Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

12.01.2023 року до Славутського міськрайонного суду Хмельницької області надійшов позов Шепетівської окружної прокуратури в інтересах Славутської міської ради до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача КП «Славутська міська лікарня ім. Ф.М. Михайлова» Славутської міської ради про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення. В обґрунтування поданого позову позивач вказує, що вироком Славутського міськрайонного суду від 26.09.2022 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 357 КК України, та з урахуванням вимог ч. 1 ст. 70 КК України, призначено покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік, із застосуванням обов"язків передбачених ст. 76 КК України. Вказаним вироком встановлено, що в ході даного конфлікту [PERSON] наніс в різні частини обличчі потерпілої [PERSON] , щонайменше 7 ударів кулаками рук, в подальшому три удари в живіт, три удари в спину та близько дев`ятнадцяти ударів в область грудей, лівий плечовий суглоб, сідину ділянку тазу та правого стегна, спричинивши останній тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості. Потерпіла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КП «Славутська міська лікарня ім. Ф.М. Михайлова» Славутської міської ради з 12.06.2022 р. по 17.06.2022 р., тобто 5 ліжко-днів, у зв`язку із чим лікарня понесла витрати за лікування потерпілої від кримінального правопорушення у сумі 2800,15 грн. Однак зазначенні витрати за лікування потерпілої від кримінального правопорушення у сумі 2800,15 гривень не відшкодовані. Згідно із вироком, під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження позов про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення прокурором не заявлявся. Підставою для здійснення представництва в суді інтересів держави є наявність порушень економічних інтересів держави внаслідок витрачання закладом охорони здоров`я коштів на лікування потерпілої від кримінального правопорушення. Несвоєчасна сплата сум, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення призводить до ненадходження коштів до лікувального закладу, створює фінансове навантаження та ускладнює процес безкоштовного лікування осіб, які цього потребують,чим завдається істотна шкода державним інтересам в цілому. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача 2800,15 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення. Ухвалою суду від 19 січня 2023 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження на 15.02.2023 року, про що належним чином повідомлено учасників справи. В судовому засіданні прокурор Левосюк Ю.О. поданий позов підтримала повністю з підстав зазначених у позові. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - КП «Славутська міська лікарня ім. Ф.М. Михайлова» Славутської міської ради» [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов прокурора підтримала в повному обсязі, також просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26.09.2022 року [PERSON] (кримінальне провадження № 12022244160000134 від 08.06.2022) визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 357 КК України, та з урахуванням вимог ч. 1 ст. 70 КК України, призначено покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік, із застосуванням обов"язків передбачених ст. 76 КК України (а.с. 6-7). Як слідує із вироку, 07.06.2022 близько 17 год. 00 хв. в будинку [ADDRESS] на ґрунті особистих неприязних відносин [PERSON] розпочав словесний конфлікт з [PERSON] . В ході конфлікту [PERSON] , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, наніс кулаками рук в різні частини обличчя [PERSON] щонайменше сім ударів , три удари в живіт, три удари в спину та близько дев`ятнадцяти ударів в область грудей, лівий плечовий суглоб, сідничну ділянку тазу та правого стегна. Своїми протиправними діями [PERSON] заподіяв [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми струс головного мозку, синець повік правого ока, два синці в ділянці правої щоки; синець і забій м`яких тканин лівої щоки, передвушної ділянки зліва, синця в ділянці підборіддя зліва, синця кута роту зліва, синця підщелепної ділянки зліва, крововиливу під слизову оболонку верхньої губи, крововиливу під слизову оболонку нижньої губи, крововиливу під слизову оболонку лівої щоки, які відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, синець задньої поверхні грудної клітини зліва, садно зовнішньої поверхні правого плеча, синців з осадненням поперекової ділянки спини, двох синців лівої бокової поверхні живота, синця передньої поверхні живота, множинні осадження передньої поверхні грудей з поширенням на молочні залози, передньої поверхні лівого плечового суглоба, двох саден правої сідничної ділянки тазу, осаднення зовнішньої поверхні правого стегна у передній третині, які відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості (а.с. 6,7) Згідно даних довідки Комунального підприємства «Славутська міська лікарня ім. Ф.М. Михайлова» від 03.10.2022 № 1464, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КП «Славутська МЛ» з 12.06.2022 по 17.06.2022. На лікування було витрачено 2800,15 грн. (5 л/днів х 560,03 грн. = 2800,15 грн. Кошти на лікування потерпілої не надходили (а.с. 10). З наданої довідки вбачається, що КП «Славутська міська лікарня ім. Ф.М. Михайлова» не має наміру самостійно заявляти позов до [PERSON] КП «Славутська міська лікарня ім. Ф.М. Михайлова» Славутської міської ради є комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає послуги вторинної спеціалізованої медичної допомоги. Підприємство створене за рішенням Славутської районної ради від 28 лютого 2019 року № 6-228/2020 шляхом перетворення комунального закладу охорони здоров`я «Славутська центральна районна лікарня ім. Ф.М. Михайлова» Славутської районної ради Хмельницької області у комунальне некомерційне підприємство. Майно підприємства є комунальною власністю Славутської міської територіальної громади в особі Славутської міської ради. Зазначене підтверджується Статутом КП «Славутська міська лікарня ім. Ф.М. Михайлова» Славутської міської ради (а.с. 14-19). Згідно відповіді Славутської міської ради від 11.10.2022 № 04-29/1097, засновником Комунального підприємства Славутська міська лікарня ім. Ф. М. Михайлова» Славутської міської ради є Славутська міська рада. Як слідує з листа, наданим Фінансовим управлінням виконавчого комітету Славутської міської ради від 06.10.2022 № 25.02-25/153, [PERSON] не було відшкодовано витрати закладу охорони здоров`я (а.с. 12, 13). Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Статтею 1166 ЦК України, визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Так, ч. 1 ст. 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 р «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» зазначено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання , затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року. Сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до п. 2 Порядку, обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання (надалі Порядок) сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Пунктом 4 Порядку вказано, що стягнені в установленому порядку кошти, залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховується до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій Згідно зі ст. 1191 ЦК України, держава, Автономна республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають права зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до вимог ст. 89 Бюджетного кодексу України, витрати, які спрямовуються на охорону здоров`я, здійснюються з місцевого бюджету, а тому несплата коштів відповідачем суттєво впливає на інтереси держави у зв`язку з недоотриманням коштів для фінансування закладу охорони здоров`я. Як вбачається із пункту 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 07.07.1995 №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні. Під час розгляду справи встановлено, що між злочинними діями відповідача [PERSON] , який завдав потерпілій [PERSON] легке тілесне ушкодження, та перебуванням останньої на стаціонарному лікуванні існує причинний зв`язок. Відповідач добровільно не відшкодував витрати на лікування потерпілої внаслідок заподіяння кримінального правопорушення, понесені медичним закладом, у зв`язку із чим із [PERSON] слід стягнути 2800 грн. 15 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] , понесені КП «Славутська міська лікарня ім. Ф.М. Михайлова» Славутської міської ради. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення позову. Щодо розподілу судових витрат у вигляді судового збору, суд звертає увагу на те, що згідно із вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 2684 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави. Однак, згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що в судовому засідання відповідач [PERSON] беззаперечно визнав позовні вимоги, суд приходить до висновку про можливість стягнення з останнього 50% судового збору, тобто 1342 грн., іншу частину судового збору компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved