Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

13.12.2022 позивачка звернулася до суду з даним позовом, у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15.11.1997 сторони уклали шлюб. Прізвище позивачки після одруження - [PERSON] . За час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей, які на даний час уже повнолітні та проживають окремо. Позивачка зазначає, що у порівнянні з першими роками їхнього подружнього життя на сьогоднішній день їх стосунки як чоловіка та дружини не склалися і на даний час взагалі припинилися. Спочатку їхнє сімейне життя складалось добре, проте протягом останніх трьох років шлюбні відносини між ними суттєво погіршились. Зазначає, що відповідач її особистим життя не цікавиться, подружні відносини між ними припинені на початок 2022 року. Основна причина розпаду сім`ї, на її думку, це різниця характерів, відсутність між сторонами взаєморозуміння і довіри. Протягом останніх двох місяців сторони проживають за різними адресами. Ведення спільного господарства між сторонами практично припинено. Тому позивачка прийняла рішення про розірвання шлюбу, що, на її думку буде відповідати особистим інтересам обох сторін. Зазначає, що майнових претензій до відповідача не має. Спору щодо місця проживання немає. Відновлення стосунків між сторонами, як подружжя та збереження сім`ї є неможливим. Вважає, що їх сім`я розпалась, подальше перебування у шлюбі є недоцільним. На примирення та збереження шлюбу позивачка незгідна. Просить позов задовольнити, залишити їй прізвище « [PERSON] », шлюб між ними розірвати та не стягувати з відповідача судові витрати. 22.12.2022 у даній справі було відкрито спрощене провадження та призначено розгляд справи на 27.01.2023. 27.01.2023 учасники справи у судове засідання не з`явилися. Від позивачки 13.12.2022 надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності, де також зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити. Відповідач також подав до суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, а також вказав, що на розлучення погоджується та позовні вимоги не заперечує. Відповідно до ч. 2 ч. 2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 ст.268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення виготовлено 01 лютого 2023 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 27 січня 2023 року, датою ухвалення рішення є саме 01 лютого 2023 року в силу ч.5 ст. 268 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15.11.1997, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 15.11.1997, виданим Червоноградським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівської області, актовий запис №472 (а. с. 3). У шлюбі у сторін народилося двоє дітей, які на даний час повнолітні та проживають окремо від батьків, що вбачається з тексту позовної заяви та не заперечувалося відповідачем. З матеріалів справи вбачається, що сторони не підтримують подружніх стосунків, не пов`язані спільним побутом, спільне життя у них не склалося, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав, таке визнання не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачеві відомі та зрозумілі. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.2 ст.112\~Сімейного Кодексу\~України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, а також умови проживання сторін та взаємовідносини їх у шлюбі, небажання позивачки продовжувати шлюб, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що сім`я сторін поновлена бути не може, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Суд вирішує питання судових витрат на підставі ч. 1 статті 142 Цивільного процесуального кодексу України, де зазначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд, у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відтак, враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України необхідно повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з цим, при поданні позову позивачка просила не стягувати з відповідача судові витрати. Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. У зв`язку з наведеним вище, суд вирішив задовольнити таке клопотання позивачки та не стягувати з відповідача судові витрати, а залишити їх за позивачкою.

Outcome: approved