Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

У травні 2021 року акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення сум заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11.06.2019 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву №б/н, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 200000 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. У подальшому, відбулася зміна кредитного ліміту. Також, у подальшому відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 20.06.2019р., отримав картку типу: Преміальна картка World Black Edition (кредитний ліміт до 200000 грн.). Позивач умови Договору виконав в повному обсязі, проте відповідач платежі належним чином не здійснював, у зв`язку з чим станом на 04.05.2021 року за ним виникла заборгованість у загальній сумі 237773,05 грн., яка до теперішнього часу не погашена та яка складається із: заборгованості за кредитом - 206719,60 грн.; в т.ч.: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 206719,60 грн.; заборгованості за простроченими відсотками - 31053,45 грн. 01.06.2021 року до суду надійшла інформація з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області про реєстрацію місця проживання відповідачки. Ухвалою судді від 02 червня 2021 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 15 липня 2021 року замінено судове засідання для розгляду справи по суті підготовчим судовим засіданням. Ухвалою суду від 30 вересня 2021 року витребувано з акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» завірені належним чином копії договорів за 2018 рік та від 11.06.2019 року, які були укладені між акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] . Ухвалою суду від 06 червня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 21 вересня 2022 року призначено по справі судово-економічну експертизу та провадження по справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 21 вересня 2022 року витребувано від ПАТ «ПРИВАТ БАНК» та [PERSON] додаткові матеріали, необхідні для проведення експертизи, за клопотанням директора Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. 11.01.2023 року до суду від Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшла цивільна справа за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості справа без виконання експертизи, оскільки відповідачем не сплачений рахунок та сторонами не надано додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи. Ухвалою суду від 08 лютого 2023 року відновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач відзив на позовну заяву не надав, однак письмова позиція по суті спору була викладена у поданому 15.07.2021р. клопотанні. Згідно вказаного клопотання, відповідач наголошує на наступному. Позивач вказує у позовній заяві, що заборгованість виникла за договором від 11.06.2019 року, але до матеріалів справи додано виписку за договором з 10.07.2018 року. Договір від 2018 року відсутній, тому неможливо встановити, які були попередні умови, та сума кредиту. Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви зроблений з урахуванням 74,4 %, в позовній заяві вказано, що такий відсоток встановлено за домовленістю сторін, але до матеріалів справи не додано доказів, які би вказували, що договором від 11.06.2019 року встановлена така домовленість. Відсутні оригінали документів, які підтверджують підстави для розрахунку заборгованості, що доданий до позову. Крім цього, письмова позиція по суті спору викладена відповідачем у поданому 21.09.2022р. клопотанні про призначення судово-економічної експертизи, в якому відповідач зазначив, що в позовній заяві вказано, що сума наданого кредитного ліміту 200000 грн., також, до матеріалів справи додано довідку про зміну умов кредитування в якій зазначено, що 11.06.2019 року було встановлено кредитний ліміт 200000 грн., тобто тіло кредиту визначено в розмірі 200000 грн., але в позовній заяві відповідно до розрахунку сума кредиту зазначена в розмірі 206719,60 грн., тобто більше чим було надано відповідно до умов договору, що свідчить про те, що зазначена сума заборгованості не є безспірною, беззаперечною, та не підтверджується матеріалами справи. Очевидно незаконним є включення до загальної заборгованості по договору № б/н від 11.06.2019 і заборгованість по процентам, так як вони нараховані на тіло кредиту в розмірі 206719,60 грн., тоді як тіло наданого кредиту 200000 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання 08.02.2023 не з`явився, проте його представник надав суду заяву про розгляд справи без їх участі. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 10.07.2018р. відповідач [PERSON] став клієнтом ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", згідно якої отримав кредитну картку за № [NUMBER] . У подальшому відповідач пройшов повторну ідентифікацію, крім того, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписав Заяву №б/н від 11.06.2019 року. У подальшому відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 20.06.2019р., отримав картку типу: Преміальна картка World Black Edition (кредитний ліміт до 200000 грн.). Протягом визначеного у позові періоду відповідач користувався кредитними коштами, що визнається відповідачем. У наданому банком розрахунку, заборгованість становить у загальній сумі 237773,05грн., яка, станом на 04.05.2021 року, складається із: заборгованості за кредитом - 206719,60грн.; в т.ч.: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 206719,60грн.; заборгованості за простроченими відсотками - 31053,45 грн. При цьому, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку AT КБ "ПРИВАТБАНК"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника (паспорт споживчого кредиту) від 11.06.2019 року, яка ним особисто підписана, вказана процентна ставка у пільговий період та поза межами пільгового періоду. При цьому, у паспорті споживчого кредиту зазначено дату надання інформації - 20.06.2019р. та зазначено, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 05.07.2019р., таким чином узгоджений розмір відсотків був чинний лише у період з 20.06.2019р. по 05.07.2019р. При цьому позивачем не надано суду розрахунку нарахованих відсотків за користування кредитними коштами саме у вказаний період з 20.06.2019р. по 05.07.2019р. Крім того, з огляду на відсутність узгоджених строків повернення коштів, неможливо зробити висновок про прострочення виконання грошового зобов`язання, та відповідно для наявності взагалі підстав для застосування ст.625 ЦК України. Вказане стосується також і питання встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також, суд зазначає, що позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 11.06.2019 року станом на 04.05.2021 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ та постійно доступні для ознайомлення, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява №17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява №20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, §36). З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питання щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, Велика Палата Верховного Суду зазначає про відступ від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14). Суд вважає, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 10.03.2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Враховуючи вказані обставини суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову про стягнення з [PERSON] заборгованості за відсотками, пенею та комісією, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 11.06.2019, вказавши, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://privatbank.ua/terms/ не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XIIспоживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви-анкети та з Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правил надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Таким чином, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами, пенею та комісією слід відмовити, з огляду на те, що їх нарахування вважається безпідставним. Що стосується фактично отриманих та використаних позичальником коштів, вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд зазначає наступне. Перевіривши та перерахувавши суми коштів за витягом руху коштів по картці за період з 11.06.2019 року по 24.12.2020 року (а.с.13 - а.с. 16), судом встановлено наступне: 1) а.с. 13 знято готівки/перераховано на інші рахунки/витрачено відповідачем: 147,46+147,42+147,42+147,42+147,42+200,10+147,42+208,10+147,42+208,10+147,42+208,10+147,42+208,10+147,42+208,10+124,22+12240+147,42+208,10+60,60+78+127,10+681,34 = 16381,62 грн. погашення обов`язкового платежу / автоматичне погашення заборгованості / поповнення рахунку відповідача: 92,82+10+1000+16+6+6,88+1+36,53+306,52+2942,04+2000+1+2+2000+71,30+1500+1+0,05+189+3000+0,21+7,60+4,32+3776,02+13+116,26+13000+643 = 30742,55 грн. 2) а.с. 14 знято готівки/перераховано на інші рахунки/витрачено відповідачем: 2920,05+35,70+228,20+234,40+262,90+218+141,58+1849,88+60,20+31,50+301+515+5+27+42+338,87+96,21+55+208,10+100+204+1449,50+434+1+179+1+9,90+1+1590,57+1+85,50+10300+400+1+177+1+144,50+5725,56+1+650+1+1+51+63+1596,50+1+175+1+139,40+1+223+1+314+1+95+208,10+1+1750,25+1+271,79+1+55,50+1+36+1+722+1+33+1+85,70+1+51+1+77,50+1+455+1+404+7232+1+288+1+498,95 = 43972,81 грн. погашення обов`язкового платежу / автоматичне погашення заборгованості / поповнення рахунку відповідача: 483 +1320 +15000+1539 =18342 грн. 3) а.с. 15 знято готівки/перераховано на інші рахунки/витрачено відповідачем: 1+362+1+149,52+1+410+5641,71+2502,90+1+1+359,90+193,80+1+161,95+1+1799,94+546,90+102+158,10+163,20+50000+199,90+5834,20+6834,51+5702,82+1039,65+2520,42+828,14+144,20+1081,62+587,45+288,44+363,50+839,14+298,82+2818,26+142,75+168,03+450+1579,76+154,05+870,06+2818,26+2818,26+870,06+135+259,30+138,75+102,63 = 102446,90 грн. погашення обов`язкового платежу / автоматичне погашення заборгованості / поповнення рахунку відповідача: 50000+4000+2800+500+300 +6600 +500 +13000 +2000 +14000 +174,64+500+200+100+915+200+3791+700+1000+3000+5200+15000 = 124480,64 грн. 4) а.с. 16 знято готівки/перераховано на інші рахунки/витрачено відповідачем: 200,01+216,77+634,90+1064,95+676,53+395,08+102+3770,94+206+7306,26+1629,83+149,80+248+692,85+139,95+352,97+206+7306,26+1629,83+149,80+248+692,85+139,95+352,97+252,17+1363,35+129+436,67+627,10+174990,43 = 195585,56 грн. погашення обов`язкового платежу / автоматичне погашення заборгованості / поповнення рахунку відповідача: 17499,43 грн. Загалом знято готівки/перераховано на інші рахунки/витрачено відповідачем: 16381,62 +43972,81+102446,90 +195585,56 =358386,89 грн. Загалом погашено обов`язковий платіж / автоматичне погашення заборгованості / поповнення рахунку: 30742,55 +18342 +124480,64+ 17499,43 =191064,62 грн. Підсумкову суму витрачених та не повернутих відповідачем коштів, які підлягають стягненню з відповідача, судом розраховано за формулою: 358386,89 грн. (загальна сума знята готівкою/перерахована на інші рахунки/витрачена відповідачем) - 191064,62 грн. (загальна сума поповнення рахунку відповідача) = 167322,27 грн. При цьому суд звертає увагу на те, що справа розглядається лише в рамках заявлених позовних вимог, з огляду на що досліджуються лише правовідносини за період з 11.06.2019р. по 04.05.2021р. Отже період до 11.06.2019р. судом не береться до уваги. Будь-яких уточнень позовних вимог, незважаючи на зазначення про це позивачем у відповіді на відзив від 20.05.2021р., до суду протягом наступних декількох судових засідань не надано. Згідно ч.2 ст.281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд вважає можливим позов задовольнити частково та стягнути з відповідача залишок заборгованості за наданим кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 11.06.2019 року у розмірі -167322,27 грн. За правилами ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: partial