Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до територіального управління Державної судової адміністрації в Чернівецькій області та Державної казначейської служби, треті особи [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, спричиненої перешкоджанням у продажі нерухомості. В позові посилається на те, що Першотравнений районний суд м.Чернівці ухвалою від 10.07.2017 року визнав мирову угоду, укладену між ним та [PERSON] у цивільній справі і зобов`язав його як відповідача сплатити борг в сумі 128 576 гривень та виплатити 1300 гривень судового збору. На виконання рішення суду зазначена сума боргу сплачена 30.08.2017 року. Даний борг утворився внаслідок невиконання ним договірних зобов`язань, а саме договору завдатку від 30.05.2016 року та угоди від 31.08.2016 року, щодо купівлі - продажу земельної ділянки по [ADDRESS] , та будівлі котельні розміщеної на ній. Ці угоди між ним та [PERSON] були укладені після передачі йому у власність зазначених об`єктів нерухомості за наслідками виконавчого провадження. Головним державним виконавцем ВДВС Кіцманського РУЮ було відкрито виконавче провадження №21947434 і №31205465 на підставі виконавчого листа №2-3418, виданого 30.09.2010 року Шевченківським районним судом м.Чернівці, та 02.12.2014 року було арештоване належне [PERSON] майно, а саме: будівля котельні та земельна ділянка за адресою [ADDRESS] . Під час здійснення виконавчого провадження, згідно протоколу №138945 від 11.01.2016 року, прилюдні торги не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів та [PERSON] , як стягувачу, було запропоновано нереалізоване майно залишити за собою. [PERSON] проплатив різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, яка підлягає стягненню, а саме 9 716 гривень. 20 травня 2016 року приватним нотаріусом були видані свідоцтва про право власності на котельню та земельну ділянку по [ADDRESS] за [PERSON] 29 березня 2016 року дружина [PERSON] [PERSON] звернулась до Кіцманського районного суду Чернівецької області із позовною заявою про визнання за нею 1/2 частини вищевказаної нерухомості без залучення його як учасника судового провадження. 04 травня 2016 року рішенням цього суду визнано за [PERSON] право власності на зазначену нерухомість. 26 травня 2016 року позивач звернувся до реєстраційних органів для реєстрації котельні та земельної ділянки, однак отримавши відмову у реєстрації, дізнався про те, що частина цих об`єктів знаходиться під забороною їх відчуження, що стало приводом для оскарження вказаного рішення. 28 вересня 2016 року рішенням Чернівецьким апеляційним судом вказане рішення скасовано. Однак, 05 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до Кіцманського районного суду Чернівецької області про визнання неправомірними дії державного виконавця Кіцманського районного ВДВС ГТУЮ у Чернівецькій області та скасування акту від 25 березня 2016 року та 07 жовтня 2016 року повторно звернулась до суду про визнання права власності 1/2 частини вищезазначеної нерухомості. 14 червня 2017 року рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено та рішення набрало законної сини. Звертає увагу суду на те, що він є одноосібним власником всієї вищезазначеної нерухомості, однак він не має можливості зареєструвати належне йому майно. В 2017 році з позовною заявою до нього звернувся [PERSON] про повернення завдатку та сплачення додаткової суми грошей. 30.08.2017 року він сплатив [PERSON] 129876 гривень. Для того щоб сплатити борг [PERSON] він додатково позичив частину коштів у [PERSON] в розмірі 84 000 гривень, та у день підписання договору повернув [PERSON] 47 000 гривень інфляційних, які виникли через прострочку виконання основного боргу за період з серпня 2017 року. Звертає увагу суду на те, що якщо б він зміг розпоряджатися належною йому нерухомістю по [ADDRESS] то цього боргу б не виникло, оскільки була домовленість з [PERSON] , що замість позичених ним коштів, останній був зацікавлений у придбанні частини зазначеної нерухомості. Звертає увагу суду на те, що він звернувся до Кіцманського районного суду Чернівецької області із позовом про стягнення з [PERSON] та [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 270 595 гривень та моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень. Однак, йому відмовлено в задоволенні позову мотивуючи це тим, що постановою Чернівецького апеляційного суду від 06.05.2021 року скасоване рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05.11.2008 року про стягнення з [PERSON] боргу на користь [PERSON] . Суд апеляційної інстанції у постанові від 30.03.2022 року підтвердив правильність рішення суду першої інстанції. У відкриті касаційного провадження за скаргою [PERSON] відмовлено, оскільки ухвала оскарженню не підлягає. Позивач в позові зазначає, що йому на підставі складеного державним виконавцем акту про передачу майна стягувачу, передано майно і він його правомірно намагався зареєструвати та продати іншій особі, але дії відповідача здійснювали перешкоду, і як наслідок йому була спричинена шкода. Загальна сума матеріальної шкоди складає 415 673 гривень. Розмір моральної шкоди він оцінює в розмір 400 000 гривень. Просить суд стягнути на його користь 415 673 гривень матеріальної шкоди та 400 000 гривень моральної шкоди з територіального управління Державної судової адміністрації у Чернівецькій області. Представник відповідача, начальник територіального управління Державної судової адміністрації в Чернівецькій області Ю.Гончарук надав суду відзив на позов, в якому зазначив, що позовна заява огбгрунтована тим, що позивачу завдана шкода незаконними (неправомірними) діями працівників Шевченківського районного суду м.Чернівці, оскільки як вбачається з матеріалів справи [PERSON] залучений до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, проте судом першої інстанції не було його повідомлено про дату, час і місце розгляду справи. Розглянувши обґрунтування позовних вимог, доводи позивача вважають необґрунтованими. Відповідно до норм Положення про територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області у територіального управління відсутні повноваження чи обов`язки щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними (неправомірними) діями працівників місцевих загальних судів Чернівецької області. Нормами даного Положення в п.5.3 закріплене лише право ініціювати питання про притягнення до відповідальності осіб, які допустили порушення. Повноваження про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників апарату місцевого загального суду належать керівнику апарату суду. Положення про територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області затверджене Головою Державної судової адміністрації України 25 вересня 2015 року. Доводи позивача про те, що п.4.3 вищезазначеного Положення закріплені повноваження, щодо здійснення функцій розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності ТУ ДСА України в Чернівецькій області та місцевих загальних судів Чернівецької області, жодним чином не підтверджують обґрунтованість позовних вимог. Адже дане положення стосується фінансового та матеріально технічного забезпечення діяльності місцевих загальних судів для забезпечення здійснення ними правосуддя та розгляду судових справ, а не відшкодування матеріальної та моральної шкоди громадянам, завданої діями працівників апаратів місцевих загальних судів. Отже, відповідно до норм Положення про територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області у територіального управління відсутні повноваження чи обов`язки щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними (неправомірними) діями працівників місцевих загальних судів Чернівецької області. Отже, територіальне управління діє лише в межах своїх повноважень та відповідно до норм чинного законодавства, тому вважають що територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області є неналежним відповідачем до поданої позовної заяви про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними (неправомірними) діями працівників Шевченківського районного суду м.Чернівці. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області Катриняк Гладка Ю. спрямувала відзив на позовну заяву в якій зазначила, що неправомірність дій (бездіяльність) органу державної влади має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати пре юридичне значення для справи про відшкодування шкоди. В позовній заяві не міститься обґрунтування, які саме неправомірні дії заподіяли шкоду, а також відсутні докази, які б підтверджували причинний зв`язок між діями та нанесенням шкоди, що є грубим порушенням вимог статті 1166 ЦК України. Щодо індексації майнової шкоди, то зазначає, що казначейство здійснює через систему електронних платежів НБУ розрахунково касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів. Взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України і підприємствами, установами, організаціями і фізичними особами підприємцями, а також органами , що контролюють справляння надходжень бюджету, розпочинається з відкриття рахунків. Звертає увагу суду на те, що позивач не перебуває у договірних відносинах з Державною казначейською службою України, не являється її клієнтом і не має правовідносин безпосередньо з Казначейством, тому будь які претензії або вимоги позивач не обґрунтовані. Повідомляє, що між Казначейством та позивачем взагалі ніколи не укладались цивільно правові та/або господарські угоди, тому індексація матеріальної шкоди необґрунтована та безпідставна та не передбачена жодним законодавчим актом. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами ЦК України відповідальність настає незалежно від вини. У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Сума, яку позивач просить стягнути у відшкодування моральної шкоди у розмірі 400 000 гривень, не обґрунтована та не підтверджується жодними доказами. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Позивач спрямував до суду відповідь на відзив і уточнення позовних вимог та зазначив, що Державною казначейською службою України згідно з часиною 1 статті 3 ЗУ «Про гарантії держави, щодо виконання судових рішень» здійснюється виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а у разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Таким чином, для того щоб бути відповідачем у даній справі не обов`язково щоб він , як позивач, перебував у договірних відносинах із органами казначейства був клієнтом і вступав у правовідносини безпосередньо з Казначейством та мав претензії до Державної казначейської служби України. Просить суд стягнути з територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області на його користь 415 673 гривень матеріальної шкоди. Стягнути з територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецької області на його користь 400 000 гривень моральної шкоди. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судовому засіданні звернула увагу на те, що неправомірність дій органу державної влади має підтверджуватися належними доказами. В позовній заяві [PERSON] не міститься обґрунтування, які саме неправомірні дії заподіяли шкоду, а також відсутні докази, які б підтверджували причинний зв`язок між діями та нанесенням шкоди. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача територіального управління Державної судової адміністрації в Чернівецькій області в судове засідання не з`явився, однак спрямував до суду заяву про розгляд справи без його участі та повідомив суд, що заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] із підстав викладених у відзиві на позов. Представник третіх осіб [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що заперечує проти задоволення позовних вимог та просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Суд, вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди слід відмовити, виходячи з наступного. Як вбачається із рішення Шевченківського районну м.Чернівці від 05.11.2008 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] 150 000 гривень в повернення боргу за договором позики, та на підставі рішення 30.09.2010 видано виконавчий лист №2-3418 (а.с.8,9). Платіжним дорученням від 24 лютого 2016 року підтверджується, що [PERSON] здійснив оплату як різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та суми боргу в розмірі 9719,00 гривень, згідно листа відділу Державної виконавчої служби №490102-44/4 від 10.02.2016 року (а.с. 10). Свідоцтвом, виданим приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області від 20.05.2016 року про визнання прилюдних торгів, такими що не відбулися та про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу та посвідчено, що [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з будівлі котельні та земельної ділянки, площею 0,0701 га. за адресою [ADDRESS] . Право власності на земельну ділянку підлягає державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (а.с.11,12). Карткою №59952866 та №59954593 підтверджується, що [PERSON] звернувся до державного реєстратора щодо державної реєстрації права власності на спірну будівлю котельні та земельну ділянку в м.Кіцмань (а.с.14,15). Постановою Чернівецького апеляційного суду від 06.05.2021 року рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05.11.2008 року скасовано та позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено. Судом встановлено, що підставою скасування вказаного рішення були відсутні докази належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки третьої особи в судове засідання не з`ясовані (а.с. 27-30). Договором завдатку від 30.05.2016 року підтверджується, що боржник [PERSON] та покупець [PERSON] уклали договір про те, що боржник надає, а кредитор отримує грошову суму в розмірі 4000 доларів США, в рахунок належних з боржника майбутніх платежів по договору купівлі продажу будівлі котельні загальною площею 197, 10 кв.м. та земельної ділянки площею 0,0701 га., розташованих у [ADDRESS] . (а.с.16). Попередньою угодою, щодо купівлі продажу об`єктів нерухомості від 31 серпня 2016 року підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] уклали договір про продаж земельної ділянки площею 0,0701 га. та будівлю котельні, загальною площею 197, 10 кв.м., за адресою [ADDRESS] (а.с.17). Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 10.07.2017 року визнано мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] по цивільній справі про повернення завдатку та сплачення додаткової суми. Розпискою підтверджується, що [PERSON] отримав від [PERSON] частину суми боргу в розмірі 3000 доларів США та в розмірі 129 876 гривень, що утворилася внаслідок не виконання зобов`язання по договору завдатку (а.с.18,19, 20). Договором про повернення боргу від 06.07.2021 року підтверджується, що [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] борг в сумі 84 000 гривень до серпня 2024 року та підтверджується, що боржник сплатив [PERSON] інфляційні виплати в розмірі 47 000 гривень (а.с.31). Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22.12.2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та стягнуто з позивача на користь відповідачів витрати на професійну правничу допомогу в розмір 4 000 гривень.Постановою Чернівецького апеляційного суду від 30.03.2022 року змінено мотивувальну частину рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 грудня 2021 року, виклавши її в редакції цієї постанови, в решті рішення залишено без змін. Ухвалою Верховного суду України від 13 травня 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою [PERSON] . Отже, судом встановлено, що постанова Чернівецького апеляційного суду набрала законної сили (а.с.33-35, 36-39, 40-41). Частиною 2 ст.16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до Конвенції про захист прав людини кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст..1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями , діями, чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Цивільно правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану шкоду настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення: наявності шкоди, протиправності дій заподіювача шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою і вини у заподіюванні шкоди. Згідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних прав за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до частин першої-другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Судове рішення це акт ухвалений відповідно до норм матеріального та процесуального права, що є результатом здійснення правосуддя, тобто наслідком встановлених у справі обставин. Позивач [PERSON] в змісті позовної заяви звертає увагу суду на те, що шкода йому завдана (неправомірними) незаконними діями працівників Шевченкіського районного суду м.Чернівці, що перешкоджали зареєструвати його майнові права в реєстрі прав власності на нерухоме майно, тому він просить суд стягнути на його користь матеріальну шкоду в розмірі 415 673 гривень. Однак, доводи позивача спростовуються тим, що рішення Шевченкіського районного суду м.Чернівці від 05 листопада 2008 року оскаржувалось в Чернівецькому апеляційному суді та було скасовано з підстав порушення норм процесуального права, передбачених п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України, однак позов [PERSON] задоволено в тому ж обсязі, тобто ухвалено аналогічне скасованому. Вказане рішення суду набрало законної сили та видано виконавчий лист, який був прийнятий до виконання, державним виконавцем вчинялися дії, щодо виконання виконавчого листа, та було передано у власність будівлю котельні та земельна ділянка за адресою [ADDRESS] . Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позивач звернувся до суду із позовними вимогами про стягнення матеріальної та моральної шкоди, не надавши суду належних доказів про здійсненням саме відповідачами порушення його прав, спричиненої перешкоджаннями у продажі нерухомості. Не надав суду доказів, якими саме незаконними діями працівники Шевченківського районного суду м.Чернівці завдали йому матеріальної шкоди на суму 415 673 гривень. Позивач [PERSON] не надав суду достатніх доказів, про підтвердження того, що саме дії судових органів перешкоджали йому у здійсненні його права реалізувати належне йому на праві власності майно. Не згода позивача із ухваленими судовими рішеннями, не можу бути підставою для стягнення ні матеріальної , ні моральної шкоди. Також, відповідно до Положення про територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області підтверджується, що територіальне управління ДСА України в Чернівецькій області здійснює функції розпорядника коштів Державного бюджету України, щодо фінансового забезпечення діяльності ТУ ДСА України в Чернівецькій області та місцевих загальних судів Чернівецької області. Отже, у територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області відсутні повноваження чи обов`язки, щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними (неправомірними) діями працівників місцевих загальних судів Чернівецької області. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з роз`ясненнями у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. У пункті 5 Постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також судовому органу слід з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачем моральних чи фізичних страждань або втрат майнового характеру, за яких обставин чи якими діями ( бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду. У відповідності до п.9 N 5 від 25.05.2001 Постанови Пленуму Верховного суду «Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я, потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, суд враховує те, що позивач не надав суду доказів, в чому саме йому заподіяна моральна шкоди, не довів глибину його страждань, а те, що він не обґрунтував та не надав суду підтвердження на розмір заподіяної йому моральної шкоди в сумі 400 000 гривень, тому приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є не обгрунтованими, а тому до задоволення не підлягають. Згідно з ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ст..5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] та серії [NUMBER] про те, що [PERSON] являється інвалідом ІІ групи. Згідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення позивача звільненого від оплати судових витрат, судові витрати понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Таким чином судовий збір у справі слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed