Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

У серпні 2022 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути із Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») матеріальну шкоду в розмірі 244 178, 69 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 28.04.2020 року між [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір фінансового лізингу №K2UAA-00000235 від 28.04.2020 року. Відповідно до даного Договору АТ КБ «ПриватБанк» (лізингодавець) зобов?язується набути у власність вказаний [PERSON] (лізингоодержувачем) транспортний засіб (предмет лізингу) і надати лізингоодержувачу це майно за плату в тимчасове користування. Лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість, якого на момент укладання Договору наведені в статті 14 п. 14.1 цього Договору, Додатку 1 (Специфікація), а лізингоодержувач зобов?язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та платежі з відшкодування витрат лізингодавця, пов?язаних з виконанням Договору, на умовах цього договору. В додатку №l до Договору фінансового лізингу K2UAA-00000235 від 28.04.2020 року вказано, що предметом даного договору виступає транспортний засіб Toyota Highlander, 2019 року, номер кузова: [NUMBER] . Відповідно до умов Договору страхування предмета лізингу здійснюється лізингодавцем в страхових компаніях, акредитованих лізингодавцем, протягом строку лізингу, страхування КАСКО обов?язково здійснюється для нових автомобілів. Так, вказаний автомобіль був застрахований лізингодавцем відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту (KACKO) №K2UACPS-20463D4, укладеним із ТДВ «Страхова Компанія «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ». Зазначає, що 23.07.2021 року о 08 год. 50 хв. на автодорозі Бориспіль - Дніпро сталася дорожньо-транспортна подія за участю автомобіля Toyota Highlander, 2019 року, номер кузова: [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , під керуванням громадянина [PERSON] , [INFO] . З метою отримання страхової випалати позивач звернувся до ТДВ «Страхова Компанія «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ», однак йому було повідомлено, що ТДВ «Страхова Компанія «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» відмовляє у виплаті страхового відшкодування по причині того, що подія за участю застрахованого трансопортного засобу, що мала місце 23.07.2021 року, фактично сталася у період, коли договір припинив дію та втратив чинність. Вважає, що АТ КБ «ПриватБанк», як лізингодавець, порушив пункт 5.1 статті 5 договору фінансового лізингу №K2UAA-00000235 від 28.04.2020 року, а саме не сплатив страховий платіж за договором добровільного страхування наземного транспорту (KACKO) №K2UACPS-20463D4 за період із 07.07.2021 року по 07.08.2021 року, що в свою чергу в подальшому призвело до втрати чинності та припинення дії договору страхування, на дату коли сталася ДТП за участю автомобіля, а отже позивач не зміг отримати страхову виплату, чим позивачу було завдано відповідачем матеріальної шкоди у розмірі 244 178, 69 грн на ремонт автомобіля, що стало підстовою для звернення до суду із вказаним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.08.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву, та встановлено третій особі строк на подання пояснень щодо позову протягом десяти днів із дня отримання ухвали про відкриття провадження (а.с. 46). Копію ухвали від 25.08.2022 року було направлено на адреси сторін, крім того відповідачу та третій особі було направлено копію позовної заяви з додатками. Також копію ухвали було направлено на зазначені адреси електронної пошти сторін (а.с. 47). До суду повернувся лист з копією ухвали, направлений на адресу позивача, з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 54). Відповідно до рекомендованого повідомлення, направленого на адресу відповідача, останній отримав копію ухвали та копію позовної заяви з додатками - 30.11.2022 року (а.с. 52). Відповідно до рекомендованого повідомлення, направленого на адресу третьої особи, остання отримала копію ухвали та копію позовної заяви з додатками - 26.10.2022 року (а.с. 51). Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України). За ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Таким чином, сторони вважаються належно повідомленими про розгляд даної справи. Відповідач правом подати відзив на позов не скористався. Третя особа пояснення щодо позову не надала. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 28.04.2020 року між [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір фінансового лізингу №K2UAA-00000235 від 28.04.2020 року (а.с. 15-17). Відповідно до даного Договору АТ КБ «ПриватБанк» (лізингодавець) зобов`язується набути у власність вказаний [PERSON] (лізингоодержувачем) транспортний засіб (предмет лізингу) і надати лізингоодержувачу це майно за плату в тимчасове користування. Лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість, якого на момент укладання Договору наведені в статті 14 п. 14.1 цього Договору, Додатку 1 (Специфікація), а лізингоодержувач зобов?язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та платежі з відшкодування витрат лізингодавця, пов?язаних з виконанням Договору, на умовах цього договору. В додатку №l до Договору фінансового лізингу K2UAA-00000235 від 28.04.2020 року вказано, що предметом даного договору виступає транспортний засіб Toyota Highlander, 2019 року, номер кузова: [NUMBER] . Відповідно до п. 14.2 статті 14 Договору строк лізингу становить 24 (двадцять чотири) місяці. У п. 6.4.5, статті 6 даного Договору зазначено, що лізингоодержувач має право на дострокове погашення заборгованості шляхом перерахування суми, достатньої для погашення усієї простроченої та поточної заборгованості (черговість погашення якої визначена в п. 4.7.), а також вартості предмета лізингу, яка залишилася невиплаченою на дату дострокового погашення. При цьому, термін користування лізингоодержувачем предмета лізингу на дату дострокового погашення заборгованості не може бути менше ніж один рік починаючи з дати підписання Сторонами Акту приймання-передачі. п. 14.4 ст. 14 Договору вказано, що період сплати лізингових платежів: з «21» по «25» число кожного місяця, згідно з Додатком №2 (трафік лізингових платежів). Відповідно до виписки по кредиту за договором К2UA-00000235 від 28.04.2020 року за період 01.01.2020-12.10.2021 роки [PERSON] було достроково виплачено всі суми згідно даного Договору, останній платіж за договором було внесено у сумі 39 762, 26 грн - 29.06.2021 року (а.с. 21-24). Пунктом 6.2.20 Договору передбачено, що лізингоодержувач після виконання зобов?язань за Договором у повному обсязі та доставки йому пакету документів для переоформлення, у строк 3 місяці зобов?язаний перереєструвати предмет лізингу в сервісному центрі МВС на своє ім?я за власний рахунок. 06.07.2021 року представником АТ КБ «ПриватБанк» було надано позивачу пакет документів необхідних для переоформлення автомобіля на ім?я [PERSON] , що підтверджується супровідним листом до зазначеного пакету документів для переоформлення автомобіля в сервісному центрі МВС від 06.07.2021 року №20 (а.с. 26-31). У пункті 5.1 статті 5 Договору зазначено, що страхування предмета лізингу здійснюється з моменту підписання Акту приймання-передачі транспортного засобу та протягом Строку лізингу. Страхування предмета лізингу здійснюється лізингодавцем в страхових компаніях, акредитованих лізингодавцем, протягом строку лізингу за наступними страховими ризиками: пошкодження, втрата або знищення предмета лізингу (сукупність вказаних ризиків), спричинені дорожньо-транспортною пригодою, пожежею, вибухом, ударом блискавки, падінням предметів або їхніми уламками, стихійними лихами, протиправними діями третіх осіб, викраденням або іншим незаконним заволодінням та/або розукомплектуванням. Страхування КАСКО обов?язково здійснюється для нових автомобілів. Договором добровільного страхування наземного транспорту (KACKO) №K2UACPS-20463D4, укладеним із ТДВ «Страхова Компанія «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» було застраховано транспортний засіб Toyota Highlander, 2019 року, номер кузова: [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . 23.07.2021 року о 08 год. 50 хв. на автодорозі Бориспіль - Дніпро сталася дорожньо-транспортна подія за участю автомобіля Toyota Highlander, 2019 року, номер кузова: [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , під керуванням громадянина [PERSON] , [INFO] , даний факт підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №181112, схемою з місця ДТП та доданими до позовної заяви фотографіями з місця ДТП (а.с. 32-34). З метою отримання страхової випалати [PERSON] звернувся до ТДВ «Страхова Компанія «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ», однак йому було повідомлено, що ТДВ «Страхова Компанія «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» відмовляє у виплаті страхового відшкодування по причині того, що подія за участю застрахованого трансопортного засобу, що мала місце 23.07.2021 року, фактично сталася у період, коли договір припинив дію та втратив чинність, оскільки АТ КБ «ПриватБанк», як страхувальник, не сплатив черговий платіж за договором у сумі 7 020, 30 грн, який мав бути сплачений до 07.07.2021 року включно, чим порушив умови договору страхування. При цьому кінцевий страховий платіж бу сплачений АТ КБ «ПриватБанк» - 06.06.2021 року (а.с. 35-36). Також судом встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Toyota Highlander, 2019 року, номер кузова: [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , після дорожньо-транспортної пригоди становить 244 178, 69 грн, які були сплачені позивачем (а.с. 37-41). Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частиною 2 ст. 22 ЦК України визначено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно із ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду с удами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року (зі змінами та доповненнями), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Отже, для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина у заподіянні шкоди. Диспозиція наведених норм покладає на позивача обов`язок доказати факт заподіяння шкоди відповідачем та її розмір. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України №6-183цс14 від 03 грудня 2014 року. Аналізуючи факт заподіяння шкоди АТ КБ «ПриватБанк» та причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, завданою позивачу, суд виходить із наступного. Так, Додатком №2 до Договору фінансового лізингу К2UAA-00000235 від 28.04.2020 року «Графік сплати лізингових платежів» визначено дати внесення щомісячних платежів та встановлено їх розмір. В графі 5 «Графіку сплати лізингових платежів» зазначено суму щомісячного платежу на відшкодування частини вартості страхування предмету лізингу. Також зазначеним «Графіком сплати лізингових платежів» визначено, що місячний платіж призначений на відшкодування вартості страхування предмету лізингу сплачується лізингоодержувачем 25 числа кожного місяця за наступний місяць. 3 доданої до позовної заяви виписки по кредитному договору К2UAA-00000235 від 28.04.2020 року за період 01.01.2020 року - 12.10.2021 року вбачається, що позивачем добросовісно виконувалися умови Договору щодо сплати лізингових платежів без порушення строків щомісячної оплати та встановлених Додатком №2 до Договору фінансового лізингу К2UAA-00000235 від 28.04.2020 року розмірів відповідних щомісячних платежів. Також відповідно до даної виписки по кредиту договір К2 UAA-00000235 зід 28.04.2020 року за період 01.01.2020 року - 12.10.2021 року, позивачем 16.06.2021 року було внесено суму 7 020, 30 грн, тобто кошти призначені на відшкодування частини вартості страхування предмету лізингу, а також 21.06.2021 року здійснено платіж в розмірі 27 979, 70 грн - кошти призначені на погашення тіла кредиту. 29.06.2021 року позивачем сплачено залишок по сумі кредиту в розмірі 39 762, 26 грн. Так, судом встановлено та підтверджується матеріали справи, що позивачем своєчасно, а саме до 25.06.2021 року здійснено оплату в розмірі 7020, 30 грн, що призначена на відшкодування частини вартості страхування предмету лізингу за період з 07.07.2021 року по 07.08.2021 року. Вказане також не спростовано відповідачем. Отже, позивачем було сплачено АТ КБ «ПриватБанк» кошти, що призначалися на відшкодування частини вартості страхування предмету лізингу за період з 07.07.2021 року по 07.08.2021 року, які в свою чергу АТ КБ ПриватБанк» мав до 07.07.2021 року перерахувати на рахунок ТДВ «СК «ВІДІ ТРАХУВАННЯ» відповідно до умов, визначених договором добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО) NK2UACPS-20463D4. Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи та листа від 08.09.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» вказані кошти до ТДВ «СК «ВІДІ ТРАХУВАННЯ» не сплатив, чим порушив пункт 5.1 статті 5 договору фінансового лізингу №K2UAA-00000235 від 28.04.2020 року, що в свою чергу в подальшому призвело до втрати чинності та припинення дії договору страхування на дату, коли сталася ДТП за участю автомобіля Toyota Highlander 2019 року, номер кузова: [NUMBER] . Отже, суд приходить до висновку, що відповідачем було порушено пункт 5.1 статті 5 договору фінансового лізингу №K2UAA-00000235 від 28.04.2020 року, що призвело до припинення дії договору страхування автомобіля Toyota Highlander 2019 року, номер кузова: [NUMBER] , чим відповідачем було завдано позивачу матеріальної шкоди, а саме понесених витрат на ремонт вказаного автомобіля у розмірі 244 178, 69 грн, скільки з вини відповідача [PERSON] не було виплачено страхове відшкодування. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві. Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв?язку із задоволенням позову судовий збір підлягає стягненню із відповідача на користь держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved