Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , заінтересована особа: виконавчий комітет Ходорівської міської ради Стрийського району Львівської області, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] . Обґрунтування позовних вимог. В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначає, що між сторонами по справі 27.08.2022 був укладений шлюб. Відповідно до заочного рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 01.07.2021 шлюб розірвано та після розірвання шлюбу їй залишено набуте у шлюбі прізвище « [PERSON] ». Від подружнього життя у них [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] дочка [PERSON] . Зазначає, що відповідачка [PERSON] , ще до розірвання шлюбу, ініціатором якого вона була, залишила сім`ю і не цікавилась дітьми, які фактично перебувають на його повному утриманні, оскільки вона не надає будь-якої матеріальної допомоги дітям. Окрім того, вона взагалі не спілкується та не бачиться із дітьми, хоч він їй перешкод у цьому не чинив та не чинить, не проявляє до них жодного інтересу, так як має іншу сім`ю. Таке ставлення відповідачки [PERSON] до дітей, на його думку, є свідченням її байдужості до їх подальшої долі та свідомого її ухилення від виконання материнських обов`язків щодо дітей. Сама відповідачка не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо дітей: сина [PERSON] [INFO] та доньки [PERSON] [INFO] . Процесуальні рішення, постановлені по справі. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 16.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 29.12.2022 /а.с.21-22/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 29.12.2022 закрито підготовче провадження. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 02.02.2023 /а.с.34-35/. Розгляд справи по суті відбувся 02.02.2023. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився. Подав заяву про проведення судового засідання за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з підстав вказаних у позові. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася. Надіслала заяву в якій розгляд справи просить проводити без її участі, позовні вимоги повністю визнає та їй зрозумілі наслідки визнання позову. Представник заінтересованої особи виконавчого комітету Ходорівської міської ради Стрийського району Львівської області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився. Надіслав клопотання в якому розгляд справи просить проводити без його участі на підставі зібраних матеріалів. Згідно з ч.ч. 1, 4\~ст. 206 ЦПК України\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку\~ст. 247 ЦПК України\~за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною четвертою\~статті 268 ЦПК України\~передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Згідно ч. 5\~статті 268 ЦПК України\~зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 02.02.2023, є дата складення повного тексту судового рішення 06.02.2023. Суд, розглянувши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка сторін не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до заочного рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 01.07.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано /а.с.6-7/. Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 27.08.2022, [PERSON] одружився із [PERSON] , 27.08.2022 у Новороздільському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №76, а після одруження отримала прізвище [PERSON] /а.с.8/. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02.04.2007 в Грусятицькій сільській раді Жидачівського району, Львівської області, [PERSON] народився [INFO] а його батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.10/. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22.01.2010 в Грусятицькій сільській раді Жидачівського району, Львівської області, [PERSON] народилася [INFO] а її батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.11/. Згідно заяви [PERSON] №741 від 23.09.2022 засвідченої приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Подватцятник І.М., [PERSON] , [INFO] , перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам`яті та діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій, без будь якого примусу як фізично так і морально, цією заявою не заперечує проти позбавлення її батьківських пав щодо її дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] /а.с.12/ Згідно рішення № 187 від 10.11.2022 виконавчого комітету Ходорівської міської ради Львівської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , вважає доцільно позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав. /а.с.13/. Норми чинного законодавства та мотиви їх застосування. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст.\~4, ч. 1 ст.\~5 ЦПК України\~кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми\~Конституції України,\~Закону України «Про охорону дитинства»,\~Сімейного кодексу України. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Частиною сьомою\~статті 7 Сімейного кодексу України\~передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII\~(далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою\~статті 150 СК України\~батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої\~статті 155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до\~ст. 164 Сімейного кодексу України\~мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі\~ст. 165 Сімейного кодексу України\~право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до частини 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує також висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Під час застосування наведених норм права суд враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70), Верховним Судом у постановах від 26.12.2018, 13.03.2019 та 06.05.2020 при розгляді справ № 404/6391/16-ц, № 631/2406/15-ц та № 753/2025/19, відповідно до яких ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно зі ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до\~ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1\~ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Таким чином, у судовому засіданні беззаперечно встановлено, що відповідачка як мати протягом тривалого часу не спілкується із своїми дітьми, матеріально їх не утримує, заходів до спілкування та турботи не приймає, а вихованням та утриманням дітей займається позивач. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх у сукупності суд вважає, що відповідачка, яка не виявляється щодо власних дітей материнського піклування, свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не цікавиться їх розвитком, здоров`ям, життям та потребами, не заперечує проти задоволення позову щодо позбавлення її батьківських прав, слід позбавити батьківських прав. Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення. Щодо судових витрат. Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Окрім того, враховуючи відсутність у прохальній частині позову вимог позивач про стягнення на його користь з відповідачки понесених судових витрат, а також відсутність відомостей про наявність підстав для застосування до [PERSON] вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд вважає за можливе залишити витрати зі сплати судового збору за позивачем.

Outcome: approved