Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати об`єктом спільної сумісної власності будинок [ADDRESS] ; здійснити реальний поділ будинку шляхом поділу, відступити від рівності часток та залишити у власності [PERSON] 2/3 частини будинку [ADDRESS] і відповідно залишити у власності [PERSON] 1/3 частину будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд, а також відповідно 2/3 частини земельної ділянки на якій розташований будинок , з кадастровим номером 4623683300:01:003:0768, [PERSON] і 1/3 частину земельної ділянки, з кадастровим номером 4623683300:01:003:0768, [PERSON] ; виділити в натурі [PERSON] 2/3 частини будинку [ADDRESS] і виділити [PERSON] 1/3 частину будинку [ADDRESS] з відповідною кількістю господарських споруд, а також виділити в натурі 2/3 частини земельної ділянки на якій розташований будинок, з кадастровим номером 4623683300:01:003:0768, [PERSON] і 1/3 частину земельної ділянки, з кадастровим номером 4623683300:01:003:0768, [PERSON] ; судові витрати стягнути з [PERSON] . В обґрунтування позову зазначає, що 10 вересня 1977 року між сторонами було укладено шлюб. Подружжя спільно проживало в будинку який належав матері позивачки. На території будинковолодіння, а саме на земельній ділянці котра перебувала в користуванні матері позивачки сторони розпочали зведення будинку. Приблизно в 1980 році було залито фундамент будівлі і протягом 8 років тривало саме будівництво. В будівництві допомагали родичі. Будинок був зведений але не завершений та потребував великої кількості внутрішніх робіт. Відповідач на той період часу не працював і завершувати будівництво доводилося позивачці з сином. Тому позивачка вирішила поїхати за кордон на заробітки, а саме до Іспанії, 16 січня 2003 року вона виїхала. Сім років позивачка перебувала за кордоном і повернулася 8 березня 2010року додому. Позивачка все своє життя працювала, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці і на сьогоднішній день вона пенсіонерка. Відповідач не бажав добровільно утримувати родину і покладав всі фінансові зобов`язання на дружину. Весь час перебування за кордоном позивачка передавала кошти, які використовувались відповідачем для ведення ремонтних та будівельних робіт, а також на власні потреби. Практично всі кошти передавалися на прізвище сина [PERSON] проте витрачалися саме відповідачем. В будинку проживають сторони, син [PERSON] з невісткою та дітьми котрі зареєстровані в будинку у відповідності до чинного законодавства. Будівництво будинку вже давно повністю завершене, будинок житловий і відповідає всім нормам у відповідності до Акту обстеження житлових умов від 17 липня 2020 р. та у відповідності до Технічного паспорта виготовленого ще у 2003 році. На доданих фото можна побачити і повністю облаштовану прибудинкову територію. Проте відповідач не дооформлює правовстановлюючі документи і цим самим перешкоджає позивачу скористатися своїми майновими правами. 28 грудня 1994 року виконавчим комітетом Зубрянської сільської ради було прийнято рішення про узаконення жителю с. Зубра [PERSON] житлового будинку та господарських споруд збудованих без належних документів. 21 жовтня 2003 року тим же виконавчим комітетом було прийнято рішення надати дозвіл Львівському обласному державному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки на оформлення права власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] . У відповідності до Довідки №182 від 06.11.2003 року будинок [ADDRESS] у відповідності до погосподарських книг рахується за [PERSON] 25.09.2008року було прийнято Рішення Зубрянської сільської ради про передачу Відповідачу 0,2354 га землі (саме для обслуговування будинку) відповідачу, хоча земельна ділянка завжди була в користуванні матері позивачки, [PERSON] , про що свідчать записи в погосподарській книзі в тому числі і за 1967 рік, де позивачка зазначена, як школярка, [PERSON] . Хитрість Відповідача і халатність працівників сільської ради призвели до того, що на сьогоднішній день позивачка змушена звертатися до суду за захистом своїх порушених прав. Записи в погосподарських книгах мінялися просто безпідставно, мабуть зі слів того хто звертався чи в якийсь інший спосіб невідомий позивачці. В результаті було видано акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №555073 з кадастровим номером 4623683300:01:003:0768, на якій власне і побудований спірний об`єкт (будинок). Особливу увагу необхідно приділити будинковій книзі котра в 1980 році була видана [PERSON] будинок з житловою площею 18 м.кв. (тобто старий будинок в котрому вони всі жили) і в подальшому всі записи вносилися в цю ж книгу. Невідома особа викреслила прізвище [PERSON] тобто позивачки і вписала натомість [PERSON] котрий є відповідачем і твердить, що будинок і все майно належить виключно йому. З приводу так званого одноосібного володіння даним будинком виникають постійні суперечки, скандали, практично кожного тижня і особливо під час якихось державних чи релігійних свят коли вся родина знаходиться вдома. До позивача не можуть прийти родичі і особливо сестри, котрі проживали в дитинстві там і це їх сімейне гніздо та рідне подвір`я. Стосунки з сином [PERSON] котрий проживає в будинку з своєю родиною є надзвичайно складними. Відповідач виганяє його, погрожує підпалити будинок, вбити всіх і тому подібні речі. Позивачка та син змушені постійно слідкувати за газовими приладами та діями відповідача, щоб уникнути летальних наслідків. На дітей чиниться постійний психологічний тиск і погрози життю. Поліцією видавалися навіть заборонні приписи з даного приводу. Відповідач не працює та зловживає спиртними напоями, що ще більше ускладнює ситуацію. На даний момент відповідач не має ні заробітної плати, ні пенсії проте користується всіма благами котрі є в будинку для власних потреб і цього робити йому не забороняють на відміну від нього. 05.05.2021 року провадження у справі відкрито. 08.06.2021 року на адресу суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування свої заперечень зазначає, що позивачка в своєму позові зазначає, що будинок в якому сторони спільно проживають більше сорока років зводився нею та їхнім сином. Все спільне життя відповідач важко працював та утримував родину, усі зароблені кошти він витрачав на благо сім`ї. Спільний дім зводився його зусиллями та зусиллями його родичів, оскільки земельна ділянка, на якій розташований дім була в користуванні матері його дружини, будівництвом та облаштуванням дому займався відповідач, та допомагали його родичі. Не зважаючи на складні відносини з сином, він за власні кошти придбав йому автомобіль, в силу свого віку та стану здоров`я, зараз офіційно не працює (живе на свою пенсію), тому старається більше допомагати по господарству (обробляти город, поратись на подвір`ї, виконує необхідну роботу по дому). З дружиною та сином перебуває в поганих відносинах, син зловживає спиртними напоями та неодноразово в стані алкогольного сп`яніння бив відповідача (в зв`язку з чим останній неодноразово писав заяви в поліцію), двічі слідчим Пустомитівського ВП було внесено відомості до ЄРДР за фактом нанесення [PERSON] відповідачеві тілесних ушкоджень середньої тяжкості (що зазначалось в лікарських заключеннях). В силу батьківських почуттів та розуміння, якими наслідками для сина обернеться відкриття кримінального провадження та розглядом в подальшому справи в суді, відповідач не наполягав на проведенні досудового слідства. Також підтверджує факт того, що дружина проживала за кордоном сім років, він був проти того, щоб дружина їхала, однак вона не зважала на його слова. Відповідач зазначає, що йому не відомо, які кошти і кому скеровувала позивачка, він таких коштів жодного разу не отримував, на облаштування будинку вони не використовуватися. Увесь період перебування дружини за кордоном за комунальні послуги оплачував відповідач. Відсутність протягом семи років позивачки за місцем проживання підпадає під обставину, що має істотне значення ч. 2 ст. 70 СК, оскільки така увесь період не дбала про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилялась від участі в утриманні дітей. Вважає, що позивачка не може суд просити про реальний поділ будинку шляхом поділу з відступом від рівності часток в розмірі 2/3 частини будинку по [ADDRESS] . Відповідач завжди проживав в спільному домі, дбав про благоустрій дому, забезпечував родину всім необхідним (шлюб сторони не розривали, з позовом про стягнення аліментів позивачка ніколи не зверталась) відтак, очевидним є те, що відповідач належним чином дбав і дбає про матеріальне забезпечення сім`ї, не ухилявся і не ухиляється від участі в утриманні та допомозі дітям, на відміну від дружини, яка покинула сім`ю, не проживала з ними, не дбала про матеріальне забезпечення сім`ї багато років. Позивачка не намагалася вирішити питання поділу спільного майна добровільно. Квитанції, які позивачка долучає до матеріалів позовної заяви на підтвердження скерування коштів не містять печаток банку, ніким не завірені, та не відомо кому і з якою метою скеровувалися та хто їх отримував (сама позивачка вказує, що такі завжди отримував син [PERSON] ), ким і на що в подальшому використовувалися, чи не використовувалися не відомо. Вважає, що такі жодним чином не можуть виступати будь-яким доказом в даній цивільній справі. Позивачкою також долучено накладні, акти та чеки невідомого походження, не відомо з якою метою та кому такі видавалися, та ким в подальшому зазначені в чеках товари були використані, відтак також не можуть бути доказами в даній справі. 28.07.2021 року представник позивача подано заяву про зменшення позовних вимог, якій представник позивача зазначає такі актуальні позовні вимоги: визнати об`єктом спільної сумісної власності будинок [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , право власності на 2/3 частини будинку [ADDRESS] відступивши від рівності часток; визнати право власності на 2/3 частини земельної ділянки на якій розташований будинок [ADDRESS] , з кадастровим номером 4623683300:01:003:0768, за [PERSON] ; судові витрати котрі включатимуть в себе витрати на правову допомогу стягнути з [PERSON] . Ухвалою від 20.01.2022 року позовну [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя в частині позовних вимог про виділ в натурі(реальний поділ) [PERSON] 2/3 частини будинку [ADDRESS] та господарських споруд; про виділ в натурі [PERSON] 1/3 частини будинку [ADDRESS] та господарських споруд; про виділ в натурі [PERSON] 2/3 частини земельної ділянки на якій розташований будинок кадастровий номер 4623683300:01:003:0768; про виділ в [PERSON] 2/3 частини земельної ділянки на якій розташований будинок кадастровий номер 4623683300:01:003:0768, залишено без розгляду. 20.01.2022 року задоволено клопотання представника позивача про допит свідків та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні 24.10.2022 року свідок [PERSON] , син сторін у справі суду пояснив, що власником спірного житлового будинку, в якому він зареєстрований та проживає із сім`єю та батьками є батько, відповідача, власником прибудинкової території (обійстя) є матір свідка, позивачка, а будинок збудований на земельній ділянці що належала бабі свідка, матері позивачки у справі. Однак батько, відповідач у справі, заперечує право позивачки та сина із сім`єю на користування вказаним будинком. Зазначає, що вся родина допомагала у будівництві будинку. Збудувати та обладнати будинок самостійно батько можливості не мав. У 2003 році матір поїхала на заробітки і передавала кошти для завершення будівництва будинку. Оформленням документів на будинок займався батько, якому допомагав син ,свідок, однак останній не розумів, що батько здійснює таке оформлення на себе особисто. Будинок утримує свідок з сім`єю та матір. Зі сторони відповідача звучать постійні погрози щодо руйнування будинку, який повністю придатний до проживання останніх 15-20 років. Свідок [PERSON] , дружина сина сторін у справі, суду пояснила, що в будинку проживає двадцять років. Відповідач батько її чоловіка виганяє з хати, що приводу чого нераз приїжджала поліція. Будинок збудований у 2001 році. У 2003 році свекруха поїхала на заробітки звідки передавала постійно кошти на його облаштування та завершення ремонтних робіт. Відповідач у цей час не працював. Коштами, які передавала позивачка у справі розпоряджався відповідач. Чоловік свідка, син сторін брав участь у оформленні документів на будинок, зокрема щодо підведення комунікацій. Пояснила, що відповідач не платить за комунальні послуги. Будинок придатний до проживання. Допитана свідок [PERSON] суду пояснила, що є рідною сестрою позивачки. По [ADDRESS] була стара хата, в якій фони народилися. Потім почали будувати хату уся родина. Позивачка працювала у садочку, чи працював відповідач свідок не пам`ятає. В 2003 році позивачка поїхала на заробітки. Про звернення до сільської ради для оформлення документів на земельну ділянку відповідачем свідок нічого повідомити не може. На сьогодні будинок є придатним до проживання. Свідок [PERSON] , рідна сестра позивачки, пояснила, що сім`я [PERSON] почали проживати у старій хаті по [ADDRESS] . Спірний будинок усією сім`єю допомагали будувати сестрі. Відповідач брав участь у будівництві. Відомо свідку, що позивачка була на заробітках. Відповідач певний час працював водієм в колгоспі, потім не працював зовсім. Про оформлення документів на спірний будинок та земельну ділянку свідок нічого пояснити не змогла. Ствердила, що будинок завершений будівництвом. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують з урахування заяви про зменшення позовних вимог з підстав наведених у позовній заяві, просить позов задоволити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоч був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень\~ЦПК України\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши думку відповідача висловлену у поданому на адресу суду відзиві на позовну заяву, заслухавши пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови слід задоволити з таких підстав. Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 10.03.1977 року вбачається, що 10.09.1977 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Визнано сторонами, що після укладення ними шлюбу на земельній ділянці, якою користувалась матір позивачки [PERSON] подружжя почало будівництво житлового будинку. Рішенням № 11 від 28.12.1994 року «Про узаконення будівель» виконавчого комітету Зубрянської сільської ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області вирішено узаконити жителю с. Зубра [PERSON] житловий будинок і господарські будівлі збудовані без належно оформлених документів, що вбачається із наявної в матеріалах справи копії виписки з рішення № 11. З копії рішення № 69 від 21.10.2003 року «Про оформлення права власності на нерухоме майно» Зубрянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області вбачається, що виконавчим комітетом вирішено надати дозвіл Львівському обласному державному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки на оформлення права власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] . Громадянину [PERSON] звернутись у Львівське ОДКБТІ з виготовленням технічної документації та проведенням реєстрації свідоцтва на право власності на житловий будинок [ADDRESS] . З копії довідки Зубрянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 1821 від 06.11.2003 року вбачається, що станом на дату видачі довідки да [PERSON] рахується будинковолодіння [ADDRESS] . З копії технічного паспорта на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] , від 05.12.2003 року, будинковолодіння складається із: А-1 - житлового будинку загальною площею 96,6 кв. м., сх - східців, Б - гаражу, Пг -погребу, №1 - хвіртки, № 2 - воріт, № 3 - огорожі та I - замощення. Визнано сторонами, вбачається із наявних у матеріалах справи копій фотосвітлин житлового будинку та стверджено поясненнями свідків, що будинок [ADDRESS] придатний та повністю обладнаний до проживання у ньому, завершений будівництвом. З копії довідки Зубрянського старостинського округу Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області№ 96 від 27.01.2020 року вбачається, що згідно будинкової книги власником житла та головою домогосподарства значиться є [PERSON] , в будинку [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON] , [PERSON] дружина; [PERSON] син; [PERSON] онука; [PERSON] онук. З копії Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЕ №555073, виданого на підставі рішення № 538 від 25.09.2008 року XVIII сесії V скликання Зубрянської сільської ради, вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2354 га. у с. Зубра, Пустомитіського району Львівської області, цільове призначення для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер 4623683300:01:003:0768. Відповідно до\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне визначено також ч. 3\~ст. 368 ЦК України, відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 63\~СК України\~визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі №6-843цс17 та неодноразово викладалась у постановах Верховного Суду у складі колегій суддів палат Касаційного цивільного суду, а саме: постанові від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, постанові від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, постанові від 13 березня 2019 року у справі №334/9028/15-ц, постанові від 13 березня 2019 року у справі №756/10797/15-ц, постанові від 04 липня 2019 року у справі №127/3402/15-ц, постанові від 19.09.2019 року у справі № 235/4699/18 та інших. Правовий висновок про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17, у якій на підставі аналізу норм\~Цивільного кодексу України\~та\~Сімейного кодексу України, в тому числі ст.ст.355,\~358 ЦК України, ст.ст.60,\~70 СК України, викладено правовий висновок про те, що зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Так, судом встановлено, що перебуваючи у шлюбі сторони збудували будинок [ADDRESS] отже, спірний житловий будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як передбачено ч. 1-3\~ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Так, звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд відступити від принципу рівності часток подружжя, та визнати за нею право власності на 2/3 житлового будинку в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, виходячи з того, що будинок будувався на земельній ділянці її матері, саме позивачка вклала значну частину своїх коштів в будівництво підтримувала його належний стан, займалась облаштуванням. На підтвердження свого працевлаштування та отримання доходів позивач надала копію трудової книжки, видану 05.07.1973 року, та копії документів, які підтверджують фінансовий стан позивачки. Окрім того із наданих суду квитанцій та платіжних документів встановлено, що позивачкою здійснено оплату значної частини витрат на здійснення будівельних робіт у ході будівництва житлового будинку, його обладнання та приведення до належного житлового стану, що стверджено показами свідків, допитаних в судовому засіданні. Також, стверджено показами свідків, що відповідач чинить перешкоди позивачці та синові, який із сім`єю проживає у спірному житловому будинку, у користуванні спірним об`єктом нерухомого майна, вчиняє дії щодо неможливості здійснення реєстрації права власності на спірний житловий будинок, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, окрім того не несе витрат на утримання будинку. Встановлено, що на шкоду інтересам сім`ї відповідачем вчинено дії спрямовані на набуття в особисту приватну власність земельної ділянки, яка перебувала у користуванні матері позивачки, що вбачається із наявних в матеріалах справи витягів із погосподарських книг зокрема за 1967 рік, де позивачка вказана як школярка, [PERSON] , на якій споруджено житловий будинок, що є об`єктом спільної сумісної власності, чим вчинено дії що свідчать про приховування спільного майна на шкоду інтересам сім`ї. Таким чином, суду доведено обставини що мають істотне значення, на які позивач покликається для підтвердження своїх вимог про відступити від засади рівності часток у майні подружжя при вирішенні спору про поділ майна та, враховуючи встановлену судом вважає обґрунтованою вимогу про визнання за позивачкою права власності на 2/3 частини будинку [ADDRESS] відступивши від рівності часток. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 321 ЦК ніхто не може були позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень статті 13, частини третьої статті 16, статті 319 ЦК України у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу. Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», в п. 182 зазначено: «Відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК». Відповідно до встановленої судом підставності відступлення від рівності часток при поділі спільного майна подружжя, враховуючи принцип нероздільності об`єкта нерухомого майна та земельної ділянки на якій він розміщений, поділу між сторонами підлягає земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,2354 га. у с. Зубра, Пустомитіського району Львівської області, кадастровий номер 4623683300:01:003:0768, відповідно до часток у власності на об`єкта нерухомого майна розміщений на земельній ділянці. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50). Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Задоволюючи позов суд враховує, що відповідачем не представлено жодних доказів, які б ствердили факти, на які від покликається як на підставу своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог стороною позивача. Подані відповідачем копії протоколу про прийняття заяви про вчинення кримінальне правопорушення від 30.12.2019 року, пояснення [PERSON] від 30.12.2019 року та копії медичних документів суд оцінює критично оскільки такі не несуть доказового значення у справі з урахування предмету та підстави заявлених позовних вимог. Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 10000,00 грн. за подання позовної заяви.

Outcome: approved