Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , до 3000,00 грн. щомісячно. В обґрунтування позову зазначає, що 26.02.2021 рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області було затверджено мирову угоду між позивачем та відповідачкою, в якій, зокрема, сторони дійшли згоди про сплату позивачем аліментів на утримання спільної доньки [PERSON] 8000,00 грн. щомісячно. Зазначає, що станом на теперішній час матеріальне становище позивача значно погіршилось. На підтвердження даної обставини вказує, що з 18.11.2020 за сумісництвом працював у ФОП [PERSON] (Медичний центр «Алекс»), з 16.03.2022 перебуває у відпустці без збереження заробітної плати на період дії воєнного стану в Україні. Не отримує заробітню плату в ПП «ІТЦ СТАНКОСЕРВІС» у зв`язку з припиненням діяльності підприємства у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні. У зв`язку з припиненням дії трудового договору звільнений з посади доцента закладу вищої освіти Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна. Станом на теперішній час заробітна плата становить 15\~263, 37 грн. Відповідачка [PERSON] надала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що на її думку позовні вимоги є надуманими та такими, що суперечать інтересам малолітньої доньки [PERSON] . Вказує, що у разі задоволення позову постраждають виключно інтереси дитини, оскільки вона не доотримає продуктів харчування, одягу, взуття, іграшок тощо. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив зменшити суму аліментів до однієї четвертої від доходу. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причину неявки суд не повідомила. Суд, заслухавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] у сторін народилась спільна дитина - донька [PERSON] 26.02.2021 рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області було затверджено мирову угоду між позивачем та відповідачкою, в якій, зокрема, сторони дійшли згоди про сплату позивачем аліментів на утримання спільної доньки [PERSON] 8000,00 грн. щомісячно. У жовтні 2022 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про зменшення розміру аліментів. Відповідно до Довідки № 3 від 17.10.2022, видана [PERSON] вбачається, що з 18.11.2020 позивач за сумісництвом працював у ФОП [PERSON] (Медичний центр «Алекс») (посада - лікар-хірург), з 16.03.2022 перебуває у відпустці без збереження заробітної плати на період дії воєнного стану в Україні. Заробітна плата з 16.03.2022 по дату видачу Довідки не нараховується. Відповідно до Довідки № 1-20/10 від 20.10.2022, видана [PERSON] , з березня 2022 року позивач не отримує заробітної плати у ПП «ІТЦ Станкосервіс», у зв`язку з неможливістю здійснювати вищевказаним підприємством своєї діяльності. Відповідно до витягу з наказу по Харківському національному університету ім. В.Н.Каразіна № 0104-2К/318 від 25.05.2022, позивач у зв`язку з припиненням дії трудового договору звільнений з посади доцента закладу вищої освіти Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна. Відповідно до Довідки про доходи, виданої [PERSON] в тому, що він дійсно працює в Державна установа «Інститут загальної та невідкладної хірургії ім. В.Т. Зайцева НАМНУ», загальна сума доходу за період з липня 2022 по вересень 2022 становить 57\~597, 64 грн. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін і, що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання про зменшення розміру аліментів. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що його матеріальний стан значно погіршився. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З наданих позивачем доказів суд вбачає зміну його матеріального стану в порівнянні з його матеріальним станом на момент затвердження мирової угоди Недригайлівським районним судом Сумської області про в частині сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі 8000,00 грн. На думку суду, зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини з 8000,00 грн. до 5000,00 грн. є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом щодо захисту прав малолітньої дитини в даному випадку. Враховуючи вищевикладене, та те, що представлені позивачем докази на підтвердження факту погіршення його матеріального в контексті положень ст.ст.76-80 ЦПК України\~є належними, допустимими, достовірними та достатніми, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, однак підлягає до часткового задоволення. Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили.

Outcome: partial