Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

23.11.2022 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після смерті матері відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] . На день смерті матері спадкоємцями були вона і її рідна сестра відповідачка [PERSON] , з якою вони домовилися, що будуть разом звертатися до нотаріуса і приймати спадщину по частині. 14.11.2022 року вона звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримала усну відповідь про те, що вона пропустила термін на прийняття спадщини, а її сестра [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно. Посилаючись на положення ст. ст. 1216-1218, ч. 3 ст. 1272, ст. 1301 ЦК України просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , терміном в один місяць та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] після смерті матері [PERSON] . Ухвалою від 15.12.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 15.12.2022 року витребувано від приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Волошина Василя Васильовича копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. Відповідачка та її представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову. Вислухавши сторони, представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого висновку. Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України). Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 164 "Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану" встановлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Згідно ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [INFO] померла мати позивачки [PERSON] (а.с. 12, 36), яка на час відкриття спадщини була зареєстрована та постійно проживала по [ADDRESS] (а.с. 37). Судом встановлено, що позивачка не проживала разом зі спадкодавицею на день смерті і пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини (а.с. 20). Нині захист спадкових прав позивачки можливий лише у судовому порядку. У Спадковому реєстрі містяться відомості про заведену спадкову справу після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , та видано свідоцтво про право на спадщину за законом (а. с. 34-150). Статтею 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Із матеріалів справи слідує, що спадщину за законом після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] , відповідачка у справі, подавши заяву про прийняття спадщини та 04.10.2022 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно (житловий будинок) (а.с. 137). В ході розгляду справи відповідачка заперечувала проти визначення позивачці додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що причинами пропуску позивачкою строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини стали: юридична необізнаність з приводу строків та порядку звернення до нотаріуса, скрутне матеріальне становище, а також карантинні обмеження, які діяли до початку воєнного стану, який було оголошено 24 лютого 2022 року. Після цього, позивачка з сім`єю періодично змушена була виїжджати за межі області, оскільки Миколаївська область є прифронтовою та небезпечною для проживання. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Крім того, як роз`яснено в цьому пункті вказаної постанови Пленуму, суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. В п. 23 вищенаведеної постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В п. 2 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказується, зокрема, на те, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування поважності причин пропуску цього строку. Так, поважними визнаються: тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Як було з`ясовано судом, позивачка не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавиці у встановлений законом строк. Аналізуючи встановлені обставини по справі, суд вважає, що у позивачки не існувало вагомих перешкод для подання нею заяви про прийняття спадщини. Позивачка володіла інформацією щодо смерті своєї матері, при цьому, не є поважними причинами - юридична необізнаність, скрутне матеріальне становище та перебування за межами Миколаївської області. Позивачка мала можливість подати заяву про спадкування засобами поштового зв`язку, і це не потребує особистого приїзду до нотаріальної контори в с.м.т. Єланець. Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження існування об`єктивних та істотних труднощів для позивачки щодо своєчасної подачі заяви про прийняття спадщини. А тому, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення вимог позивачки про визначення додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини. Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Звертаючись до суду з вимогами про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, позивачка вважала, що видачею цього свідоцтва порушені її права, як спадкоємці першої черги за законом після смерті матері. Разом з цим, із матеріалів справи вбачається, що після смерті своєї матері позивачка з заявою про прийняття спадщини не зверталася. Стверджує про існування усної домовленості між сестрами - спадкоємцями першої черги про те, що останні будуть приймати спадщину по частині житлового будинку. Проте, будь-яких доказів на підтвердження такої домовленості позивачка суду не надала, а відповідачка в судовому засіданні заперечувала існування такої домовленості між ними. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 6 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахуванням вищевказаних норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Позивачка має довести, а суд встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог чи відмову в їх задоволенні. Проте, позивачка, не набувши статусу особи, що прийняла спадщину після смерті матері, звернулась до суду із вимогою про скасування свідоцтва про права на спадщину іншого спадкоємця, який у встановленому законом порядку звернувся до нотаріальної контори та прийняв спадщину. Отже, за таких обставин, а саме недоведеності позивачкою заявлених вимог про порушення її прав, як спадкоємиці за законом, вирішення питання про визнання незаконним свідоцтва про право на спадщину, яке видане на ім`я відповідачки, є передчасним, та не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed