Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

23 лютого 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 21 липня 2001 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №378. В обґрунтування позову позивач вказує, що сімейне життя між сторонами не склалося, відповідач самоусунувся від сімейного життя, що призвело до фактичного розірвання шлюбних стосунків, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу вважає неможливим. Ухвалою судді від 13 січня 2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання 09 лютого 2023 року позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, не з`явилася. Під час звернення до суду просила справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання 09 лютого 2023 року не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив, відзив не подав. Ухвалою суду від 09 лютого 2023 року постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами загального позовного провадження. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд уважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, з огляду на наступне. Судом установлено, що 21 липня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №378, що вбачається зі змісту було свідоцтва про шлюб від 12 січня 2022 року серії [NUMBER] (а.с.4). Від шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає. Як вбачається з позовної заяви на даний час шлюбні відносини між сторонами припинені, та вони довгий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть, на примирення позивач не згодна та вважає за необхідне шлюб розірвати. Зі змісту позову вбачається, що сторони не мають спору щодо сумісного майна подружжя. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зазначена норма національного законодавства відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Згідно приписів статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992, 40 гривень.

Outcome: approved