за порушення зобов`язання за період з 04 січня 2022 року по 24 лютого 2022 року у розмірі 67\~438,80 грн., а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині також підлягають частковому задоволенню. З урахуванням всього вищевикладеного суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути заборгованість за договором позики № К030621-1 від 03 червня 2021 року та додатковою угодою від 24 грудня 2021 року до договору позики № К030621-1 від 03 червня 2021 року у загальному розмірі 197\~128,88 грн., яка складається з: основної суми боргу 129\~690,08 грн., неустойки за порушення зобов`язання 67\~438,80 грн. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту. Крім того, відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково на загальну суму 197\~128,88 грн., то з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~971,29 грн. На підставі ст.ст. 207, 525, 526, 549, 551, 610, 612, 1046-1049 Цивільного кодексу України та

Outcome: partial