Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

У жовтні 2022 року до суду надійшла вказана цивільна справа про визнання права власності на нерухоме майно, як об`єкт права спільної сумісної власності подружжя та у порядку спадкування за законом. Позов обґрунтовано тим, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] . Ще до укладення шлюбу [PERSON] придбав на підставі договору купівлі-продажу житловий будинок [ADDRESS] , житловою площею 16,7 м2, загальною площею - 36,9 м2, право власності на який було зареєстровано за [PERSON] . У подальшому вказаний житловий будинок було повністю перебудовано за час перебування позивачки у шлюбі зі [PERSON] , проте не зареєстровано право власності на частку кожного із подружжя на зазначений житловий будинок. [INFO] помер чоловік позивачки, [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на вказаний вище житловий будинок. Заповіту померлий чоловік позивачки за життя не складав, у зв`язку з чим вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом. Проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на вказаний будинок, так як після його побудови право власності на нього не було зареєстровано у відповідних органах. У зв`язку із зазначеним позивачка просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частку на вказаний житловий будинок як на об`єкт права спільної сумісної власності подружжя та на 1/2 частку - в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка. Ухвалою суду від 11 листопадада 2022 року провадження у справі відкрито та постановлено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження. Сторони у судове засідання не з`явилися, просили розглядати справу без їх участі. Позивач позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] з 21 серпня 1982 року, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб. Від даного шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказане підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. Згідно копії договору купівлі-продажу від 04 червня 1982 року, [PERSON] ще до укладення шлюбу було придбано цегельно-глиномазний житловий будинок [ADDRESS] , житловою площею 16,7 м2, загальною площею - 36,9 м2. При цьому [PERSON] на місці старого житлового будинку, придбаного за вказаним вище договором купівлі-продажу, у 1989 році було збудовано новий. Вказане підтверджується копіями виписки з рішення виконкому Павлоградської міської ради народних депутатів №811 від 27.10.1983 року, довідці КП МБТІ від 29 квітня 2022 року та дозволу №811/3 на проведення робіт. Відповідно до ч.3,4 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Отже, суд приходить до висновку, що новий житловий будинок був збудований у 1989 році, тобто вже за час перебування позивачки та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. У свою чергу згідно копії довідки КП Павлоградського МБТІ від 29 квітня 2022 року, право власності на каркасно-глиномазний будинок [ADDRESS] , який був побудований у 1900 році, житловою площею 16,7 м2, загальною площею - 36,9 м2, зареєстровано за [PERSON] станом на 30.11.1982 року, а право власності на житловий будинок, побудований у 1989 році, житловою площею 61,9 м2, загальною площею - 107,4 м2, не зареєстровано. [INFO] чоловік позивачки, [PERSON] , помер, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про смерть. Відповідно копії спадкової справи, заведеної після смерті чоловіка позивачки, [PERSON] , після смерті чоловіка відкрилася спадщина на вказаний вище житловий будинок. Заповіту [PERSON] при житті не складав, у зв`язку з чим спадкування відбувається за законом. Діти померлого, [PERSON] та [PERSON] , відмовилися від прийняття спадщини після померлого батька, [PERSON] , на користь їх матері, позивачки [PERSON] . Вказане підтверджується копіями відповідних заяв, що містяться у зазначеній спадковій справі. Після смерті чоловіка позивачка зверталася до нотаріальних органів з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, проте їй було відмовлено у зв`язку з тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на вказаний будинок, так як після його побудови право власності на нього не було зареєстровано у відповідних органах. Вказане підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 вересня 2022 року. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Виходячи зі змісту ст.392 ЦК України, право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як було раніше встановлено судом, вказаний житловий будинок було збудовано померлим [PERSON] за час перебування у шлюбі з позивачкою, отже, вказаний житловий будинок належав подружжю на праві спільної сумісної власності на підставі ст.368 ЦК України. Таким чином позивачці та її померлому чоловіку на праві спільної сумісної власності подружжя належали по 1/2 частці на вказаний житловий будинок, які не були зареєстровані у передбаченому на той час порядку, і після смерті свого чоловіка позивачка за правилами спадкування за законом мала успадкувати лише 1/2 частку після смерті останнього. Отже, беручи до уваги вищевикладені обставини по справі, досліджені на їх підтвердження докази, звертаючи увагу на зазначені норми чинного законодавства, а також відсутність заперечень з боку відповідача щодо задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2040,00 грн.

Outcome: approved