Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі АТ «Криворізька теплоцентраль») звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] ,\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги, обґрунтовуючи свій позов тим, що надає послуги з централізованого опалення відповідачам за адресою: [ADDRESS] , але відповідачі в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснювали, в результаті чого виникла заборгованість за послуги з централізованого опаленні за період з 01.10.2013 по 31.10.2019 в сумі 20831,60 грн. Вказану суму заборгованості по оплаті за послуги з централізованого опалення позивач, а також 3% річних в сумі 1539,02 грн. та інфляційні втрати в сумі 6467,43 грн. просить стягнути на свою користь з відповідачів. Ухвалою суду\~від 27\~грудня 2019\~року прийнято\~до\~розгляду позовну\~заяву\~та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 15 червня 2020 року, розгляд справи ухвалено проводити в заочному порядку. Заочним рішенням суду від 15 червня 2020 року позов задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.10.2013 по 31.10.2019 в сумі 20 831 гривня 60 коп., 3% річних в сумі 1 539 гривень 02 коп., інфляційні втрати в сумі 6 467 гривень 43 коп. Стягнуто в рівних частках судовий збір в сумі 1921 гривня 00 коп., тобто по 960 гривень 50 коп. з кожного. Ухвалою суду від 09 березня 2022 року за заявою відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення суду 15\~червня 2020\~року у\~ справі\~та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання сторони не з`явилися. У матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, на вимогах наполягає. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] причини відсутності суд не повідомили. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із відзивом на позов. В обгрунтування відзиву зазначено, що між сторонами відсутні договірні відносини, АТ "КТЦ" у період, за який просить стягнути заборгованість, не звертався до відповідачів, які не є власниками квартири, або до власника квартири, з пропозицією укласти (підписати) договір приєднання. Тому саме позивач повинен доводити факт надання послуги у відповідній кількості та якості, правильність нарахування та пред'явлення до сплати за надані послуги. Розрахунок заборгованості не може бути таким доказом, а інші докази у метіріалах справи відсутні. До того ж позивач заявив вимоги про стягнення боргу за період з 01.10.2013 по 31.10.2019, однак до суду звернувся 25.11.2019, тобто з пропуском строків позовної давності, що є підставою для відмови у задоовленні вимог, у тому числі й інфляційних втрат за період з 01.10.2013 по 25.11.2016. Звернув увагу на те, що державним виконавцем у рамках виконавчого провадження № 64818979 з примусового виконання виконавчого листа, виданого на виконання заочного рішення по даній справі, утримано з його заробітної плати 4 009,50 грн., що слід врахувати при винесенні рішення.При цьому позивачем при визначенні початку періоду порушення (прострочення) грошового зобовязання не враховує імперативні норми ч. 5 ст. 254, ст. 255 ЦК України, бо у розрахунку мають випадки, коли 20 число місяця як граничний строк оплати, припадає на неділю або суботу, але позивач все рівно вираховує момент початку прострочення з 21 числа, не враховуючи вказані норми ЦК України, що впливає на загальну кількість днів прострочення та правильність розрахунків. Просить розгляд справи проводити за його відсутності. В обгрунтування відповіді на відзив представником позивача зазначено, що зобовязання відповідачів в умовах неукладеного договору про надання послуг з централізованого опалення виникає на підставі дії статів 1, 7, 9, 11,19, Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та статів 319,322 ЦК України, а відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не звільняє відповідачів, як споживачів послуг, від цивільно-правової відповідальності, про що Верховний Суд зазначав у постановах від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та від 18 березня 2019 року у справі № 210/5769/16-ц. З розрахунку вбачається визнання відповідачами факту надання послуг та отримання їх у повному обсязі, оскільки вони часттково здійснювали оплату за надані житлово-комунальні послуги, а отже здійснили переривання позовної давності. Позивач не заперечує щодо зменшення основної заборгованості на суму утриманих з відповідача грошових коштів, однак наполягає на задоволенні вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат у повному обсязі, оскільки вони були нараховані на існуючу на момент подання позову до суду заборгованість. У разі непогодження з нарахованою сумою 3% річних, відповіач має право надати до суду свої контррозрахунки. Суд, враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13,14 довідки), та є споживачами послуг з централізованого опалення, які надаються АТ «Криворізька теплоцентраль» за вказаною адресою. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню та гарячому водопостачанню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі Закон № 2189-VIII), Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 р. № 2633-IV (далі Закон № 2633-IV) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила), чинними на момент виникнення правовідносин (втрата чинності з 01.05.2022). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII, до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (частина третя статті 9 Закону № 2189-VIII). Відповідно до частини шостої статті 19 Закону № 2633-IV, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Акціонерним товариством «Криворізька теплоцентраль» відповідно до тарифів на теплову енергію, постачається централізоване опалення та гаряче водопостачання до житла відповідачів, однак відповідачами зобов`язання по оплаті за надані послуги здійснюється неналежним чином. Так, згідно з наданим до суду у тому числі уточненим розрахунком, сума боргу по оплаті за централізоване опалення квартири [ADDRESS] за період з 01 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2019 року становить 20831,60 грн. (а.с. 5,6, 36). Доказів на спростовування зазначеного відповідачами не надано. Разом з тим, відповідач [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності. Відповідно до статті 256\~ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Як вбачається з розрахунку, який наявний в матеріалах справи, відповідачами у лютому 2017 року, червні 2014 року, лютому 2014 року, грудні 2013 року було здійснено оплати за послуги з централізованого постачання (а.с. 5), а отже відповідачами перервано строк позовної давності. Позовну заяву подано до суду 25 листопада 2019 року, тобто позивачем не пропущено строк позовної давності. Разом з тим, враховуючи стягнення з відповідача [PERSON] у примусовому порядку суми боргу 4009,50 грн. на виконання заочного рішення суду від 15.06.2020, суд вважає можливим зменшити суму боргу, заявлену позивачем до стягнення, на 4 009,50 грн., що також не заперечується представником позивача. Крім того, згідно з частиною другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Беручи до уваги зазначене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11). Як зазначено в Аналізі практики застосування статті 625 ЦК України в цивільному судочинстві (лист Верховного Суду України від 01 липня 2014 року), вирішуючи спори цієї категорії, судам слід враховувати, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанови Верховного Суду України від 20 червня 2012 р. у справі № 6-68цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~позивач заявив вимоги про стягнення з\~відповідачів на\~свою користь\~3%\~річних від\~простроченої суми\~в сумі 1539,02 грн. та інфляційних втрат в сумі 6467,43 грн., нарахованих на суму несплаченої заборгованості. Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на які відповідно до частини другої статті 625 ЦК України нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Оскільки неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини другої статті 625 ЦК України та погоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних та інфляційних втрат (а.с. 7). Контррозрахунку у цій частині вимог, відповідачами не надано. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Положеннями частини першої статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стосовно доводів відповідача щодо відсутності укладеного з позивачем договору, суд вважає необхідним зазначити, що договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку (частина перша статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19). Враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1921,00 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с. 3), тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідачів на користь позивача з врахуванням роз`яснень, викладених в пункті 35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Outcome: approved