Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову посилалася на те, що відповідно до судового наказу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.04.2021 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 12.03.2021 року і до досягнення [PERSON] \~повноліття.\~13.05.2021\~року державним\~виконавцем винесено\~постанову про\~відкриття виконавчого\~провадження №\~65424868\~із виконання\~вказаного судового\~наказу.\~У зв`язку\~із наявністю\~заборгованості державним\~виконавцем в\~межах вказаного\~виконавчого провадження\~було винесено\~наступні постанови:\~17.05.2021\~року \~про арешт\~майна боржника,\~03.02.2022\~року \~про тимчасове\~обмеження боржника\~у праві\~виїзду за\~межі України,\~тимчасове обмеження\~боржника у\~праві полювання,\~тимчасове обмеження\~боржника у\~праві користування\~зброєю,\~тимчасове обмеження\~боржника у\~праві керування\~транспортними засобами.\~Малолітня дитина\~сторін [PERSON] \~з 8\~місяців перебуває\~на обліку\~з діагнозом\~ювенільний ідіоматичний\~артрит (ЮІА)\~ хронічне\~захворювання,\~що характеризується\~тривалим запаленням\~суглобів.\~Далі позивач\~наводить перелік\~медичних препаратів\~та їх\~вартість,\~яка необхідна\~для лікування\~дитини,\~грошові кошти\~за які\~вона сплачує\~самостійно. Позивач вважає, що стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини на підставі вищевказаного судового наказу є недостатнім для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку їх спільної дитини. Так, відповідачем [PERSON] у позовній заяві про зменшення розміру аліментів зазначено, що його приблизний щомісячний дохід складає 12 000 грн., крім того, до позову долучено договір найму житла відповідачем від 22.01.2022 року, із зазначенням орендної плати у розмірі 6\~000 грн. Вищевикладене дає підстави вважати, що у відповідача змінився матеріальний стан, і, як наслідок відповідач має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. Вважає, що з моменту винесення судового наказу змінився матеріальний стан платника аліментів, а отже стягнення аліментів із відповідача у більшому розмірі не буде тягарем для нього. Враховуючи викладене, позивач звертається до суду та просить збільшити розмір аліментів, які стягуються із відповідача [PERSON] на користь позивача на підставі судового наказу від 14.04.2021 року на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 12.03.2021 року і до досягнення [PERSON] повноліття на 1/3 частку від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження по справі та призначено судове засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.01.2023 року клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів було задоволено, витребувано із Дніпропетровської дитячої\~міської клінічної\~лiкарні\~№ 2\~ДОР та із КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» ДМР наступну інформацію: чи перебуває на медичному обліку малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , з яким діагнозом та який протокол лікування їй призначено лікарем; чи передбачено (чи надається така можливість) безкоштовне надання малолітній дитині [PERSON] , [INFO] , лікарських препаратів, у тому числі (але не обмежуючись): актемра 360 мг на 20 мг, метотрексат 15 мг. 01.02.2023 року та 03.02.2023 року до суду надійшла витребувана судом інформація із КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» ДМР та КНП «Міська дитяча клінічна лiкарня № 6» ДМР відповідно. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано доказів зміни його матеріального чи сімейного стану. В обґрунтування заперечень зазначив, що перебуваючи на військовій службі отримав захворювання, пов`язане із несенням військової служби, внаслідок якого втратив 15 % працездатності, у зв`язку з чим тривалий час не міг знайти роботу. Майже всі ліки, про які зазначає позивач, донька отримує безкоштовно як дитина учасника АТО, тобто користується пільгами, наданими відповідачу державою. Окрім того, аналізуючи судову практику, лікування дитини, тобто систематичні витрати, понесені у зв`язку із постійною хворобою дитини, відносяться до додаткових витрат. Відповідач за можливості намагається надавати доньці додаткову допомогу, в тому числі на лікування, однак збільшення розміру саме аліментів буде суперечити суті аліментних платежів, які носять постійний характер. Строк дії договору оренди квартири, на який посилається позивач, закінчився, і наразі відповідач не має ні постійного ні тимчасового місця проживання, змушений проживати у друзів. Окрім аліментних платежів, які автоматично списуються із картки відповідача, він забезпечує доньку одягом, канцелярськими приладами, мобільним телефоном, лікарськими засобами, що підтверджується відповідними копіями чеків, що свідчить про те, що відповідач витрачає на доньку не тільки грошові кошти у вигляді аліментних платежів, а і додатково оплачує її потреби, однак, не кожного місяця. Вважає, що його матеріальний стан навпаки погіршився. Позивач [PERSON] у судовому засідання надала пояснення аналогічні заявленим вимогам. Також, позивач в судовому засіданні пояснила, що стан здоров`я дитини з часу ухвалення судом судового наказу і до теперішнього часу не змінився, він стабільний. В подальшому надала до суду заяву, у якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] та його адвокат Воронько О.О. у судовому засідання позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. В подальшому відповідач надав до суду заяву, у якій просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечував. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до судового наказу від 14.04.2021 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 12.03.2021 року і до досягнення [PERSON] повноліття (а.с. 13). 13.05.2021 року державним виконавцем Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Авраменко К.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65424868 із виконання вказаного судового наказу (а.с. 18-19). В межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Авраменко К.І. 03.02.2022 року також було винесено наступні постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (а.с. 20); про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання (а.с. 21); про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії (а.с. 22). На підтвердження понесення витрат на лікування дитини [PERSON] , позивачем надано копії фіскальних чеків на покупку лікарських препаратів (а.с. 32-33). Також надано виписку з медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] № 849/2 (а.с. 23-24). Як вбачається з довідки про доходи відповідача [PERSON] № 767 від 02.11.2022 року, яка була видана ТОВ «ЯВІР 2005», загальна сума доходу за період з серпня 2022 року по жовтень 2022 року складає 22\~317 грн., з яких здійснено утримання згідно ВП 65424846 у розмірі 3\~167,59 грн. в жовтні 2022 року (а.с. 71). Відповідач [PERSON] перебуваючи на військовій службі отримав захворювання, пов`язане із несенням військової служби, внаслідок якого втратив 15 % працездатності, що підтверджується свідоцтвом про хворобу № 28 від 16.04.2019 року (а.с. 66-67). Із відповіді КНП «Міська дитяча клінічна лiкарня № 6» ДМР № 71 від 30.01.2023 року вбачається, що препарат тоцилізумаб (актемра) 360 мг малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , отримує безкоштовно (а.с. 91-92). Із відповіді\~КНП «Дніпровський\~центр первинної\~медико-санітарної\~допомоги №\~5»\~ДМР № 2/94 від 31.01.2023 року вбачається, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , забезпечується лікарськими засобами на пільговій основі (а.с. 90). Правовідносини, що є предметом спору у зазначеній справі, регулюються сімейним законодавством України Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1979 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 798XII (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З огляду на ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно з Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є обов`язковою для застосування національними судами, вбачається, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. Частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно із положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Частиною 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Така ж позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Підставою для збільшення розміру аліментів позивач зазначає зміну матеріального становища відповідача. Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. Зокрема, ст. 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є, як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Суд вважає, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки пояснення позивача щодо збільшення витрат на дитину фактично обумовлені додатковими витратами, пов`язаними з хворобою дитини. Аліментні платежі необхідні, аби забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Суд звертає увагу, що позивач, посилаючись на понесення додаткових витрат у зв`язку із лікуванням та проходженням обстежень дитини, не позбавлена можливості звернутись з позовом щодо стягнення додаткових витрат, понесених на лікування, які стягуються одноразово, лише у разі не вирішення батьками в добровільному порядку витрат щодо лікування дитини. Але такі понесені позивачем витрати на лікування та необхідні обстеження не дають підстав для збільшення частки розміру аліментів, про які просить позивач, тому вимоги позивача не є не обґрунтованими та недоведеними. Окрім того, стан здоров`я дитини не змінився і витрати на лікування дитини не збільшилися. Враховуючи вищевикладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи надані та здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, з огляду на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами покращення матеріального стану відповідача, а також того, що його доходи є значно вищими від тих, які були на час винесення судового наказу про стягнення аліментів, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позивач від сплати судового збору звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», у задоволенні позовних вимог було відмовлено, тому судові витрати слід віднести за рахунок держави. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed