Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

[PERSON] серпні 2022 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав. Позов мотивовано тим, що 27.08.2010 року між сторонами було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалося, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2012 року шлюб розірвано, і з того часу відповідач участі у вихованні дитини не приймає. Позивач зазначає, що відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами в навчанні, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дочки. Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 09.07.2015 року у справі № 127/21230/14-к відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України (спричинення легких тілесних ушкоджень), і призначено йому покарання у виді 160 годин громадських робіт. Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 20.01.2016 року у справі № 127/7236/15-к відповідача визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185; ч. 2 та ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 185; ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 185; ч. 3 ст. 187; ч. 4 ст. 187 КК України та призначено покарання: - за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі; - за ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України з урахуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить йому на праві власності; - за ч. 2 та ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України з урахуванням ч. 1 ст. 69 КК України 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить йому на праві власності; - за ч. 3 ст. 187 КК України з урахуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить йому на праві власності; - за ч. 4 ст. 187 КК України з урахуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить йому на праві власності. Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України шляхом частково складання призначених покарань визначено відповідачу покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить йому на праві власності. Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 26.07.2018 року у справі № 738/1025/18 відповідача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 393 КК України (втеча з місця позбавлення волі або з-під варти, вчинена особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 71 КК України, до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано не відбуте покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2016 року і за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 24.02.2021 року у справі № 738/168/21 відповідачу замінено основний вид покарання з позбавлення волі на виправні роботи на не відбутий строк покарання, який станом на дату винесення рішення становить 1 рік 03 місяці 07 днів, по місцю роботи з відрахуванням на користь держави 20% заробітку. Таким чином відповідач періодично вчиняє кримінальні правопорушення, не стає на шлях виправлення, а, відтак, не може слугувати позитивним прикладом для дитини. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов`язків. Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. У зв`язку з вищенаведеним позивач звернулася до суду та просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Позивач та представник позивача в ході судового розгляду позов підтримали, проти винесення заочного рішення не заперечили. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. З урахуванням приписів статті 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Вінницької міської ради в ході судового розгляду підтримала висновок органу опіки та піклування, який надано суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що протягом 6 років всі стосунки з приводу виховання доньки мала лише з позивачем, яка допомагала в організації турнірів, оплачувала збори. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що батька бачила давно, ще коли народилась [PERSON] , дитина батька не згадує. Свідок [PERSON] , який є сусідом, вказав, що не бачив батька з 2017 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що відповідача не бачила 8 років, ніколи не чула, щоб онука щось говорила, відповідач не намагався контактувати. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом установлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2012 року (цивільна справа № 212/9896/2012) розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 27.08.2010 року відділом РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області, актовий запис № 1834. Від даного шлюбу у сторін є дочка [PERSON] , [INFO] , відповідний актовий запис 957, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого повторно, серії [NUMBER] від 19.05.2016 року. Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 09.07.2015 року у справі № 127/21230/14-к відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України (спричинення легких тілесних ушкоджень), і призначено йому покарання у виді 160 годин громадських робіт. Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 20.01.2016 року у справі № 127/7236/15-к відповідача визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185; ч. 2 та ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 185; ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 185; ч. 3 ст. 187; ч. 4 ст. 187 КК України та призначено покарання: - за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі; - за ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України з урахуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить йому на праві власності; - за ч. 2 та ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України з урахуванням ч. 1 ст. 69 КК України 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить йому на праві власності; - за ч. 3 ст. 187 КК України з урахуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить йому на праві власності; - за ч. 4 ст. 187 КК України з урахуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить йому на праві власності. Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України шляхом частково складання призначених покарань визначено відповідачу покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить йому на праві власності. Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 26.07.2018 року у справі № 738/1025/18 відповідача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 393 КК України (втеча з місця позбавлення волі або з-під варти, вчинена особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 71 КК України, до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано не відбуте покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2016 року і за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 24.02.2021 року у справі № 738/168/21 відповідачу замінено основний вид покарання з позбавлення волі на виправні роботи на не відбутий строк покарання, який станом на дату винесення рішення становить 1 рік 03 місяці 07 днів, по місцю роботи з відрахуванням на користь держави 20% заробітку. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину, готувати її до самостійного життя. Статтями 11, 12 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] , № 01/00/011/8 від 02.01.2023 року, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що [PERSON] проживає окремо від доньки з 2012 року по теперішній час, протягом останніх десяти років не брав участі у її вихованні та утриманні, не цікавився життям та розвитком дитини, своєю поведінкою [PERSON] порушив вимоги ст.ст. 150, 180 СК України. Відповідач усунувся від виконання обов`язків щодо виховання та розвитку своєї дитини у зв`язку з чим порушуються права дитини на належне батьківське виховання. В судове засідання відповідач не надав жодного доказу або ж свої заперечення щодо недоцільності позбавлення його батьківських прав та відсутності його вини у невиконанні своїх обов`язків по догляду та вихованню дитини, тому суд враховує лише ті докази, які містяться в матеріалах справи та вважає, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дитини, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами), ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. На думку суду, ухилення відповідача від виконання обов`язків по вихованню дитини знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи. Таким чином, враховуючи встановлені обставини, а саме те, що відповідно до ст. 150 СК України [PERSON] обов`язків щодо виховання та розвитку дитини не виконує, ухиляється від їх виконання, не піклується про її фізичний, духовний і моральний розвиток, проживає окремо від дітей, виявляє байдужість до власної дитини, з метою захисту насамперед інтересів дитини, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Також суд зазначає, що згідно вимог ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 992,40 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved