Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

У вересні 2022 року законний представник позивача [PERSON] - її мати [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном позивача, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 07 квітня 2006 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано згідно з рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року. Від шлюбу у них [INFO] народилася донька [PERSON] 16 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] , яка діяла як законний представник від імені та в інтересах малолітньої доньки [PERSON] , був укладений договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буренко О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2852, за яким [PERSON] подарував доньці квартиру [ADDRESS] . Право власності на квартиру було зареєстроване за дитиною у встановленому законом порядку. Відповідач разом із донькою та [PERSON] є зареєстрованими у вказаній квартирі, однак він більше п`яти років там не проживає, не сплачує за комунальні послуги, власних речей у квартирі не зберігає. З огляду на наведене, вказуючи на те, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням як такий, що не користується ним понад один рік без поважних причин, законний представник позивача просить задовольнити позовні вимоги. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 вересня 2022 року головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою судді від 16 вересня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, надано відповідачу строк для подачі відзиву, а позивачу - відповіді на відзив. У судове засідання законний представник позивача не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала, не заперечуючи щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. З огляду на викладене та за відсутності заперечень сторони позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 07 квітня 2006 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно з рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року шлюб між ними розірвано. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві. 16 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] , яка діяла як законний представник від імені та в інтересах малолітньої доньки [PERSON] , був укладений договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буренко О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2852, за яким [PERSON] подарував доньці квартиру [ADDRESS] . Право власності на квартиру було зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №76051756 від 16.12.2016. Встановлено також, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є зареєстрованими у вказаній квартирі, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про реєстрацію місця проживання особи. Зокрема, факт реєстрації відповідача [PERSON] за адресою [ADDRESS] підтверджується довідкою Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Подільської РДА №84400736 від 15.09.2022. В обґрунтування позову зазначено, що у зв`язку з непроживанням відповідача у квартирі за місцем його реєстрації він, не будучи власником чи співвласником квартири, втратив право на користування нею. Суд вважає, що такі доводи сторони позивача ґрунтуються на законі. Так, відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За змістом ч.1 ст.156 Житлового Кодексу РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до вимог ч.4 ст.156 ЖК УРСР припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє права членів сім`ї власника права користування займаним приміщенням. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності позивача є непорушним. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На спростування доводів позивача відповідачем не подано жодного доказу щодо факту непроживання у вказаному житловому приміщенні понад один рік з поважних причин. Наведене свідчить про те, що позивач, як власник житла, має право на реалізацію свого права власності, оскільки відповідач в силу закону втратив право користування житлом. Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає встановленим те, що відповідач, маючи об`єктивну можливість користування, не користується вищевказаним житлом без поважних причин більше року, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачу, як власнику, повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи її законні права та інтереси, а тому права позивача підлягають судовому захисту. Враховуючи те, що відповідач не проживає у спірній квартирі, згідно ч.2 ст. 405 ЦК України він вважається таким, що втратив право на користування цим житлом. Підсумовуючи вищенаведене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки засновані на законі, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи, законним представником позивача [PERSON] при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн. згідно з квитанцією від 07 вересня 2022 року. З огляду на наведене, вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved