Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивачка зазначила, що до 18 липня 2016 року вона працювала нарядником локомотивних бригад оборотного локомотивного депо Микитівська Донецька залізниця. З лютого 2016 року роботодавець припинив виплачувати їй заробітну плату, хоча і продовжував її нараховувати. 18 липня 2016 року вона звільнилася з «Державного підприємства Донецька залізниця» по переводу в регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Зазначає, що з моменту звільнення до теперішнього часу їй не виплачена заборгованість по заробітній платі за період з 01 лютого 2016 року по 17 липня 2016 року в сумі 16009 грн. 39 коп.(за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 11816 грн. 49 коп.), яку вона просить стягнути з відповідача. Відповідно до ч.5\~ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Представником відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» - Цимбалом М. Ю., який діє на підставі довіреності від 19 січня 2022 року, до суду було надано відзив в якому він зазначає, що вимоги [PERSON] не визнає з тих підстав, що АТ «Укрзалізниця» (ідентифікаційний код 40075815), як нова юридична особа, утворене згідно із Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» не є правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на території, непідконтрольній владі України. Вказує на те, що відповідач не має об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків за спірний період, тому що до 17 липня 2016 року позивач працював в ДП «Донецька залізниця». У АТ «Укрзалізниця» з вище зазначених причин відсутні відомості щодо нарахування і виплати заробітної плати позивачу за період її роботи у ДП «Донецька залізниця», а тому неможливо підтвердити, спростувати або надати інформацію за вказаний період. Моментом переходу прав до правонаступника юридичної особи вважається дата внесення вiдповiдного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осiб та фiзичних осiб пiдприємцiв в порядку, передбаченому, тобто запису про припинення юридичної особи. Таким чином, вiдповiдно до цивiльного законодавства при реорганiзaцiї (злиттi) юридичних осiб перехiд прав i обов`язкiв до новоутвореної юридичної особи вiдбувається на пiдставi передавального акту, в якому про це має бути зазначено, а правонаступництво вважається здiйсненим з моменту виключення юридичної особи попередника з ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацiю юридичних осiб, фiзичних осiб пiдприємцiв та громадських формувань» Єдиного державного реєстру юридичних осiб, фiзичних осiб пiдприемцiв та громадських формувань. Оскiльки немає завершення процесу припинення i вiдповiдний запис до єдиного державного реєстру не внесено, ДП «Донецька залiзниця» залишається юридичною особою, яка продовжує самостiйно нести вiдповiдальнiсть за договiрними та позадоговiрними зобов`язаннями, що виникли за його участi. Уci обов`язки щодо невиплати заробiтної плати, нарахованої позивачу, має нести ДП «Донецька залiзниця» як роботодавець. Заборгованість позивача не є заробітною платою нарахованою вiдповiдачем, а є заборгованiстю іншої юридичної особи (ДП «Донецька залiзниця»), яка мала забезпечити своєчасну виплату заробiтної плати. Тому вiдповiдальнiсть за несвоєчасну виплату заробiтної плати має нести пiдприємство що здiйснювало її нарахування - ДП «Донецька залiзниця». Зазначає, що згiдно із Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України № 126/2121-10.2 вiд 16 січня 2018 року встановлено, що порушення норм трудового законодавства виникли через форс-мажорнi обставини. І на цiй пiдставi АТ «Укрзалiзниця» пiдлягає звiльненню вiд вiдповiдальностi за невиконання обов`язкiв передбачених законодавством про працю. Аналогiчну позицiю пiдтримує Верховний суд України в постановах вiд 23 березня 2016 року по справам №6-364цс 16; №6-365цс 16. Крім цього зазначає, що відповідач втратив контроль та доступ до виробничих потужностей, майна, документації, що знаходиться на тимчасово непідконтрольній території, тому вважає, що не є належними, допустимими та достовірними доказами на підтвердження заявлених позовних вимог надану позивачем довідку. З огляду на викладене у задоволенні позовних вимог [PERSON] просив відмовити. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив такі обставини та відповідні ним докази. Відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] від 10 вересня 1979 року, за наказом № 141 від 07 вересня 1979 року позивачка розпочала трудову діяльність на Донецькій залізниці з посади мийником-прибиральником рухомого складу. 30 листопада 1984 року переведено розподільником робіт третього розряду на підставі наказу № 419 від 30 листопада 1984 року. 01 березня 1989 року переведено нарядником (у зв`язку з упорядкуванням у штатному розкладі) на підставі наказу начальника депо №38 від 07 березня 1989 року. 01 липня 2008 року на підставі наказу №393/Н від 20 червня 2008 року з 01 липня 2008 року виділені із складу локомотивного депо Красний Лиман ДП «Донецька залізниця» оборотне локомотивне депо Микитівка та приєднано його до локомотивного депо Слов`янськ ДП «Донецька залізниця» відповідно до наказу №552/Т4-1. 01 грудня 2015 року, на підставі наказу № 248/н від 04 листопада 2015 року «Про передачу оборотного депо Микитівка до локомотивного депо Ясинувата Західне ДП «Донецька залізниця», з 01 грудня 2015 року штат оборотного депо Микитівка локомотивного депо Слов`янськ ДП «Донецька залізниця» перепідпорядковане Ясинувата Західне ДП «Донецька залізниця»(наказ № 225-ос від 23 листопада 2015 року). 18 липня 2016 року ДП «Донецька залізниця» реорганізоване шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Локомотивне депо «Ясинувата Західне» реорганізоване шляхом злиття у ВП «Ясинуватське локомотивне депо» СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» (наказ АТ «Укрзалізниця» від 15 квітня 2016 № 303, наказ від 15 липня 2016 року № 4/ос. 07 червня 2017 року [PERSON] звільнено за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (наказ № 1413/ДН-ос від 06 червня 2017 року). Судом встановлено, що позивач звернувся з позовною заявою до АТ «Українська залізниця» (юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, код ЄДРПОУ 40075815). Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», код ЄДРПОУ 40075815. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно додатку №1. Законом України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», Постановою Кабінету Міністрів України № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» передбачено наступні етапи проведення реорганізації: 1) інвентаризація майна юридичних осіб, які підлягають злиттю, та складення передавального акта, 2) затвердження статуту нової юридичної особи (АТ «Укрзалізниця»), 3) державна реєстрація АТ «Укрзалізниця»; 4) припинення державних підприємств залізничного транспорту. Також КМУ своєю постановою від 2 вересня 2015 року за № 735 затвердив Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Товариство набуває статусу юридичної особи з дня його державної реєстрації в установленому законом порядку. При реорганізації юридичної особи відбувається універсальне правонаступництво, при якому все майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать, переходить до правонаступника чи правонаступників, при цьому в цій сукупності переходять усі окремі права та обов`язки, які належали на момент правонаступництва правопопереднику незалежно від їх виявлення на той момент. Враховуючи, що відповідно до ч. 6\~ст. 2 Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування»\~товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, правонаступництво не пов`язується з державною реєстрацією припинення підприємства залізничного транспорту, а кредиторам не надавалося право вимагати дострокового виконання вимог у порядку, передбаченому\~статтею 107 ЦК України, тобто всі їхні вимоги перейшли в повному обсязі до АТ «Укрзалізниця», датою виникнення універсального правонаступництва АТ «Укрзалізниця» щодо підприємств залізничної галузі, які припиняються шляхом злиття, слід вважати дату його державної реєстрації - 21 жовтня 2015 року, з якої воно є правонаступником ДП «Донецька залізниця». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 910/5953/17. Згідно зі статутом, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 735, АТ «Укрзалізниця» є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, серед яких ДП «Донецька залізниця». Отже, АТ «Українська залізниця» є належним відповідачем у цій справі. Позивачем по справі доведений факт перебування у трудових відносинах з відповідачем по справі. Позивачкою надані суду на підтвердження невиплаченої заробітної плати розрахункові листи (табуляграми) за період з 01 лютого 2016 року по 17 липня 2016 року, в яких зазначені суми до виплати: за лютий 2016 року 2020 грн. 88 коп., за березень 2016 року 3335 грн. 86 коп., за квітень 2016 року 2219 грн. 91 коп., за травень 1037 грн. 27 коп., за червень 2016 року 1749 грн. 60 коп., за липень 2016 року (у період з 01 липня 2016 року по 17 липня 2016 року) 1452 грн. 97 коп.. Згідно із розрахунком розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 лютого 2016 року по 17 липня 2016 року, зробленого позивачкою на підставі розрахункових листків за лютий-липень 2016 року, [PERSON] за період з лютого 2016 року по 17 липня 2016 року нараховано 16009 грн. 39 коп., сума до виплати становить 11816 грн. 49 коп.. Згідно із повідомленням регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» №220 від 11 лютого 2022 року, сума заробітної плати, плата яка була передана до Дирекції з непідконтрольній Україні території за період роботи в ДП «Донецька залізниця», складає 10150 грн. 28 коп., станом на 21 лютого 2017 року, сума у розмірі 8280 грн. 00 коп. була перерахована на особовий рахунок [PERSON] № [NUMBER] у АТ «Ощадбанк України», тобто заборгованість складає 1870 грн. 28 коп.. Вирішуючи спір в частині стягнення заборгованості по оплаті праці, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Статтею 2\~ЗУ «Про\~оплату праці» визначена структура заробітної плати, за якою основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Положеннями ст. 115 КЗпП України\~закріплено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до вимог статті 47\~КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За змістом ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В судовому засіданні встановлено, та не заперечується сторонами у справі, що [PERSON] працювала на підприємстві «Локомотивне депо Ясинувата-Західне» державного підприємства «Донецька залізниця». 18 липня 2016 року позивачка звільнилася з Державного підприємства Донецька залізниця по переводу в регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», однак повного розрахунку за всіма належними сумами при звільнені позивачка не отримала. Так, згідно із повідомленням регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», сума заборгованості по заробітній платі, яка була передана до Дирекції з непідконтрольній Україні території за період роботи [PERSON] в ДП «Донецька залізниця», складає 10150 грн. 28 коп. Як достовірно було встановлено згідно із розрахункових листів (табуляграм) позивачки в яких зазначені суми до виплати: за лютий 2016 року 2020 грн. 88 коп. (нарахована 3729,48 грн.), за березень 2016 року 3335 грн. 86 коп. (нарахована 4118,35 грн.), за квітень 2016 року 2219 грн. 91 коп. (нарахована 2740,63 грн.), за травень 2016 року 1037 грн. 27 коп. (нарахована 1280,59 грн.), за червень 2016 року 1749 грн. 60 коп. (нарахована 2346,55 грн.), за липень 2016 року 1452 грн. 97 коп. (нарахована 1793,79 грн. ) = 11816 грн. 49 коп. (нарахована 16009,39 грн.). Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, щодо неналежності доказів наданих позивачкою, а саме розрахункових листів, оскільки їх видача працівникові передбачена ст. 110 КЗпП України, ч. 1 ст. 30 Закону України "Про оплату праці". Відповідно до ст. 110 КЗпП України, частини першої ст. 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. При цьому наявність підпису посадової особи та печатки на них зазначеними нормами не вимагається. Додані позивачкою до матеріалів справи розрахункові листи (табуляграми) за період який охоплюється предметом спору, а саме з лютого по липень 2016 року - видані Локомотивним депо Ясинувате Західне (ЄДРПОУ 01076123). Згідно із індивідуальними відомостями про застраховану особу [PERSON] наданими органами Пенсійного Фонду України, страхувальником Локомотивним депо Ясинувата-Західне державного підприємства Донецька залізниця (код ЄДРПОУ 01076123) за період з лютого по травень 2016 року сума заробітку повністю збігається з сумою нарахованого заробітку, вказаного в табуляграмі за лютий- травень 2016 року. Суд звертає увагу, що у довідці ОК-5 наданою органами Пенсійного Фонду України відомості про застраховану особу за спірний період вказано не в повному обсязі, а саме у період з червня по липень 2016 року дані про нараховану заробітну плату відсутні. Суд звертає увагу, що відповідачем АТ «Українська залізниця» не оспорено дійсність вказаних розрахункових листів (табуляграм), не надано доказів, які б спростовували або ставили під сумнів ці документи. Сума коштів до виплати зазначених у вищевказаних розрахункових листах складає: 2020 грн. 88 коп. + 3335 грн. 86 коп. + 2219 грн. 91 коп. + 1037 грн. 27 коп. + 1749 грн. 60 коп. + 1452 грн. 97 коп. = 11816 грн. 49 коп. Так, як слідує з повідомлення регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», сума заборгованості по заробітній платі, яка була передана до Дирекції з непідконтрольній Україні території за період роботи [PERSON] в ДП «Донецька залізниця», 10150 грн. 28 коп. З огляду на це, суд приймає до уваги та вважає належними відомості зазначені у розрахункових листах (табуляграмах) наданих позивачкою, оскільки розбіжність між даними зазначеними у розрахункових листах та у повідомленні регіональної філії «Донецька залізниця», свідчить суду саме про належність, відповідність та обґрунтованість табуляграм наданих позивачкою щодо розміру заробітної плати позивачки за період з лютого по липень 2016 року, а розбіжність в сумі на 1666 грн. 21 коп., на думку суду може бути наслідком лише арифметичної помилки в розрахункових операціях. Твердження представника відповідача про перерахування на рахунок позивачки частини суми з заборгованості по заробітній платі в розмірі 8280 грн. 00, суд також приймає до уваги, а саме платіжні відомості на які посилається представник відповідача є доказом виплати частини суми заборгованості по заробітній платі, оскільки на них є печатка підприємства, підписи керівника та бухгалтера, а також штамп ощадбанка про проведення операції перерахування коштів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 2 ст.89\~ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 5, 6 ст.81\~ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим особливість трудових правовідносин характеризується, тим, що саме у роботодавця залишаються всі дані щодо праці найманого працівника, а тому саме роботодавець зобов`язаний надати такі відомості судові у разі виникнення трудового спору, та довести свої заперечення проти вимог працівника. Зазначене будь-яким чином не суперечить нормам цивільного процесуального законодавства. Та обставина, що відповідач, як правонаступник ДП «Донецька залізниця» має відповідати за позовом, встановлена постановою ВП ВС від 16 червня 2020 року у справі № 910/5953/17, де зазначено, що при реорганізації відбувається універсальне правонаступництво, коли все майно, права та обов`язки юридичної особи, яка припиняється переходять до правонаступників. При злитті є лише один правонаступник, який набуває не окремі, визначені в акті приймання-передачі активи та зобов`язання юридичних осіб, які припиняються, а всю їх сукупність. Тому АТ «Укрзалізниця» є правонаступником усіх державних підприємств залізничної галузі(зокрема ДП «Донецька залізниця». Відповідачем представлені позивачем докази не спростовані наданням суду належних доказів. Суд також повторно зауважує, що відповідно до норм ст. ст.115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Судом також не приймається до уваги посилання на неможливість оплати праці у зв`язку із форс-мажорними обставинами, наявність яких підтверджена висновком торгово - промислової палати. Доводи представника відповідача про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі. Дійсно, 16 січня 2018 року ПАТ «Українська залізниця» надано Науково-правовий висновок №126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), з якого виходить, що відсутня вина ПАТ «Українська залізниця» в невиплаті належних працівникові сум при звільненні. В той же час за змістом правових позицій, які викладені в постановах Верховного Суду України від 23 березня 2016 року по справам №6-364цс16; №6-365цс16 висновки Верховного Суду України зводяться до того, що форс-мажорні обставини свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі. Наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву Укази Президента України, Рішення ради національної безпеки і оборони України жодним чином не перешкоджали відповідачу проводити виплати заробітної плати позивачу та не містять в собі положень, які б вказували на звільнення відповідача від обов`язку виконувати трудове законодавство по проведенню повного розрахунку при звільненні. Судом також не встановлено обставин, передбачених ст. 113 КЗпП України, за якими простій встановлений на підприємстві стався з вини позивача. Практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, зокрема в рішенні "Зубко та інші проти України" від 26 квітня 2006 року, визнавалося таким, що підпадає під захист ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод: рухоме і нерухоме майно, матеріальні і нематеріальні права, зокрема акції, патенти, відшкодування згідно з рішенням суду, право на пенсію, право землевласника на орендну плату, економічні права, пов`язані з веденням підприємницької діяльності, право займатись професійною діяльністю, правомірні очікування щодо певного стану речей у майбутньому, право вимоги. Враховуючи, що сплата заробітної платні і її розмір обов`язково зазначається в трудовому договорі чи контракті, її можливо вважати активом, а порушення роботодавцем умов виплати заробітної платні - порушенням права власності відповідно до ст..1 Першого протоколу. При цьому, позов працівника до суду про стягнення заробітної плати також вважається активом і прирівнюється до „майна" у значенні, закладеному в ст. 1 Першого протоколу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач порушив право на отримання позивачкою законної винагороди за виконану роботу у вигляді заробітної плати, що в сенсі ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є також порушенням права на мирне володіння майном. Крім того, суд звертає увагу на те, що форс-мажорні обставини виникли у 2017 році, і станом на теперішній час підприємство перемістилося на територію, підконтрольну владі в Україні, тобто на сьогодні є всі підстави для виконання обов`язку щодо виплати сум, які належали до виплати на час звільнення, однак цього зроблено не було. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути заробітну плату за період з 01 лютого 2016 року по 17 липня 2016 року, в сумі 3536,49 грн. (11816,49 грн. сума до виплати 8280,00 грн. виплачені), з яких вже відраховано обов`язкові платежі та податок. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 6 вказаної статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З врахуванням вказаних положень можна дійти висновку, що у поняття судових витрат, вказаних в ч. 6 ст.\~141\~ЦПК України включається також і судовий збір. Наведене положення узгоджується також із частиною другою вказаної норми, де на відміну від частини шостої йдеться про «інші судові витрати». За таких обставин, слід дійти висновку, що у разі звільнення від сплати судових витрат, у тому числі судового збору, сторони, на користь якої ухвалено рішення, то з протилежної сторони стягуються витрати, які були понесені іншими особами, а решта компенсується за рахунок держави. Таким чином, враховуючи, що позивачка є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із позовними вимогами про стягнення заробітної плати, а позов судом задоволений в цій частині, то підстав стягнення судового збору з відповідача в дохід держави у суду не має, оскільки за вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, він компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial