Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про позбавлення батьківських прав колишньої дружини [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] , покликаючись на те, що шлюб між сторонами розірвано згідно рішення Буського районного суду Львівської області від 04.05.2022 року. Після розірвання шлюбу син сторін залишився проживати з позивачем. Відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не забезпечує сина матеріально, не піклується про фізичний, духовний розвиток. Більше як пів року не приїжджала, не бачила сина, не цікавиться станом його здоров`я. Відповідач зловживає алкоголем, часто залишала сім`ю та дитину на тривалий час без нагляду. В липні 2021 року притягалася до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків. Крім того, відповідачка має двох дітей, сина [PERSON] та доньку [PERSON] , щодо яких її позбавлено батьківських прав та призначено опікуном дітей брата відповідачки. Це свідчить про те, що остання ухиляється від свого обов`язку по утриманню та забезпеченню дитини, тому просить позбавити останню батьківських прав відносно сина [PERSON] та стягнути аліменти в користь позивача, на утримання дитини, в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду, до досягнення дитиною повноліття. Позивач до початку підготовчого судового засідання подав письмову заяву з проханням справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити. Відповідач за викликом суду не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи на адресу, зазначену позивачем у позовній заяві, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань про слухання справи у її відсутності, інших клопотань, пояснень, заперечень, відзив на позов, не подала. Представник третьої особи за викликом суду не з`явився, подав суду письмове клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника, висновок по суті позову про доцільність задоволення позову. Враховуючи, що судом неодноразово відкладався розгляд даної справи через неявки відповідача, зважаючи на те, що розгляд справи був призначений завчасно, неявки відповідача є систематичними, така проінформована судом про день та час розгляду справи належним чином, що підтверджується матеріалами справи, зокрема поштовими розписками про рекомендоване повідомлення (конверти повертаються на адресу суду з відміткою пошти, що адресат відсутній за вказаною адресою), суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних матеріалів справи, за відсутності відповідача, з постановленням заочного рішення, проти чого позивач не заперечує. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, враховуючи клопотання позивачки, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, з постановленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, приходить до висновку що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ч.1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч.1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] , повторно виданим 05.02.2020 року, про що зроблено актовий запис № 125 від 23.11.2017 року. (а.с. 10) У шлюбі в сторін [INFO] народився син [PERSON] (свідоцтво Серія [NUMBER] від 27.05.2020 року, актовий запис № 9) (а.с. 7) Шлюб сторін розірвано згідно рішення Буського районного суду Львівської області від 04 травня 2022 року (а.с. 11). Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 155 цього закону, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 Сімейного кодексу України передбачено, зокрема, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 30.03.2007 року №7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надано роз`яснення про те, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 С К України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п.16). Згідно статей 9, 18 Конвенції "Про права дитини", ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька - це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу сторін, син залишився проживати з батьком, перебуває на повному його утриманню, що підтверджується актом обстеження житлово - побутових умов сім`ї від 01.11.2022 року. (а.с. 8) Також, суд бере до уваги Європейську Конвенцію "Про здійснення прав дітей", ратифіковану Україною 03.08.2006 р., Конвенцію "Про юрисдикцію, відповідно до якої право, яке признається, виконується та співробітництві стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей", ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" де встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. З матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 943/1265/21, провадження № 3/943/629/2021 вбачається, що [PERSON] 9 травня 2021 року близько 10.00 год. ухилилась від покладених на неї обов`язків щодо виховання свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , якого залишила без нагляду, останню визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КпАП України та накладено адміністративне стягнення. Судом встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бажає їх виконувати, а тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у її долі. Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. З висновку органу опіки та піклування Красненської селищної ради № 109 від 01.02.2023 року вбачається доцільність позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ураховуючи вищенаведене, оцінюючи в сукупності зібрані докази, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, не піклується про побут сина, фінансово його не підтримує, не цікавиться станом здоров`я, духовним розвитком сина, а відтак, суд приходить до переконання, що є достатньо підстав для задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відтак, з відповідачки в користь позивача слід стягувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Outcome: approved