Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

Позивач звернувся з цим позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 64 044,00 гривень. Позов мотивує тим, що 30.03.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне Агенство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 1635937. 14.06.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне Агенство необхідних кредитів» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги за вищезазначеним кредитним договором. Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором Факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права вимоги за договором позики № 1635937 від 30.03.2021 року. Відповідно до реєстру боржників № 5 від 21.09.2021 року до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, ТОВ «ФК ЄАПБ» набуло права вимоги до відповідача в сумі 44 044,00 гривень, з яких: 13 000,00 гривень основний борг, 31 044,00 гривень заборгованість по відсоткам. 05.04.2021 року між ТОВ «Кредитна установа Європейська кредитна група» та [PERSON] уклали кредитний договір № 2818618346/662181. 16.02.2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне Агенство необхідних кредитів» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 16022022, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги за вищезазначеним кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників від 16.02.2022 року до договору факторингу № 16022022 від 16.02.2022 року, ТОВ «ФК ЄАПБ» набуло права вимоги до відповідача в сумі 12000,00 гривень, з яких: 3 000,00 гривень основний борг, 9000,00 гривень заборгованість по відсоткам. 07.04.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] уклали кредитний договір № 03806-04/2021. 30.11.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 30112021-1, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги за вищезазначеним кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників від 30.11.2021 року до договору факторингу № 30112021-1 від 30.11.2021 року, ТОВ «ФК ЄАПБ» набуло права вимоги до відповідача в сумі 8000,00 гривень, з яких: 2 000,00 гривень основний борг, 6000,00 гривень заборгованість по відсоткам. Оскільки, відповідач в добровільному порядку не сплатила заборгованість, а тому позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою суду від 26.12.2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 01.02.2023 року представник відповідача подала відзив на позовну заяву, вважає, що позовні вимоги банку є необґрунтованими, зазначає, що позивачем не надано будь-яких доказів того, що саме електронним цифровим підписом [PERSON] підписала договір позики, оскільки позивачем не надано ані відомості про сертифікацію ключа ЕЦП відповідача, ані відомості про особистий ключ підписувача, який має відповідати відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Таким чином позивачем не доведено факту узгодження умов договору і прийняття відповідачем пропозиції про його укладення , що свідчить про те, що договір позики є не укладеним. Також зазначає, що позивачем не доведено факту передачі грошових коштів відповідачу, не надано доказів, що підтверджують отримання відповідачем грошових коштів. Враховуючи вищенаведені обставини, просить позов залишити без задоволення. 31.01.2023 року представник позивача подав відповідь на відзив на позов, в якому зазначив, що сторони узгодили розміри кредитів (позики), грошову одиницю, в якій надано кошти, строки та умови користування ними, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення кредитних договорів та договорів позики в електронній формі, на погоджених умов, шляхом підписання договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тому є всі підстави для задоволення позову. Також зазначив, що з метою вичерпної інформації по справі, після отримання відзиву, представником позивача надіслано запити про надання додаткових доказів, а саме детальних розрахунків заборгованості та доказів що підтверджують надання (перерахування) коштів [PERSON] за укладеними договорами кредиту та позики. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку Судом належними доказами встановлено, що 30.03.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне Агенство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1635937, відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 13000,00 гривень строком на 30 днів ( а.с. 9). 14.06.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне Агенство необхідних кредитів» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги за вищезазначеним кредитним договором (а.с. 15-16). Відповідно до витягу з реєстру боржників № 5 від 21.09.2021 року до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, ТОВ «ФК ЄАПБ» набуло права вимоги до відповідача в сумі 44 044,00 гривень, з яких: 13 000,00 гривень основний борг, 31 044,00 гривень заборгованість по відсоткам (а.с.19). 05.04.2021 року між ТОВ «Кредитна установа Європейська кредитна група» та [PERSON] уклали кредитний договір № 2818618346/662181 (а.с.26-28). 16.02.2022 року між ТОВ «Кредитна установа Європейська кредитна група» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 16022022, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги за вищезазначеним кредитним договором (а.с. 29-31). Відповідно до реєстру боржників від 16.02.2022 року до договору факторингу № 16022022 від 16.02.2022 року, ТОВ «ФК ЄАПБ» набуло права вимоги до відповідача в сумі 12000,00 гривень, з яких: 3 000,00 гривень основний борг, 9000,00 гривень заборгованість по відсоткам (а.с.33). 07.04.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] уклали кредитний договір № 03806-04/2021 (а.с. 39-43). 30.11.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 30112021-1, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги за вищезазначеним кредитним договором (а.с.44-45) Відповідно до реєстру боржників від 30.11.2021 року до договору факторингу № 30112021-1 від 30.11.2021 року, ТОВ «ФК ЄАПБ» набуло права вимоги до відповідача в сумі 8000,00 гривень, з яких: 2 000,00 гривень основний борг, 6000,00 гривень заборгованість по відсоткам (а.с.47). Таким чином представник позивача посилається, що у зв`язку з невиконанням договорів кредитів та позики, загальна заборгованість відповідача становить 64044,00 гривень. Так, відповідно дост. 1054 ЦК Україниза кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК Українивизначена письмова форма укладення кредитного договору. За вимогами ч. 1ст. 638 ЦК Українидоговір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом вищезазначених правових норм договір позики є укладеним з моменту передання коштів, тобто договір позики є реальним договором. Факт укладення такого може підтверджуватися розпискою, актом приймання-передання, касовим ордером тощо. Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають застосуванню правила частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням наведеного, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд зобов`язаний власні процесуальні дії належним чином обґрунтувати (мотивувати), враховуючи при цьому, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов`язковим за таких обставин та за таких умов. За правилом статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами частини другої, шостої статті 95 ЦПК України встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Тому, посилання позивача на наявність договорів кредитів та договору позики, а саме: договору позики № 1635937 від 30.03.2021 року, кредитного договору № 2818618346/662181 від 05.04.2021 року та кредитного договору № 03806-04/2021 від 07.04.2021 року та договори факторингу, відповідно до яких ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги за вказаними кредитними договорами та позики, розрахунку заборгованості станом на 31.10.2022 року як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки договори кредиту, позики, розрахунки заборгованості не містять відомостей, що дозволили б суду встановити, чи видавалися кредитні кошти відповідачу. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є недоведеними оскільки позивачем не доведено існування між сторонами кредитних правовідносин за договорами кредиту та позики та відповідно надання грошових коштів (кредиту) позичальникові, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Щодо вимоги представника відповідача про стягнення з позивача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно ч. 3ст. 133 ЦПК Українидо витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. 2ст.137ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із ч. 3ст. 137 ЦПК Українидля визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, ЦПК Українипередбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). Відповідно до частини першоїстатті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 5.1. договору про надання правничої допомоги від 23.01.2023 року виплата адвокату гонорару та компенсація витрат здійснюється відповідно до Додаткової угоди, що є невід`ємною часиною цього договору, однак така представником відповідачем до матеріалів справи не долучена. Враховуючи,що представникомвідповідача не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, фінансових документів, які б свідчили про фактичну сплату коштів за надану правничу допомогу (платіжних доручень, касових чеків або інших банківських документів), а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed