Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

[PERSON] , від імені якої діє представник [PERSON] , звернулася в суд з позовом до [PERSON] , де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини. В позовній заяві представник зазначив, що 29 березня 2014 року між позивачкою та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. Даний шлюб розірвано за рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13.07.2021 року по справі №308/2833/21, яке набуло законної сили 13.08.2021 року. У даному шлюбі в них народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка має повні 9 років. Батько дитини є резидентом України. Дитина з моменту народження та по даний час проживає з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , навчається у 4-му класі ЗОШ № 8, є здоровою. Позивачка на обліку в наркодиспансері та психдиспансері не перебуває. Батько дитини [PERSON] не цікавиться життям дитини, допомогу на її утримання не надає, дозволів для можливості виїзду дитини за кордон для оздоровлення на море не надає. Позивачка в більшій мірі бере участь у вихованні та житті дитини, ніж батько, турбується про здоров`я дитини, створює комфортні умови для її розвитку, проводить свій вільний час разом із дитиною, завжди присутня на батьківських зборах, класних та шкільних заходах. Проживання дитини з матір`ю відповідає інтересам дитини, оскільки донька позивачки дуже прив`язана до неї, розлучення дитини з матір`ю негативно вплине на її психологічний стан. Мати не забороняє бачитись з батьком, про те дитина не виявляє такого бажання. Дитина по факту проживає з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , власником якого є батько позивачки (дідусь дитини). Дитина повністю перебуває на утриманні позивачки, мати дитини бере участь у її вихованні та житті, і вживає заходи стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки батько не виконує обов`язку утримувати дитину та не цікавиться життям дитини. Проживання доньки з матір`ю відповідає інтересам дитини. Просить суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з позивачкою [PERSON] , яка є матір`ю, за адресою: [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомленим, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів. Заслухавши сторін та дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі і від шлюбу мають одну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження дитини. Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 липня 2021 року в цивільній справі №308/2833/21, яке набуло законної сили 13.08.2021 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно довідки будинкового комітету від 2 червня 2022 року за №14 до складу сім`ї [PERSON] , [INFO] , входить донька [PERSON] , [INFO] . В листі директора департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради №155 від 26.05.2022 року зазначено, що згідно рішення виконкому №189 від 29 травня 2013 року сім`я [PERSON] перебуває на квартирному обліку при міськвиконкомі за місцем проживання, склад сім`ї - дві особи: заявник [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Характеристикою відносно учениці 3-В класу [PERSON] , виданої директором Ужгородської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №8, стверджується, що дитина уважна на уроках, самостійна, спостережлива, доброзичлива з однокласниками, щедра, врівноважена, має багато друзів. [PERSON] завжди доглянута, підготовлена до уроків. Мама систематично цікавиться її навчанням і приймає активну участь у шкільному житті дівчинки. Згідно характеристики відносно [PERSON] , виданої ФОП [PERSON] , [PERSON] з 27.10.2020 року працює у ФОП [PERSON] на посаді продавця продовольчих товарів. За час роботи [PERSON] виявила себе як дисциплінований робітник, завжди бездоганно виконує свою роботу, кваліфікований фахівець, у спілкуванні з колегами ввічлива та організована, культурна, комунікабельна. Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Ужгородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 06.06.2022 року за №253/5 [PERSON] , [INFO] , здорова, на «Д» обліку не перебуває. Відповідно до висновку органу опіки і піклування Ужгородської міської ради від 03.08.2022 року за №489/23/02-14 рекомендовано визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] . Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом норми статті 150 СК України, обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч.1 статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року за №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Виняткові обставини передбачені в ч.3 ст.161 Сімейного Кодексу України, відповідно до якої суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом, у даному випадку, не встановлено наявності виняткових обставин передбачених ч.3 ст.161 Сімейного Кодексу України, як щодо позивача так і щодо відповідача, тому суд вирішуючи питання щодо місця проживання дитини приймає до уваги: самостійний дохід сторін, матеріально-побутовий стан, відповідальність батьків при виконанні ними батьківських обов`язків, здійснення ними заходів щодо утримання, виховання, розвитку і лікування дитини та прихильність дитини до одного із батьків. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Оцінивши зібрані по справі і досліджені в судовому засіданні докази, беручи до уваги висновок органу опіки і піклування та особисту прихильність неповнолітньої [PERSON] щодо її проживання зі своєю матір`ю [PERSON] , суд вважає, що позов слід задовольнити та визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Ужгород, Закарпатської області, України, разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , уродженкою м. Ужгород. Закарпатської області, України. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Outcome: approved