Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, залишення шлюбного прізвища « [PERSON] » та стягнення аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ними повноліття та на утримання дружини в розмірі 2000 гривень щомісячно, до досягнення молодшою дочкою [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Підставою звернення до суду є те, що сторони уклали шлюб 17.09.2016 року, про що виконавчим комітетом Стебнівської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області зроблено відповідний актовий запис №2. Під час перебування у шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Спільне життя між сторонами не склалося через відсутність взаєморозуміння, байдужість до життя та проблем кожного. Крім того, позивач стверджує, що вони втратили почуття поваги та любові, спільне життя суперечить їх інтересам та інтересам їх дітей. На даний час позивач сама утримує малолітніх дітей, здійснює догляд та займається вихованням. Окрім того, позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох річного віку, тому не має можливості працювати, отримує лише щомісячну державну допомогу при народженні дитини, однак цих коштів не вистачає. Відповідач працює на заробітках за кордоном та має значний стабільний дохід, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей та дружини.\~ \~ \~ \~ Ухвалою суду 02.11.2022 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, розгляд справи призначено на 28.11.2022 року. 28.11.2022 року розгляд справи відкладено на 20.12.2022 року у зв`язку з відсутністю електроенергії. 20.12.2022 року розгляд справи відкладено на 16.01.2023 року, а 16.01.2023 року на 01.02.2023 року в зв`язку з відсутністю у суду відомостей про вручення відповідачу судової повістки. Позивач [PERSON] у судове засідання 01.02.2023 року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином (а.с. 54), згідно з інформацією сайту АТ «Укрпошта» відправлення вручено особисто 21.01.2023 року (а.с. 57), її представник - адвокат Юрчук С.В. подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, не заперечувала щодо винесення заочного рішення (а.с. 55). Такі дії не суперечать вимогам\~ст. 211 ЦПК України, згідно з якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом опублікування двічі оголошення на офіційному сайті судової влади України (а.с. 50, 56), судова повістка на 20.12.2022 року до суду не повернулася, судова повістка на 16.01.2023 року повернулася до суду 05.01.2023 року з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.45 48), судова повістка на 01.02.2023 року згідно інформації сайту Укрпошти не вручена, відправлення прямує до точки доставки/видачі (а.с. 54, 57 зворот). 04.01.2023 року [INFO] повідомив листом від 22.12.2022 року №2380 (а.с.44), про те, що [PERSON] до лав Збройних Сил України не призивався. \~ \~ \~ \~ Згідно з ч.1\~ ст.223 ЦПК України\~ неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). \~ \~ \~ \~У ст. 281 ЦПК України передбачено, що про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Ухвалою суду від 01.02.2023 року постановлено проведення заочного розгляду цієї справи. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про задоволення позову з таких підстав. Право на звернення до суду закріплено у\~Конституції України, відповідно до ст. 124 якої юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~\~ У ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України\~право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Згідно з вимогами ст. ст.77,81\~ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи, спір виник з приводу сімейних відносин щодо припинення шлюбу, стягнення аліментів на утримання дітей та непрацездатної дружини. Встановлено, що сторони в виконкомі Стебнівської сільської ради Верховинського району\~Івано-Франківської\~областізареєстрували шлюб 17.09.2016 року, актовий запис № 2, що стверджується свідоцтвом серія [NUMBER] (а.с.6,7). Під час перебування у шлюбі народилися дочки: [PERSON] , [INFO] (а.с.13), та [PERSON] [INFO] (а.с.14). До складу сім`ї [PERSON] , [INFO] , яка фактично проживає по [ADDRESS] , з дітьми в батьків, але зареєстрована в [ADDRESS] входять [PERSON] , [INFO] дочка на утриманні матері; [PERSON] , [INFO] дочка на утриманні матері; [PERSON] , [INFO] батько; [PERSON] , [INFO] мати; [PERSON] , [INFO] брат, що підтверджується довідкою Красноїльського старостинського округу від 21.10.2022 року №437(а.с.15). З акта №52 обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] від 21.10.2022 року (а.с.16) вбачається, що [PERSON] тимчасово проживає у будинку батьків. На її утриманні двоє дітей. Батько участі у вихованні дітей не приймає і опікунство не підтримує. Довідкою, виданою Стебнівським старостинським округом Білоберізької сільської ради від 21.10.2022 року (а.с.17), стверджується, що [PERSON] житель с. Стебні Верховинського району Івано-Франківської області, не є опікуном хворих чи перестарілих людей. Згідно з довідкою №0725 від 24.10.2022 року УСЗН Верховинської РДА (а.с.18), [PERSON] знаходиться на обліку у Верховинському УСЗН Верховинської РДА і отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини з квітня 2022 року до вересня 2022 року по 1032 гривень, всього 6192 гривень. Згідно із ст.112\~Сімейного Кодексу (далі - СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом ст.55\~СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3,4 ст. 56 СК). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, оскільки шлюб носить формальний характер. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. На підставі наведеного, з урахуванням особливого характеру сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, беручи до уваги, що позивач не бажає зберегти їх сім`ю та наполягає на розлученні, та відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, суд не може покласти на нього обов`язок збереження сім`ї при наявності категоричного заперечення цього. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому шлюб між ними необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до\~ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому за бажанням позивача суд залишає позивачу її шлюбне прізвище « [PERSON] ». Щодо стягнення аліментів на утримання дітей слід зазначити, що, розглядаючи дану позовну вимогу в цій цивільній справі, суд керується принципом забезпечення найкращих інтересів дитини, який визначений у п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року. Цією нормою передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Так, положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Згідно з ст. 141 Сімейного Кодексу ( далі - СК) України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних обов`язків, що закріплений у ч.2 ст.51 Конституції України та в ст.180 СК України. У ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до роз`яснень, що надані у п. 17 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~3\~від 15.05.2006\~р.\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. У ч. 3 ст.\~181\~СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст.184 СК України). Позивач наполягає на стягненні аліментів з відповідача саме в твердій грошовій сумі. Оскільки, відповідно до норм ч.\~1\~ст.\~13\~ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах\~заявлених нею\~вимогі на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, то суд не вправі самостійно визначати спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача аліменти в частці від його доходу. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04.07.2018 року у справі № 490/4522/16-ц. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~У ч. 2 ст. 182 СК України закріплено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік» та ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2022 року- 2100 гривень, з 1 липня 2022 року - 2201 гривня, з 1 грудня 2022 троку - 2272 гривні, з 1 січня 2023 року 2272 гривні. Враховуючи, що діти сторін віком до 6 років, то прожитковий мінімум в розрахунку на місяць становить становить 2272 гривень, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто не менше 1136 гривень на кожну дитину. Верховний Суд у постанові від 11.03.2020 року по справі №759/10277/18 зазначив, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Тобто Верховний Суд уважає, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Зважаючи на вищевказане суд вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей в сумі 2000 гривень на кожну дитину. Такий розмір аліментів не є надмірним та є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку і розумних потреб дітей, оскільки аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього. Разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків і має бути рівним та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. У ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ст.\~123\~ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Оскільки позивач звернулася до суду з вимогами 31.10.2022 року, тому з 01.11.2022 року слід присудити стягнення аліментів і до досягнення дітьми повноліття. Крім того, відповідно до ч.1 ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. В ст. 430 ЦПК України закріплено, що суд допускає негайне виконання рішень у справі про стягнення аліментів у межах суми платежів за 1 місяць. Враховуючи вищевказані вимоги законодавства, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення у межах суми платежів за 1 місяць. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини суд звертає увагу, що за змістом положення\~ст. 84 СК України\~дружина має право на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини, від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 77 та ч.1 ст.79 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі від дня подання позовної заяви. При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень\~ст. 84 СК України,\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та беручи до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Суд акцентує увагу, що не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнуті судом на утримання одного з подружжя. При цьому, суд при прийнятті рішення враховує прожитковий мінімум та кошти, що необхідні на життєві потреби особи\~платника. У ч.4\~ст. 84 СК України\~регламентовано обов`язкову умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. У ст. 12 ЦПК України\~встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципу справедливості та розумності і з урахуванням потреб дружини, суд приходить до переконання про відмову в задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі 2000 гривень, оскільки позивачем не надано суду будь-яких доказів того, що відповідач може надавати їй матеріальну допомогу у виді аліментів на її утримання. У ст. 265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до\~ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За позовною вимогою про розірвання шлюбу та залишення прізвища « [PERSON] » судові витрати залишаються за позивачем на підставі її клопотання (а.с. 55). Оскільки, позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів на дітей звільнена від сплати судового збору на підставі\~ст.5 Закону України «Про судовий збір», то, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 992,40 гривень судового збору. Позовна вимога про стягнення аліментів на утримання дружини не підлягає задоволенню, у зв`язку з чим судовий збір за цю позовну вимогу компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінету Міністрів України. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed