Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просять : зняти арешт з квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , накладений постановою державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області від 23.12.2013 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 41028364, відкритому згідно виконавчого листа, виданого Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу від 05.11.2013 р. № 1/211/309. В обґрунтування пред`явлених вимог зазначено наступне. Відповідно до свідоцтва № 6664 від 03 грудня 1993 р. про право власності на житло, позивачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.10.2013 р. у справі № 211/4618/13-к [PERSON] , одного із співвласників квартири, визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на шість років з конфіскацією всього належного йому майна. 02 грудня 2013 р. державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській Макогон І.В. у виконавчому провадженні № 41028364 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Вказане вище свідчить про те, що державний виконавець Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області Макогон І.В., під час винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 41028464, не пересвідчилась у тому, що квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а отже державний виконавець не мав законних підстав для накладення арешту на всю вищевказану квартиру. Представником позивачів адвокатом Гайдаш Є.В. на адресу Саксаганського ВДВС у м. Кривому Розі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) направлено адвокатський запит з проханням надати копії постанов про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, з можливістю ознайомитись з матеріалами ВП № 41028364. Листом Саксаганського ВДВС у м. Кривому Розі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 10.08.2021 р. № 13-34/45746 на адвокатський запит повідомлено, що виконавче провадження № 41028464, що було відкрите на виконання рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу про конфіскацію майна, яке належить [PERSON] на користь держави, було завершено та знищено у 2018 р. у зв`язку із сплином терміну зберігання завершених ВП. Відповідно до відомостей із спеціального розділу по виконавчому провадженню № 41028464, останнє було завершено 30.09.2014 р. на підставі п. 2 ст. 47 ЗУ Про виконавче провадження, чинного на момент вчинення виконавчої дії, у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. Таким чином, виконавче провадження № 41028464 є завершеним, а за наслідком спливу трирічного строку було знищено, відповідно підстави для продовження дії арешту майна позивачів відсутні, оскільки арешт носить тимчасовий характер та застосовується для забезпечення виконання зобов`язань. Відповідно до ч. 6 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження», чинного на момент відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності. Такі подання мають розглядатися з додержанням вимог процесуального закону щодо допустимості засобів доказування. В свою чергу державний виконавець Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області частку боржника у спільній сумісній власності на квартиру, що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , не виділив та виніс постанову у виконавчому провадженні № 41028464 про накладення арешту та оголошення заборони на його відчуження, чим порушив права інших власників, внаслідок чого вони позбавлені змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно, регулюються ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127. Частиною 5 ст. 26 вказаного вище Закону встановлено, що внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються в порядку, передбаченому для державної реєстрації прав. Таким чином, рішення суду про зняття арешту є підставою для скасування запису про арешт в Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно, чим здійснюється відновлення порушених прав позивачів на мирне володіння та розпорядження своїм нерухомим майном. Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Обставин, які виключають припинення чинності арешту майна позивачів відсутні. Згідно абз. 2 п. 10 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах у разі об`єднання позовних вимог відповідно до статті 126 ЦПК, а також у випадках подання позовної заяви одним чи кількома позивачами (співпозивачами) до одного або кількох відповідачів судовий збір обчислюється із загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно до заявлених кожним із них вимог окремим платіжним документом (частина шоста статті 6 Закону № 3674-VI). Закон не містить заборони й можливості сплати усієї суми судового збору одним із кількох позивачів у справі; визначальним у такому разі є факт надходження усієї належної до сплати суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Відповідач не погодившись з вимогами позовної заяви позивачів, подав відзив, в обґрунтування якого зазначив. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі (позивач і відповідач. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. З поданої позовної заяви незрозуміло, які суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача, що підлягають захисту в порядку цивільного судочинства, порушив, не визнав чи оспорив відповідач. Як вбачається із суті справи, позивачем оспорюється правомірність існування арешту на нерухоме майно, накладеного Державною виконавчою службою в межах повноважень, наданих ЗУ «Про виконавче провадження». В Податковому кодексі України, який є виключним нормативно-правовим актом, що встановлює функції та повноваження податкових органів, відсутні норми, з яких би вбачалось право податкових органів на представництво інтересів держави у відносинах, що витікають із реалізації відповідним уповноваженим органом (Державна виконавча служба) повноважень в межах ЗУ «Про виконавче провадження». Оскільки арешт майна боржника є заходом, що застосовується для забезпечення реального виконання рішення, накладається та знімається виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», вважаємо, що вимоги щодо відновлення порушеного таким арештом права повинні пред`являтися до органу державної виконавчої служби. Як вбачається з постанови Верховного суду від 22.01.2020 у справі № 340/25/19, суд вважає, що позов, спрямований на захист цивільних прав позивача, пов`язаних з правом власності позивача, порушених неправомірним арештом, накладеним органами ДВС, є різновидом негаторного позову. Негаторним є позов власника про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК України). І саме на цю норму посилається позивач як на правову підставу свого позову. Отже, відповідачем у негаторному позові є особа, яка власними протиправними діями перешкоджає позивачу здійснювати повноваження щодо користування та розпорядження майном. Враховуючи те, що Головне управління ДПС у Дніпропетровській області жодним чином не вчиняло перешкод у здійсненні позивачами їх майнових прав, а в той же час такі дії вчинені органами державної виконавчої служби у вигляді неправомірного накладення арешту на майно, вважає, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області не є належним відповідачем у даній справі, таким відповідачем має бути зазначений відповідний орган державної виконавчої служби, а також боржник у виконавчому провадженні. Звертає увагу, що такого органу як «Криворізька центральна ОДПІ ГУЮ у Дніпропетровській області» (про який як стягувача у виконавчому провадженні зазначає позивач) ніколи не існувало. Як роз`яснила Велика палата Верховного суду у постанові від 17.04.2018р. у справі № 523/9076/16-ц, «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється у порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду який виконується під час розгляду справи». В задоволенні позову позивачів просить відмовити в повному обсязі. 01.06.2022 року до суду від Саксаганського відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшли пояснення на позовну заяву, в яких зазначено наступне. На примусовому виконанні у відділі з 02.12.2013 року по 30.09.2014 року перебувало виконавче провадження №41028364 з примусового виконання виконавчого листа №1/211/309 від 05.11.2013 року, виданого Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу про конфіскацію майна, яке належить боржнику [PERSON] , за яким державним виконавцем 23.12.2013 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. При поверненні виконавчого документа стягувачу за ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» ( в редакції до 2016 року) арешт з майна боржника не скасовувався і чинним законодавством скасування не передбачено. Рішення суду станом на сьогоднішній день є не виконаним. Просить відмовити в позовних вимогах в повному обсязі. Позивачі у судове засідання не з`явились. Від представника позивачів [PERSON] надійшла заява, згідно якої останній просить розглянути справу за їх відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Третя особа Саксаганський відділ державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні докази: свідоцтво про право власності на житло (а.с. 48), довідка (а.с. 49), технічний паспорт (а.с. 50-52), вирок суду (а.с. 53-57), витяг (а.с. 58), інформація з державного реєстру прав на нерухоме майно (а.с. 59), відомості з спецрозділу виконавчого провадження (а.с. 60), лист Саксаганського ВДВС (а.с. 61), відомості з єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с. 74-75), відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 104-116). Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у п.45 рішення у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року та у рішенні по справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року « … суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів…». Суд,

Outcome: approved