Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до відповідачки, у якій просив суд ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . В основу своїх позовних вимог позивач зіслався на те, що в червні 2011 року він познайомився з жителькою смт.Брошнів-Осада [PERSON] , одразу полюбив її, почав з нею зустрічатися та вести статеве життя. Коли [PERSON] завагітніла, то він мав намір одружитися з нею, однак відповідачка йому відмовила. [INFO] [PERSON] народила дочку, яку залишила у пологовому будинку, а він забрав дитину до себе. Від народження він самостійно займається вихованням дочки. Не зважаючи на те, що відповідачка є матір`ю їхньої дочки, вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а тому створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідачка ухиляється від піклування та виховання дитини, не проявляє про дитину щонайменшої батьківської турботи. Навчанням та вихованням дитини не цікавиться. Тому з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, просить вирішити питання про позбавлення відповідачки батьківських прав. Сторони у судове засідання не прибули. Позивач та його представник адвокат Родіков І.С. подали суду заяви в яких просили розгляд справи здійснювати у їхній відсутності, позовні вимоги підтримали повністю. У попередньому судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з викладених в заяві підстав. Додатково пояснив, що раніше він не звертався до суду з таким позовом, оскільки то був мирний час, а в даний час він проходить службу в роті охорони [INFO] і є ймовірність, що його можуть перевести на службу у військову частину, а позбавлення відповідачки батьківських прав надасть йому змогу проходити службу за місцем проживання. Відповідачка в судове засідання також не прибула про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, а тому суд вважає за можливе справу розглянути у її відсутності. У попередньому судовому засіданні відповідачка позов не визнала, суду пояснила про те, що вказані в позові вимоги не відповідають дійсності. На даний час працює на пекарні в селищі Брошнів. Вона одружена та має двїх дітей. Відповідач та його родичі не дають зустрічатися з дитиною, а бачитися з дитиною шляхом влаштування сварок вона не бажає, оскільки це буде травмою для дитини. Вважає, що підстав позбавляти її батьківських прав немає, тому просить у задоволенні позову відмовити. Вона зробить все для того, щоб належним чином приймати участь у вихованні дитини. Представниця служби у справах дітей Брошнів-Осадської селищної ради подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, однак у попередньому судовому засіданні позовні вимоги щодо позбавлення відповідачки батьківських прав підтримала. Окрім цього пояснила, що мати [PERSON] не дбає про свою дочку, не виявляє материнської любові та турботи про неї. Причин такої поведінки відповідачки невідомі. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до змісту ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ст.ст.1-4 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як передбачено ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі шляхом Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Даючи оцінку вимозі позивача про позбавлення відповідачки батьківських прав щодо малолітньої дитини та доказам, які він наводить на обґрунтування заявлених вимог, то суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до ч.1 ст.3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Частиною 3 статті 4 СК України передбачено, що кожна особа має право на проживання в сім`ї. Відповідно до положень ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до вимог ст.ст.150, 157 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з ч.ч.2, 4 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Так, відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. З копії рішення Комісії з питань захисту прав дитини Рожнятівської районної державної адміністрації №309/04-14 від 12.06.2012 про тимчасове влаштування малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 5) вбачається, що [PERSON] , 1993 року народження, жителька смт.Брошнів- [PERSON] , [INFO] в Рожнятівському пологовому відділенні народила дитину. Після виписки з пологового відділення залишила дитину співмешканцю [PERSON] і зникла. 3 того часу [PERSON] та його мати займаються доглядом та утриманням дитини [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, комісія з питань захисту прав дитини Рожнятівської районної державної адміністрації, як орган опіки і піклування, вирішила залишити [PERSON] , [INFO] на тимчасове проживання в сім`ї [PERSON] , зокрема до вирішення питання про визнання батьківства. Копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , виданого повторно 10.03.2022 (а.с.4) та копіями рішень Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 31.08.2012 та від 09.10.2012 (а.с.6-7) підтверджено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Довідкою №981 від 30.08.2022, виданої виконавчим комітетом Брошнів-Осадської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області (а.с.8) установлено, що до складу сім`ї позивача [PERSON] , входять дочка [PERSON] , [INFO] , мама [PERSON] , [INFO] , а також брат [PERSON] . Актом обстеження матеріально-побутових умов від 30.08.2022, складеного та підписаного уповноваженою комісією Брошнів-Осадської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області, підписи яких засвідчені селищним головою (а.с.9) встановлено, що 30.08.2022 було проведено обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] , жителя [ADDRESS] . В ході обстеження виявлено, що позивач [PERSON] , [INFO] мобілізований на військову службу в ЗСУ, має на утриманні дочку [PERSON] , [INFO] . Матеріально-побутове становище сім`ї [PERSON] задовільне. Згідно із ч.4 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України). З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , стосовно дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.22), який затверджений рішенням виконавчого комітету Брошнів-Осадської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області №103 від 18.10.2022 (а.с.21) вбачається, що виконавчий комітет вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування зазначеного висновку уповноважений орган зазначив, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету розглянуто питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , у відсутності останньої, в присутності [PERSON] . Комісією, окрім вищевикладених фактичних обставин справи, також встановлено, що довідкою сімейного лікаря від 12.10.2022. зазначено, що [PERSON] протягом усього спостереження зверталася тільки з батьком. Мати [PERSON] жодного разу не була присутня, жодним чином не цікавилася здоров`ям дитини. Характеристикою класного керівника [PERSON] , учениці 5 класу, від 12.10.2022 зазначено, що дитина має добрий загальний розвиток, активна, сумлінна, самостійна. Батько приділяє належну увагу вихованню дочки, постійно підтримує зв`язок з класним керівником, дитина охайна та доглянута, забезпечена всім необхідним для навчання, має кишенькові гроші. Актом обстеження умов проживання дівчинки від 11.10.2022 встановлено, що дитина забезпечена всім необхідним для розвитку, сну, дозвілля та навчання. 3 дівчинкою проведено бесіду. [PERSON] повідомлена про те, що її батьком порушено питання в суді про позбавлення батьківських прав її матері відносно неї. Дівчинка зазначає у письмовому поясненні, що вона знає про те, що їй відомо про звернення батька до суду із вказаним питанням, і вона не заперечує проти цього. З її слів, вона останній раз бачила маму в 6 років, мама ніколи не дзвонить, не цікавиться ні здоров`ям, ні навчанням. Громадянка [PERSON] повідомлена особисто про необхідність прибути на засідання комісії. Однак 12.10.2022 надала письмову заяву про те, що працює та не має змоги прибути на засідання комісії, і просила розглядати питання доцільності позбавлення батьківських прав без її участі, однак висловлюється проти позбавлення її батьківських прав стосовно дитини [PERSON] , оскільки [PERSON] у позовній заяві зазначає неправду, що вона дитину залишила в пологовому будинку, вона дитину відвідувала неодноразово, і вона була в неї вдома. Натомість [PERSON] зазначає, що займається вихованням дочки від народження, допомагають батьки. Матеріально та житлом забезпечений. [PERSON] дуже хворіла, тому з метою належного догляду за дитиною залишив роботу та займався лікуванням дитини. Судом також встановлено, що [PERSON] не з`явилася на засідання комісії з питань захисту прав дитини, однак подала на розгляд комісії письмову заяву (а.с.23), у якій зазначила, що вона заперечує проти позбавлення її материнських прав, оскільки її колишній чоловік написав неправду у позовній заяві, про те, що вона залишила дитину у пологовому будинку. Також [PERSON] зазначила, що до своєї дитини вона ходила, і не один раз, і у неї вдома дитина була. Вона немає прийти на засідання комісії оскільки працює з 08:00 год до 18:00 год. Наведені вище письмові докази дають суду підстави вважати, що відповідачка [PERSON] не в достатній мірі бере участі у вихованні своєї дитини [PERSON] . Однак, суд вважає переконливими твердження [PERSON] про те, що позивач та його родичі створюють умови, за яких вона не може у повній мірі реалізувати свої материнські права та обов`язки, а поведінка, яка проявляється у небажанні [PERSON] вступати у конфлікт з ними з метою не травмувати дитину є цілком виправданою і не є підставою для ухвалення рішення про позбавлення її материнських прав.. Суд звертає увагу, що позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Однак, проаналізувавши наявні у матеріалах цивільної справи докази в сукупності із наданими в судовому засіданні усними поясненнями сторін цивільної справи, суд прийшов до переконання, що поведінку відповідачки [PERSON] можна змінити у кращу сторону в питанні виховання своєї малолітньої дитини та належному виконанні її материнських обов`язків. До такого висновку суд прийшов з урахуванням того, що відповідачка [PERSON] категорично заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав і наполягала, що вона бажає спілкуватися з дитиною, брати участь в її вихованні, і буде це робити. Суд переконаний, що позбавлення батьківських прав відповідачки стосовно своєї малолітньої дитини не буде сприяти захисту інтересів останньої, як і не буде стимулювати відповідачку до належного виконання своїх обов`язків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд зважує на те, що позбавлення батьківських прав стосовно дитини вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, тому за наведених вище доказів такий захід як позбавлення батьківських прав не може бути застосований. Отже, оскільки суду не представлено доказів винної поведінки відповідачки, беручи до уваги те, що відповідачка не втратила інтересу до участі у вихованні дитини, має намір на відновлення відносин з нею, з метою як найкращого забезпечення інтересів малолітньої дитини, суд вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] є передчасним та недоцільним. Суд критично ставиться до наданих в судовому засіданні пояснень позивача щодо негативної характеристики відповідачки, оскільки до матеріалів справи не надано належних доказів, що відповідачка веде аморальний спосіб життя та не цікавиться вихованням та розвитком дитини. Щодо наданих суду рукописних записів, наданих [PERSON] в присутності представника служби у справа дітей (а.с.24), суд зазначає таке. У цих поясненнях [PERSON] написала, що їй відомо, що батько подає її маму до суду на позбавлення батьківських прав і вона не заперечує, щоб тато це зробив, бо вона бачила її (своє матір) в 6 років, яка подарувала 2 іграшки і більше не приходила. [PERSON] ніколи до неї не дзвонить, їй допомагає готувати тато. Суд звертає увагу, що на час написання зазначених вище пояснень, [PERSON] виповнилось 10 років, тобто вона є малолітньою, а відібрання у дитини таких пояснень представником уповноваженого органу в силу малолітнього віку дитини є недоцільним, оскільки може сприяти формуванню у неї негативного ставлення до своєї матері. В силу віку дитини такі пояснення написані з багатьма граматичними помилками, що свідчить про те, що здібності дитини перебувають в процесі свого природного розвитку, з урахуванням чого можна прийти до висновку, що і світогляд дитини, її бачення і ставлення до сімейних цінностей також перебуває в процесі пізнання та формування. За урахуванням зазначеного, суд оцінює критично такі записи малолітньої [PERSON] і не може взяти їх до уваги як доказ позовних вимог. Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Наданий в якості доказу висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає недостатньо обґрунтованим таким, що не відповідає інтересам малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка має право на підтримання особистих контактів із обома батьками, а у випадку позбавлення відповідачки батьківських прав, дитина буде остаточно позбавлена материнської опіки. Вказаний висновок не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про злісне ухилення відповідачки від виховання дітей, її протиправну чи винну поведінку, негативний вплив на виховання та свідомість дитини, які були б законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення його батьківських прав. При цьому, органом опіки та піклування не проводилося обстеження умов проживання відповідачки, не досліджувалися інші дані, які ймовірно мали б значення для більш ширшого висвітлення у висновку проблеми виховання дитини батьками. Цей документ не містить мотивів відносно того, яким чином таке втручання в сімейне життя малолітньої дочки буде відповідати її інтересам, і яким саме інтересам дитини, чи позитивно вплине на дитину розлучення з матір`ю та відсутність з її боку піклування про дитину в майбутньому. Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Крім того, суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення у справі Мамчур проти України, № 10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Як зазначив суд вище, відповідачка дійсно не в повній мірі виконувала свої батьківські обов`язки відносно малолітньої дитини [PERSON] , однак враховуючи, що позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, суд приходить до висновку про недоцільність позбавляючи відповідачку батьківських прав, однак слід попередити її про необхідність зміни свого ставлення до обов`язку по вихованню дитини [PERSON] , [INFO] та покласти на орган опіки та піклування Брошнів - Осадської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області контроль за виконанням відповідачкою своїх батьківських прав відносно дитини. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, враховуючи якнайкращі інтереси дитини, яка на час розгляду справи у суді є малолітньою, проходжу до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed