Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

02 листопада 2022 року Приватне акціонерне товариство «Продовольча компанія «Поділля» (далі - ПрАТ «ПК «Поділля») звернулося в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , у якому просить: - визнати недійсним договір оренди землі № 23 від 08.06.2015, укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо земельної ділянки площею 1,0447 га, кадастровий номер 0521985800:02:001:0779, яка розташована на території Павлівської сільської ради Тульчинського (колишнього Крижопільського) району Вінницької області; - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 25077351 від 06.10.2015 15:53:55, ухвалене державним реєстратором Реєстраційної служби Крижопільського районного управління юстиції Вінницької області Горбатенком Р.В., щодо реєстрації за [PERSON] на підставі договору оренди землі № 23 від 08.06.2015 права оренди земельної ділянки площею 1,0447 га, кадастровий номер 0521985800:02:001:0779, та одночасно припинити право оренди за [PERSON] . В обґрунтування позову вказує, що 21.05.2011 року між [PERSON] та ПрАТ «ПК «Поділля» було укладено Договір оренди землі № Р000000216, згідно положень якого орендодавець надала, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0521985800:02:001:0779, що знаходиться на території Павлівської сільської ради та належить орендодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії № ІV-ВН № 038642 від 15.07.2002. Договір оренди укладено строком на 10 років. Вказаний договір оренди було зареєстровано у відділі Держкомзему у Крижопільському районі 22.11.2012 року. Договір виконувався його сторонами, не скасований в судовому порядку та не втратив чинність іншим шляхом. Після смерті [PERSON] право власності на належну їй земельну ділянку перейшло до [PERSON] в зв`язку з чим Додатковою угодою від 25.06.2015 внесено зміни до Договору оренди землі № Р000000216, а саме: замінено орендодавця з [PERSON] на [PERSON] . Після смерті [PERSON] право власності на спірну земельну ділянку перейшло до [PERSON] 24.10.2022 року між позивачем та [PERSON] було укладено Додаткову угоду до Договору оренди землі № Р000000216, якою продовжено строк дії Договору на 10 років, тобто до 22.11.2032. Того ж дня представником позивача було подано заяву з реєстраційним номером 52832067 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Томашпільської селищної ради Вінницької області Костаревича Андрія Валентиновича для проведення державної реєстрації права оренди щодо спірної земельної ділянки відповідно до Додаткової угоди до Договору оренди. Однак, зміни до Договору оренди, передбачені Додатковою угодою, позивач не зміг зареєструвати в Державному реєстрі, з огляду на наявність в даному реєстрі зареєстрованого іншого речового права на зазначену земельну ділянку за [PERSON] від 06.10.2015, що підтверджується рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 65236582 від 25.10.2022. Так, згідно інформації з Державного реєстру (номер інформаційної довідки № 313225869 від 25.10.2022) 08.06.2015 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки № [NUMBER] строком дії 20 років. Оскільки оспорюваний договір оренди укладений та речове право на підставі нього зареєстровано під час дії Договору оренди землі № Р000000216, то первісний орендар (позивач) позбавлений можливості реалізувати своє право на поновлення (продовження) Договору оренди землі № Р000000216. Відтак, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Крижопільського районного суду від 29 листопада 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 20 грудня 2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Окрім того, зобов`язано співвідповідача [PERSON] надати для огляду в судовому засіданні оригінал Договору оренди земельної ділянки № 23, укладеного 08 червня 2015 року між ним та [PERSON] щодо земельної ділянки площею 1,0447 га, кадастровий номер 0521985800:02:001:0779. 10 січня 2023 року та 31 січня 2023 року дану цивільну справу було знято з розгляду в зв`язку з відключенням електропостачання в приміщенні суду. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Хитрук І.С. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Не заперечував, що позивач ПрАТ «ПК «Поділля» та [PERSON] уклали договір оренди земельної ділянки в 2005 році, однак зазначив, що законодавство України не містить заборони укладення між сторонами нового договору оренди землі при наявності іншого договору оренди між сторонами щодо тієї ж саме земельної ділянки, якщо при цьому не порушуються права інших осіб на земельну ділянку. Вказав, що з даного приводу Верховний Суд в постанові від 12.09.2022 року у справі № 177/31/21 висловив правовий висновок про те, що факт реєстрації двох договорів оренди, які укладено між тими самими сторонами, не свідчить про подвійність реєстрації права оренди, так як вони укладені не з іншою особою, яка є відмінною від попереднього орендаря. Співвідповідач [PERSON] заперечив проти задоволення позову, вказав, що в 2005 році між позивачем та [PERSON] було укладено договір оренди належної останній земельної ділянки строком на 10 років. Оспорюваний Договір оренди земельної ділянки № 23 від 08 червня 2015 року був укладений між ним та спадкоємцем [PERSON] - [PERSON] вже після спливу дії попереднього договору, укладеного в 2005 році, з дотриманням норм законодавства, яке діяло на той час, він нічого не порушував. В свою чергу, позивач допустив подвійну реєстрацію договору оренди щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0521985800:02:001:0779, оскільки 21 травня 2011 року повторно уклав з [PERSON] договір оренди щодо цієї ж земельної ділянки, тобто під час того як діяв попередній договір, не припинивши його додатковою угодою. Співвідповідачка [PERSON] подала до суду заяву, у якій просила розглянути справу без її участі, при цьому зазначила, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 травня 2011 року між ПрАТ «ПК «Поділля» та [PERSON] було укладено Договір оренди землі № Р000000216 щодо належної останній на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-ВН № 038642 від 15.07.2002 земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,04 га, яка знаходиться на території Павлівської сільської ради. Сторони погодили, що договір набуває чинності після його підписання сторонами та його державної реєстрації і діє 10 років, після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. Вказаний договір зареєстрований у відділі Держкомзему в Крижопільському районі, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 22 листопада 2012 року за № 052190004004128. Технічну документацію із землеустрою щодо надання земельної ділянки в користування на умовах оренди розроблено ГТОВ «Символ» 08 листопада 2012 року, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 0521985800:02:001:0779. Згідно з актом приймання-передачі об`єкта оренди від 23 листопада 2012 року, який є невід`ємною частиною Договору оренди землі № Р000000216 від 21.05.2011 року, [PERSON] передала, а ПрАТ «ПК «Поділля» прийняло земельну ділянку площею 1,04 га. 05 червня 2015 року приватним нотаріусом Крижопільського районного нотаріального округу Вінницької області Питель М.С. на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 1054, на належну його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,0447 га, розташовану на території Павлівської сільської ради Крижопільського району Вінницької області, з кадастровим номером 0521985800:02:001:0779, що належала померлій на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії № ІV-ВН № 038642, виданого Крижопільською райдержадміністрацією 15.07.2002 року. 25 червня 2015 року [PERSON] та ПрАТ «ПК «Поділля» уклали Додаткову угоду до Договору оренди землі від 21 травня 2011 року, згідно якого здійснено заміну сторони Договору, а саме орендодавця, з [PERSON] на її правонаступника - [PERSON] 20 жовтня 2018 року державним нотаріусом Крижопільської державної нотаріальної контори Деревянчук А.В. на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 913, на належну її батьку [PERSON] , який помер [INFO] , земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,0447 га, розташовану на території Павлівської сільської ради Крижопільського району Вінницької області, з кадастровим номером 0521985800:02:001:0779, що належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Крижопільського районного нотаріального округу Питель М.С. 05.06.2015 року за р.№ 1054. 24 жовтня 2022 року [PERSON] та ПрАТ «ПК «Поділля» уклали Додаткову угоду про внесення змін до Договору оренди землі № Р000000216 від 21.05.2011, згідно п. 1 якої сторони за взаємною згодою домовилися внести зміни до Договору оренди, а саме: перше речення п. 8 Договору оренди викласти у наступній редакції: «Договір укладається строком на 20 (двадцять) років, тобто до 22.11.2032 з урахуванням періоду ротації основної сівозміни, але в будь-якому випадку діє до моменту закінчення збирання врожаю Орендарем. У разі, якщо на момент припинення дії цього Договору на земельній ділянці знаходиться незібраний врожай Орендаря (у тому числі незавершене виробництво, під яким розуміється здійснення Орендарем на момент припинення дії цього Договору будь-яких дій, спрямованих на підготовку до посіву нового врожаю згідно технології посіву відповідної культури), то Орендар має право закінчити сільськогосподарський рік та зібрати такий врожай у строки, що передбачені технологією вирощування відповідної сільськогосподарської культури (до моменту збирання врожаю подовжується строк оренди земельної ділянки та за цей період нараховується орендна плата)». Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 65236582 від 25 жовтня 2022 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Томашпільської селищної ради Вінницької області Костаревичем А.В. відмовлено у державній реєстрації іншого речового права - права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0521985800:02:001:0779 за ПрАТ «ПК «Поділля». Підставою для відмови стало те, що на дану земельну ділянку вже зареєстровано інше речове право (право оренди) від 06.10.2015 року з орендарем [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, наданими стороною позивача, та не оспорюються іншими учасниками. Судом також встановлено, що 08 червня 2015 року, тобто у період дії Договору оренди землі № Р000000216 від 21.05.2011 року, укладеного між ПрАТ «ПК «Поділля» та [PERSON] , правонаступник останньої - [PERSON] уклав з [PERSON] договір оренди земельної ділянки № 23 щодо тієї ж земельної ділянки (кадастровий номер 0521985800:02:001:0779). Спірний договір оренди укладено строком на 20 років. Право оренди на зазначену земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 25077351 від 06.10.2015 15:53:55, державного реєстратора Реєстраційної служби Крижопільського районного управління юстиції Вінницької області Горбатенка Р.В. Цей факт підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 313225869 від 25.10.2022 року), а також матеріалами реєстраційної справи договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0521985800:02:001:0779, наданої співвідповідачем [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Законом України «Про оренду землі». За змістом ч. 1 ст. 93 ЗК України та ст. 1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки це строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності, засноване на договорі. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності з її несплату (ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі»). За змістом ст. 19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Закінчення строку дії договору оренди землі спричиняє усталені та законодавчо визначені наслідки, зокрема, припиняються права та обов`язки, що випливають із договору, за винятком тих, які продовжують існувати після закінчення договірних відносин. Власник земельної ділянки вправі користуватись та розпоряджатись земельною ділянкою після закінчення договору оренди за правилами статті 317 ЦК України, укладати договори оренди з іншими орендарями на власний розсуд. Так, згідно підпункту б) пункту 1 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 24 березня 2022 року № 2145-ІХ під час дії воєнного стану вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договори оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, земельного сервітуту, строк користування земельними ділянками щодо яких закінчився після введення воєнного стану, щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення приватної власності. Ураховуючи викладене, договір оренди землі, укладений між ПрАТ «ПК «Поділля» та [PERSON] (правонаступником якої є [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] ) 21 травня 2011 року та зареєстрований 22 листопада 2012 року, продовжується до 22 листопада 2023 року. Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною (пункт «в» частини третьої статті 152 ЗК України). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 ЦК України). Згідно із п. п. «а» ч. 1 ст. 95 ЗК України, абз. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оренду землі» орендар вправі самостійно господарювати на землі. Відповідно до абз. 4 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які би перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. У відповідності до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку. Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна. Велика Палата Верховного Суду в своїх постановах зазначала, що орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які би перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (абзац четвертий частини другої статті 24 Закону України «Про оренду землі»); укладення договору оренди земельної ділянки під час дії іншого договору оренди цього ж об`єкта може перешкоджати первинному орендареві реалізувати його право користування відповідною ділянкою (постанови від 20 березня 2019 року у справі № 587/2110/16-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 587/2135/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 587/2331/16-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 322/265/18, від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц, від 19 лютого 2020 року у справі № 387/515/18). Таким чином, укладення Договору оренди земельної ділянки № 23 від 08 червня 2015 року у період дії Договору оренди землі № Р000000216 від 21 травня 2011 року щодо однієї і тієї ж самої земельної ділянки (кадастровий номер 0521985800:02:001:0779) порушує права позивача на користування орендованими ділянками, суперечить вказаним актам цивільного законодавства та є підставою для визнання такого договору недійсними. Подвійна реєстрація пов`язана зі зміною процедури державної реєстрації права оренди (договорів оренди) земельних ділянок, яка відбулася 01 січня 2013 року. Так, до 2013 року державна реєстрація договорів оренди земельних ділянок здійснювалась територіальними органами земельних ресурсів шляхом внесення відомостей до Поземельної книги та записів до Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, які складали Державний реєстр земель. З 01 січня 2013 року державна реєстрація договорів оренди землі не здійснюється у Державному реєстрі земель. Замість цього проводиться державна реєстрація права оренди земельних ділянок у запровадженому у 2013 році Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При цьому законодавством не було передбачено автоматичного перенесення відомостей про реєстрацію договорів оренди земельних ділянок з Державного реєстру земель до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що призвело до того, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про чинні договори оренди земельних ділянок, права на які виникли до 2013 року. Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» державна реєстрація прав на земельну ділянку проводиться виключно за наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про зареєстровану земельну ділянку. Для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельні ділянки, що здійснюється з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Державного земельного кадастру про наявність/відсутність зареєстрованих речових прав щодо відповідної земельної ділянки до 01 січня 2013 року. Якщо особа, якій належить право оренди земельної ділянки (первинний орендар) за законодавством, що було чинним до 01 січня 2013 року, після настання цієї дати не зареєструвала таке право в Державному реєстрі прав, то укладення наступного договору оренди того ж майна під час дії первинного договору оренди може порушити відповідне право первинного орендаря у разі, коли на підставі наступного договору оренди відповідна земельна ділянка передана у користування наступному орендареві, право якого зареєстроване у Державному реєстрі прав. Така реєстрація унеможливлює внесення запису до зазначеного Реєстру про право оренди тієї ж ділянки первинним орендарем. Відповідну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18. Частина 2 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» передбачає, що відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. На час укладання договору оренди землі між ПрАТ «ПК «Поділля» та [PERSON] був чинним Тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель, затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 року № 174 (втратив чинність 20.08.2012), згідного якого така реєстрація здійснювалася структурними підрозділами центру державного земельного кадастру при Держкомземі України (п. 1.2 Порядку). Отже, реєстраційний напис на договорі оренди земельної ділянки є похідним від запису у Книзі записів. Державний реєстратор не був наділений правом проставити такий напис, поки не зробив відповідний запис у Книзі записів за певним номером. Наведене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 669/930/16-ц. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані не пізніше трьох робочих днів з дня отримання відповідного запиту державного реєстратора безоплатно надати запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі. Особи, винні у порушенні строку надання інформації на запит державного реєстратора, несуть адміністративну відповідальність. Згідно із п. 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 року, розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор використовує відомості Державного реєстру прав, зокрема його невід`ємної архівної складової частини, а також Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав. У разі коли відомості Державного земельного кадастру про власників, користувачів земельної ділянки, перенесені з державного реєстру земель, містять неповну або неточну інформацію, що унеможливлює ідентифікацію особи, державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав надсилає відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051, повідомлення в електронній формі державному кадастровому реєстраторові про уточнення інформації в Державному земельному кадастрі, в якому зазначається виключний перелік відомостей, що є неповними або неточними. Згідно з Постановою ВП ВС від 02.10.2019 у справі № 587/2331/16-ц (14-411цс19), державний реєстратор у ході здійснення реєстраційних дій, зокрема, встановлює відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію, необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Верховний Суд України неодноразово висловлював правову позицію про те, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов`язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації, і що факт чинності попередніх договорів оренди землі унеможливлює державну реєстрацію прав оренди згідно договорів оренди землі, укладених пізніше (постанови ВС України від 29 вересня 2015 року у справі № 802/37191, від 30 березня 2016 року у справі № 21-1434а15, від 15 листопада 2016 року у справі № 825/1287/15-а). В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. У даному випадку, позивач не є стороною договору оренди земельної ділянки № 23 від 08 червня 2015 року, але разом з тим позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки. Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом України в постанові від 23.11.2016 року у справі № 6-2540цс16. Відтак, обраний позивачем спосіб захисту його прав узгоджується з нормами діючого законодавства та встановленими по справі обставинами. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим». Згідно ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. За змістом ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод або законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом наведених приписів способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). Іншими словами, це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (пункт 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 587/2135/16 та у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 387/515/18 зробила висновок, що договір оренди земельної ділянки, укладений орендодавцем із новим орендарем, може бути визнаний недійсним за позовом орендаря за чинним і нерозірваним укладеним раніше договором оренди, який є належним позивачем в таких спорах. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18. Ураховуючи, що Договір оренди землі № Р000000216 від 21 травня 2011 року, укладений між ПрАТ «ПК «Поділля» та [PERSON] , який був зареєстрований у відділі Держкомзему у Крижопільському районі, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 22 листопада 2012 року за № 052190004004128, укладений у порядку, передбаченому на час такого укладення, та фактично виконувався його сторонами, не скасований в судовому порядку та не втратив чинності іншим шляхом, а укладення спірного договору оренди від 08 червня 2015 року є незаконним в момент вчинення, оскільки оспорюваний правочин укладено у період дії іншого попереднього договору оренди, строк якого не закінчився, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а порушене право ПрАТ «ПК «Поділля» - захисту в обраний ним спосіб. Зроблені судом висновки не спростовують посилання співвідповідача [PERSON] на те, що позивач не мав права укладати з [PERSON] договір оренди землі від 21 травня 2011 року, оскільки на той час ще діяв договір, укладений в 2005 році строком на 10 років між тими самими сторонами щодо тієї ж земельної ділянки, який зареєстрований 06.10.2005 року та не був припинений. При цьому суд враховує правовий висновок Верховного Суду, зроблений в постанові від 12.09.2022 року у справі № 177/31/21, згідно якого «факт реєстрації двох договорів оренди, які укладено між тими самими сторонами, не свідчить про недійсність оспорюваного договору, не свідчить про подвійність реєстрації права оренди, так як вони укладені не з іншою особою, яка є відмінною від попереднього орендаря». ПрАТ «ПК «Поділля» та [PERSON] , уклавши договір оренди у 2005 році, в подальшому за взаємною згодою уклали новий договір оренди в 2011 році, тому у суду немає жодний підстав визнавати Договір оренди землі № Р000000216 від 21 травня 2011 року недійсним. Ураховуючи викладене, позовні вимоги ПрАТ «ПК «Поділля» підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивачем понесені судові витрати в розмірі 4962 грн. сплаченого ним судового збору, які підлягають пропорційному розподілу між співвідповідачами в порядку, передбаченому ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved