Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський Агрегатний Завод» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, якою просила: -стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.10.2020 року по 09.06.2021 року за затримку видачі трудової книжки у розмірі 59\~651 грн. 74 коп.; -стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.06.2021 року по 09.06.2021 року за затримку видачі копії наказу про звільнення у розмірі 19\~750 грн. 64 коп.; -стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20\~000 грн. В обґрунтування позову позивач вказала на те, що вона з 13.08.1998 року була прийнята на роботу до ПАТ «Дніпропетровський агрегатний завод». 14.07.2019 року позивачем була подана заява про звільнення. Проте, після подання заяви про звільнення та відпрацювання двотижневого терміну, позивачу не було повідомлено про результат розгляду заяви про звільнення, не видано трудової книжки та не проведено виплати всіх сум, що належать позивачу до сплати. 26.10.2020 року рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська стягнуто з ПАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 35\~930 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 120\~782 грн. 76 коп. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 березня 2021 року, крім вищезазначеного, стягнуто з ПАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» на користь [PERSON] компенсацію за невикористану відпустку в сумі 27\~698 грн. 92 коп. Разом із цим, відповідач навіть після набрання судовим рішенням законної сили продовжив порушувати трудові права позивача, що полягало у не оформленні звільнення та не видачі позивачу спочатку трудової книжки, а в подальшому наказу про звільнення. Відповідач лише 27.08.2021 року оформив та видав позивачу Наказ про припинення трудового договору. Крім зазначеного, позивач вбачає наявність законних підстав для відшкодування моральної шкоди. Так, позивач тривалий час не могла працювати, оскільки відповідач незаконно документально не оформлював припинення трудового договору, не видавав позивачу трудову книжку та наказ про звільнення, позивач не отримувала заробітну плату. Наведене негативно вплинуло на загальний стан позивача, який є пригніченим, позивач постійно зазнає душевних страждань внаслідок допущених протиправних дій з боку відповідача, у зв`язку із чим вимушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 01 листопада 2021 у справі відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 01.11.2021 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. Відповідач у встановлений судом строк не надав суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним. Відповідно до\~ст.12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 15 ЦК України визначено право на захист цивільних прав та інтересів, де зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачено ст.16 ЦК України. Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. У відповідності до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 13.08.1998 року працювала на ПАТ «Дніпропетровський агрегатний завод», що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с.14-15). Після фактичного припинення трудових відносин позивача у Приватному акціонерному товаристві «Дніпропетровський агрегатний завод», останній не провів з нею остаточний розрахунок та у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі, у зв`язку з чим у 2020 році [PERSON] звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану відпустку. Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2020 року стягнуто з ПАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 35\~930,00 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та час затримки видачі трудової книжки у розмірі 120\~782,76 грн. (а.с.16-23). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 березня 2021 року, окрім вищезазначеного, стягнуто з ПАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» на користь [PERSON] компенсацію за невикористану відпустку в сумі 27\~698,92 грн. без врахування податкових витрат (а.с.24-26). Звернувшись до суду позивач зазначила, що навіть після набрання законної сили рішенням, відповідач не видав належним чином оформлену трудову книжку та наказ про припинення трудового договору. Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2020 року у справі №204/5187/20 судом було встановлено, що останнім робочим днем позивача [PERSON] є 28 липня 2019 року. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, вказані вище факти не підлягають доказуванню та є встановленими. Копія наказу про звільнення та трудова книжка позивачу у день фактичного звільнення, тобто 28 липня 2019 року, виготовлені та вручені не були, що підтверджується копією наказу №633к від 27.08.2021 року про звільнення, де у графі "з наказом ознайомлений - [PERSON] , міститься підпис останньої та зазначено дату «27.08.2021 року» (а.с.13). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення, копія наказу видається на вимогу працівника. Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10.06.2021 року по 09.06.2021 року за затримку видачі копії наказу про звільнення у розмірі 19\~750 грн. 64 коп. задоволенню не підлягає у зв`язку з ненаданням доказів щодо обґрунтування заявленої позовної вимоги. Відповідно до пунктів 2.4, 2.5 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (далі Інструкція), записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до пункту 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Згідно з пунктом 4.1 та пунктом 4.2 Інструкції при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Частиною п`ятою статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Таким чином, для застосування цієї норми права необхідна наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки. З урахуванням винесеного рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська у справі №204/5187/20, яке набрало законної сили, суд дійшов висновку, що відповідач 29 липня 2019 року безпідставно не видав позивачу належно оформлену трудову книжку, що є грубим порушенням вимог статті 47 КЗпП. Не видавши позивачу трудову книжку в передбачений законом строк після написання ним заяви про звільнення, відповідачем були порушені конституційні права позивача, а саме - право на працю та право на звільнення. У прохальній частині позовної заяви [PERSON] просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 59\~651, грн. зазначаючи період з 27.10.2020 року по 09.06.2021 року. Проте, суд зауважує, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2020 року вже було стягнуто з ПАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та час затримки видачі трудової книжки у розмірі 120 782,76 грн. У зв`язку з чим, суд враховує початок нового періоду порушення відповідачем вимог ст.47 КЗпП з моменту набрання вищевказаним рішенням суду законної сили, тобто з 23.03.2021 року. З Наказу (розпорядження) №633к від 27.08.2021 року, виданого керівником АТ «ДАЗ» вбачається, що провідний інженер з підготовки виробництва [PERSON] звільнена за угодою сторін, відповідно до п.1 ст.36 КЗпП, підстава особиста заява. Відповідний запис міститься і в трудовій книжці серії [NUMBER] (а.с.14-15). Тобто, видача трудової книжки могла були лише після внесення відповідного запису про звільнення позивача, а саме після 27.08.2021 року. Проте, відповідно до вимог статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки за період 27.10.2020 по 09.06.2021, підлягає частковому задоволенню, та визначенню періоду з 23.03.2021 року по 09.06.2021 року. Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, передбачено, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Середньоденна заробітна плата позивача, врахована рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2020 року у цивільній справі №204/5187/20, та становить 379 грн. 82 коп. та позивач просив суд обрахувати розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виходячи саме з такого розміру. Кількість робочих днів за період з 23.03.2021 року по 09.06.2021 року складає загалом 66 днів (березень 2021 року 17 днів, квітень 2021 року 22 днів, травень 2021 року 20 днів, червень 2021 року 7 днів). Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки, а саме за період з 23.03.2021 року по 09.06.2021 року складає: 66 днів х 379 грн. 82 коп. = 25\~066 грн. 12 коп. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки, а саме за період з 23.03.2021 року по 09.06.2021 року у розмірі 25 066 грн. 12 коп. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (стаття 23 ЦК України). Крім того, у частині 1 статті 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. За пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Крім того, судом враховуються висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 682/1892/15-ц, відповідно до яких підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення підприємством трудових прав працівника, а саме невиплата всіх належних сум, що змусило докладати додаткових зусиль для відновлення порушеного права, внаслідок чого в житті працівника відбулися вимушені зміни негативного характеру. Отже, суд виходить з того, що сам факт порушення прав позивача щодо своєчасного отримання трудової книжки, свідчить про перенесені останньою моральні страждання, оскільки позивач об`єктивно була вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням характеру страждань, їх обсягу, тривалості, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що розміром грошового відшкодування моральної шкоди необхідним, достатнім, розумним і справедливим за наведених обставин, є 2 000 гривень, а тому позовні вимоги в даній частині підлягають частковому задоволенню. Розподіляючи судові витрати, судом враховується наступне. Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем під час подання позову до суду було сплачено судовий збір за вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 994,20 грн. Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги були задоволені частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати за вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 90 грн. 80 коп. Крім того, враховуючи, що позивач була звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки, та вимога була задоволена частково, а тому, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судові витрати у розмірі 381 грн. 54 коп. Також, враховуючи, що позивач була звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за затримку видачі копії наказу про звільнення, та в задоволенні вимоги позивачу було відмовлено, судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial