Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

ТОВ "Київська обласна енергопостачальна компанія" звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі», про стягнення заборгованості з оплати електричної енергії. Позовні вимоги обґрунтувало тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» являється енергопостачальником та отримало ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, що підтверджується постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.06.2018 року № 429. Відповідачка [PERSON] до 01.01.2019 року, тобто до дня запровадження нового ринку електричної енергії, як споживач житлово-комунальних послуг з електропостачання, була споживачем вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання - ПрАТ «Київобленерго» (на момент звернення до суду з даною заявою перейменовано на Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі»). Починаючи з 01.01.2019 року, тобто з дня запровадження нового ринку електричної енергії, постачальником універсальної послуги став позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія". Відповідно до ч. 4 ст. 63 ЗУ «Про ринок електричної енергії» позивач, як постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті. [PERSON] є побутовим споживачем - індивідуальним побутовим споживачем ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» та використовує електричну енергію для забезпечення власних потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про ринок електричної енергії» фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Отже, в силу п. 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» та п. 1.2.15 Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), від 14.03.2018 року № 312, враховуючи фактичне споживання електричної енергії за адресою: [ADDRESS] та часткову оплату виставлених рахунків, між [PERSON] та ТОВ "Київська обласна енергопостачальна компанія» укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 400166480 від 01.01.2019 року. З таких дій відповідачки вбачається, що остання визнає наявність договірних відносин з позивачем, що спрямовані на оплатне постачання електричної енергії. Позивач свої зобов`язання за договором виконує в повному обсязі та постачає (продає) відповідачці [PERSON] електричну енергію. Натомість, відповідачка, всупереч п. 1 ч. 3 ст. 58 ЗУ «Про ринок електричної енергії», п. 5.5.5. Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), а також умовам укладеного між сторонами договору не виконує належним чином свої зобов`язання за договором, не оплачуючи спожиті послуги. Утримуючи власне майно відповідачка споживає електричну енергію, однак не здійснює оплату її вартості. Враховуючи зазначене, станом на момент звернення до суду у відповідачки за період з 31.07.2020 року по 31.01.2022 року виникла заборгованість на загальну суму 12657, 01 грн. за спожиту електричну енергію, що підтверджується помісячним розрахунком заборгованості - особовою карткою споживача [PERSON] (особовий рахунок № [NUMBER] ) та рахунками-фактури. Відтак, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за спожиту електричну енергію за договором № 400166480 від 01.01.2019 року в розмірі 12657, 01 грн. та понесені позивачем судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у порядку, передбаченому ЦПК України, причини неявки відповідачка суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. За таких обставин, суд прийняв рішення про заочний розгляд за наявними матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача проти такого порядку не заперечувала, а відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин та не подала відзив. Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов таких висновків. Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» та відповідачка уклали договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (в редакції від 01.01.2019 року). На підтвердження вказаних обставин до заяви додано: копію договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (редакція діє з 01.01.2019 року) (а.с. 26-33) та комерційної пропозиції «Побут» (а.с. 34), рахунки за електроенергію за період з 31 липня 2020 року по 31 січня 2022 року включно, споживач: [PERSON] , адреса: [ADDRESS] (а.с. 37-55). Право особи на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України. Так, згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожен має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України). За приписами ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів. Згідно частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Як визначено ч. 1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. При цьому, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ч. 3 ст. 5 ЦК України). Закон України «Про ринок електричної енергії» визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище. Відповідно до частини 2 статті 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний: сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії визначені Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 року (далі - Правила роздрібного ринку електричної енергії). Зазначені вище правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку. Згідно з п. 1.2.15 Правил роздрібного ринку електричної енергії укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил. Для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку). Договір про постачання електричної енергії споживачу є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, та вважається укладеним з дати відкриття особового рахунка за об`єктом споживача або внесення змін до такого особового рахунка, про що споживач інформується у передбаченому договором порядку (п.3.2.14 Правил роздрібного ринку електричної енергії). Згідно з абзацом 5 п. 13 Розділу XVII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ринок електричної енергії» фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Відповідно до п. 5.5.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії споживач електричної енергії має право отримувати якісні послуги з розподілу (передачі), постачання та комерційного обліку електричної енергії, а також отримувати електричну енергію належної якості згідно з умовами договору та стандартами якості електричної енергії. Згідно з п. 5.5.5 вказаних Правил роздрібного ринку електричної енергії споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Відтак, правовий аналіз вказаних вище норм права дає підстави для висновку, що праву споживача одержувати відповідної якості послуги з електропостачання прямо відповідає визначений законодавством обов`язок споживача оплачувати такі послуги у строки та розмірі, встановлені договором або законом. Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов`язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Разом з тим, стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. При цьому, за правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Судом встановлено, що позивач постачав електричну енергію за адресою: [ADDRESS] , а споживач [PERSON] фактично споживала електричну енергію, що підтверджує її приєднання до умов відповідного договору про постачання електричної енергії на умовах, визначених Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 312 від 14.03.2018 року. Встановлено, що відповідачка не виконує покладений на неї обов`язок оплачувати послуги за спожиту електричну енергію, що призвело до виникнення заборгованості у сумі 12657, 01 грн. Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача відповідачкою суду надано не було та в судовому засіданні їх не встановлено. Разом з тим, судом враховано, що відповідачка по справі, будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилася та всупереч вимогам ч. 3 ст. 131 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала, тим самим знехтувавши своїми процесуальними правами щодо подання суду доказів та спростування вимог позивача. В силу приписів ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 12 657, 01 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у сумі 2 254, 00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved