Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

Позивач ТОВ «Юридична служба Консул» у січні 2022 року звернулось до Дарницького районного суду м. Києва з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про надання юридичних послуг № К-1128 від 27.11.2021 у розмірі 5900,00 грн., а також витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу. В обґрунтування позову зазначено про те, що 27.11.2021 між сторонами укладено договір про надання юридичних послуг № К-1128, предметом якого є надання юридичних послуг. Згідно з умовами договору вартість юридичних послуг за договором становить 11 800,00 грн., з яких 5900,00 грн. внесено відповідачем в якості попередньої оплати та 5900,00 грн. - 30.11.2021. Відповідач не вчинив дій, спрямованих на отримання результату за укладеним договором, у зв`язку із чим позивачем направлено засобами поштового зв`язку складені відповідно до умов договору проекти документів. Позивач зазначає про повне виконання зобов`язань за договором про надання юридичних послуг, однак, відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав та не оплатив 5900,00 грн. вартості послуг. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.02.2022 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного судового провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Від відповідача 01.08.2022 надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач позовних вимог не визнала та заперечувала проти задоволення позову. Крім того, подала заяву про розгляд справи у судовому засіданні. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01.09.2022 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного судового провадження з повідомлення сторін. До суду 01.12.2022 від ФОП [PERSON] надійшло клопотання про заміну сторони позивача з ТОВ «Юридична служба Консул» на ФОП [PERSON] у зв`язку із укладенням 20.06.2022 договору про відступлення права вимоги №20062022, а також просила суд про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у позові. Щодо клопотання про заміну сторони позивача суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 20.06.2022 між ТОВ «Юридична служба Консуль» та ФОП [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги №20062022, відповідно до якого первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор приймає право вимоги та обов`язок виконання зобов`язань, що належать первісному кредиторові за договорами про надання юридичних послуг згідно Додатку №1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною. Згідно п. 1.2 договору за цим договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржників належного виконання зобов`язань за основними договорами та бере на себе зобов`язання належного виконання (замість первісного кредитора). Відповідно до п. 7 Додатку № 1 до Договору № 20062022 від 20.06.2022 первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги за Договором К-1128 від 27.11.2021, укладеним з [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. Тобто, підставою для заміни сторони, а саме процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, у наслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України ). З огляду на викладене, клопотання ФОП [PERSON] про заміну позивача його правонаступником є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Щодо змісту позовних вимог суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні докази, приходить до таких висновків. З матеріалів справи вбачається, що 27.11.2021 між ТОВ «Юридична служба Консул» та [PERSON] укладено договір про надання юридичних послуг № К-1128, згідно умов п. 1.1 якого виконавець зобов`язується, за дорученням замовника, надати юридичні послуги, зазначені у п. 1.2 договору, для чого зобов`язується вчинити юридичні та інші пов`язані з ними дії в обсязі, обумовленому в цьому договорі. Згідно п. 1.2 договору, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику наступні юридичні послуги: проект заяви до територіального управління Пенсійного фонду України, проект заяви до ГУ ПФ України, проект заяви до територіального УПЗСН, проект заяви до Міністерства соціальної політики України, проект звернення до Уповноваженого з прав людини. Відповідно до п. 4.1 договору, вартість юридичних послуг становить 11 800,00 грн. і сплачується замовником у касу виконавця або безготівковим перерахуванням на розрахунковий рахунок у наступні строки: замовник вносить попередню оплату в розмірі 5900,00 грн. та 30.11.2021 замовник вносить суму в розмірі 5900,00 грн. Відповідач здійснила оплату за вказаним договором частково, а саме: 27.11.2021 відповідачем внесено суму попередньої оплати в розмірі 5900,00 грн. В своєму позові позивача посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про надання юридичних послуг № К-1128 від 27.11.2021 про надання юридичних послуг, а саме не сплату другої частини грошових коштів. Позивач вказує, що відповідачу було направлено акт про надання юридичних послуг за підписом виконавця, однак в матеріалах справи відсутній зазначений акт, що не дає можливості суду з`ясувати те, на який саме акт посилається позивач і наскільки він відповідає чинному законодавству. Разом з тим, позивач посилається як на підставу своїх вимог на те, що позивачем направлялись на адресу відповідача всі документи, які позивач повинен був підготовити разом із актом виконаних робіт, проте в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем даних документів. Є інформація лише про відправлення рекомендованих листів на адресу відповідача, однак більш ніякої інформації немає, ані про те, які саме документи направлялись, ані про те чи отримала їх відповідач. Суду, як доказ, не надано зворотного повідомлення про отримання листів відповідачем та не надано доказів про повернення зазначених листів. Отже, позивачем не доведено фактів поінформованості відповідача про надання позивачем юридичних послуг, про необхідність оплатити ці виконані послуги, а також її свідоме ухилення від виконання усіх умов договору про надання юридичних послуг № К-1128 від 27.11.2021. За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Як закріплено ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частинами 2, 3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Згідно ст. 526 ЦПК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч. 1-3 ст. 12.ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до норм статті 77 ЦПК України належність доказів предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, разом з тим, позивач не повідомив суд про підстави звільнення від доказування. За таких підстав, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed