Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

24.06.2022 [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позову указав, що 09.03.2013 вступив в зареєстрований шлюб з [PERSON] . Шлюб було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 64. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». В зареєстрованому шлюбі у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з відповідачем. Позивач добровільно щомісячно надає допомогу на утримання доньки - [PERSON] , приймає участь у вихованні доньки [PERSON] . В зареєстрованому шлюбі з відповідачем сторони придбали майно за сумісні кошти, що є їх сумісною власністю. 06.02.2023 року по договору купівлі-продажу сторони купили квартиру [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] загальною площею 35,5 кв. м., житлова площа 19,5 кв.м. Матеріали стін - цегла. Квартира складається з коридору 1 - 5,0 кв.м., кімнати 2 - 19,5 кв.м., кухні 3 - 6,7 кв.м., убиральні поєднаної з ванною 4 - 3,2 кв.м., комори 5-1,1 кв.м. Правовстановлюючі документи на квартиру оформили на дружину [PERSON] . Позивач указує, що має право на 1/2 частину майна (сумісного майна подружжя) придбаного у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Добровільно вирішити питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (квартири) [PERSON] не бажає і позивач вимушений звернутися з цим позовом до суду. Ухвалою судді від 04.07.2022 відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 02.11.2022 долучено докази у справу, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав, надав пояснення, аналогічні змісту позову. Відповідач відзиву на позов суду не подала. Ухвалу суду про відкриття провадження у справі, якою установлено строк для подання відзиву, отримала 04.08.2022 /а.с.17/. У судовому засіданні, будучи повідомленою про зміст ст. 81 ЦПК України, просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції послалася на те, що дійсно, квартиру вона з позивачем придбала під час шлюбу. Однак, у квартиру вона потрапити не може, оскільки після розірвання шлюбу позивач її в неї не допускає. У даній квартирі знаходяться її речі та інше спільно набуте майно, у тому числі і дитяче ліжко, яке позивач їй не віддає. Вона мешкає разом з дитиною в іншому житловому приміщенні. Зверталася за юридичною допомогою до адвокатів, однак їй було відмовлено. Крім того, спільна з позивачем неповнолітня дитина також має право на майно і задоволення позову позбавить дитину та її права власності. Вона прохала позивача залишити квартиру у власності дитини, однак позивач їй відмовив. Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, ч. 2 ст. 77 ЦПК України). За ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до частин 4, 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Так, у відповідності до обставин, установлених рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.10.2022 у справі № 183/3072/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу 09.03.2013 [PERSON] та [PERSON] вступили у зареєстрований шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис за № 64. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Указаним рішенням шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Обставини щодо укладення шлюбу, народження доньки у шлюбі підтверджуються також і наданими позивачем копіями свідоцтва про шлюб /а.с.6/, свідоцтва про народження /а.с.7/. Також судом, з наданої позивачем копії договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Бакою О.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 301, установлено, що 06.02.2020 [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Квартира, матеріали стін - цегла, складається з: коридору 1 - 5,0 кв.м., кімнати 2 - 19,5 кв.м., кухні 3 - 6,7 кв.м., убиральні поєднаної з ванною 4 - 3,2 кв.м., комори 5 -1,1 кв.м, житлова площа 19,5 кв.м, загальна площа - 35.5кв.м. Договір укладено за згодою чоловіка покупця - [PERSON] , котра оформлена у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Бакою О.В. 06.02.2020, реєстровий № 300 /а.с.8-9/. У відповідності до наданої позивачем суду Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 313424554 від 26.10.2022, право власності за [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.02.2020. Державний реєстратор: приватний нотаріус Бака Оксана Василівна, Новомосковський районний нотаріальний округ, Дніпропетровська обл.; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51012480 від 06.02.2020 18:00:05, приватний нотаріус Бака Оксана Василівна, Новомосковський районний нотаріальний округ, Дніпропетровська обл. Підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, серія та номер: 301, виданий 06.02.2020; форма власності: приватна; розмір частки 1/1 /а.с.24/. Вирішуючи позов суд виходить з наступного. За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. За ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. У судовому засіданні відповідач визнала факт придбання спірної квартири у шлюбі, не спростовувала презумпцію належності майна до спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 1, ч. 4 ст. 372 ЦК України). Частиною 2 статті 372 ЦК України установлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України). Ураховуючи, що позивач просить визнати майно спільною сумісною власністю подружжя та виділити з нього частку, залишивши іншу частку у власності іншого з подружжя відповідача, останньою не доведено суду підстав для відхилення від презумпції належності майна до спільної сумісної власності подружжя, рівності часток у праві спільної сумісної власності, зважаючи на те, що у сторін наявний спір щодо даного майна суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Позивачем, належними та допустимими доказами доведено обставини, покладені в обґрунтування позову та порушення його майнових прав відповідачем через відсутність домовленості щодо належного поділу та реєстрації права на частку, внаслідок чого наявні підстави для визнання права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане за час шлюбу подружжям та зареєстроване за відповідачем і поділу об`єкта права спільної сумісної власності подружжя між співвласниками шляхом визнання за позивачем та відповідачем по частці у праві власності. Посилання відповідача на те, що позивач перешкоджає їй у доступі до належного їй майна квартири, суд не приймає до уваги, оскільки дані обставини не входять до предмету доказування у цій справі, окрім того, дані посилання не підтверджено доказами. Більш того, відповідач не позбавлена права звернутися до відповідних органів щодо створення відповідних перешкод у праві власності, з позовом до суду щодо усунення перешкод у праві користування, виділу в натурі частки із майна, або встановлення порядку користування майном. Посилання відповідача на той факт, що наявне інше майно, придбане під час шлюбу, яке є не поділеним після його розірвання не приймається судом до уваги, оскільки спростовується відсутністю доказів на підтвердження такого майна у матеріалах справи, тим, що після отримання позовної заяви та ухвали суду про відкриття провадження відповідачем не подано зустрічної позовної заяви, відзиву з відповідними доказами. Крім того, означене не позбавляє відповідача, у випадку дійсної наявності спору щодо поділу іншого майна, що є у спільній сумісній власності звернутися з позовом щодо поділу такого майна. Не може бути підставою для відмови у позові і позиція відповідача щодо порушення прав їх спільної з позивачем дитини задоволенням позову, оскільки майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності і не є власністю дитини з огляду на норми СК України. Так, при вирішенні спору між батьками та малолітніми, неповнолітніми дітьми, які спільно проживають, щодо належності їм майна вважається, що воно є власністю батьків, якщо інше не встановлено судом (ч. 2 ст. 173 СК України). Також, у законодавстві наведені випадки, за наявності яких ураховується наявність дитини під час вирішення питання щодо права власності у спільному майні подружжя. Так, один з випадків визначений у ч. 3 ст. 70 СК України, відповідно до якої за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Водночас, як зазначено вище, доказів, на підтвердження обставин щодо придбання спірного майна, або його частини для спільної дитини сторін, або необхідності відхилення від презумпції належності майна батькам, рівності часток подружжя відповідачем до справи не подано та суду не доведено. Більш того, відповідно до ст. 190 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Однак, для можливості укладення такого договору необхідна наявність згоди іншого з батьків, органу опіки та піклування та зареєстрованого права власності Таким чином, не є порушенням права дитини, народженої у шлюбі у сторін, визнання права на частку у спільному сумісному майні подружжя. На підставі викладеного,

Outcome: approved