Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. В заяві вказує, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 17 березня 2018 року, який зареєстровано Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 156. 23. Є батьками сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею, спори щодо визначення місця проживання дитини та поділ майна подружжя на даний час між сторонами відсутні. Протягом тривалого часу шлюбні відносини фактично припинені з причин різних поглядів на подружнє життя, відсутності взаєморозуміння, втрати почуття один до одного, постійних сварок, які виникали з цих підстав. Позивачка вважає, що подальше спільне подружнє життя неможливе, оскільки сім`я розпалась остаточно, можливість її встановити втрачена, просить суд шлюб розірвати, оскільки він носить формальний характер, сторони не проживають разом, спільне господарство не ведуть та кожен з них створив нову сім`ю. Крім розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище, яке вона набула у шлюбі, - [PERSON] . Ухвалою судді від 01 листопада 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу запропоновано надати відзив в п"ятнадцятиденний строк після отримання копії позову. 24 грудня 2021 року представником відповідача адвокатом Скрябіним О.М., який діє на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру, надано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та в подальшому, а саме: 5 січня 2022 року, надано клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання шлюбу недійсним, яке перебуває в провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою суді від 10.01.2022 року провадження у справі зупинено до розгляду вищезазначеної справи. На запит суду надійшла ухвала з Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2022 року про залишення без розгляду позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визнання шлюбу недійсним, яка набрала законної сили 24 серпня 2022 року. У зв`язку з тим що перестали існувати обставини для зупинення провадження, ухвалою суду від 02.01.2023 року провадження у справі поновлено. Під час зупинення провадження в справі, а саме: 5 січня 2022 року, представником відповідача адвокатом Скрябіним О.М. суду надано ще одно клопотання, за змістом якого представник просить розглянути справу за правилами загального позовного провадження з обов`язковою явкою позивачки; витребувати докази перетину позивачкою кордону; витребувати відомості про її реєстрацію у м. Запоріжжі; витребувати у позивачки свідоцтво про народження дитини; а також зупинити провадження у справі до надання позивачкою ухвали Верховного Суду про визначення підсудності справи, оскільки сторони проживають за межами України. Означене клопотання не було вирішено через зупинення провадження в справі. У зв"язку з розв"язанням спору після поновлення провадження в справі, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Частиною 2 ст. 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. Відповідно до ч. 3 ст. 274 ЦПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження суд враховує: ціну позову, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо, кількість сторін та інших учасників справи. За змістом заявлених вимог означена справа не відноситься до виняткових справи, які визначені у вичерпному переліку ч. 4 ст. 274 ЦПК України та не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження, перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження цивільним процесуальним законом не передбачений, на відміну від перехіду до спрощеного позовного провадження (ст. ст. 276, 277 ЦПК України), тому підстав для задоволення клопотання щодо розгляду справи за правилами загального позовного провадження з обов`язковим викликом позивача судом не вбачається. Відповідно до ст. 497 ЦПК України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Статтею 29 ЦПК України визначено, що підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово. Відповідно до нормативних законодавчих актів, ухвалених Верховною Радою України у 1992 та 1993 роках, Указом Президента України Леоніда Кравчука від 28 жовтня 1993 року № 491/93 затверджено «Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон». Паспорт громадянина України для виїзду за кордон (закордонний паспорт) документ, що посвідчує особу громадянина України під час перетинання державного кордону України та перебування за кордоном. Починаючи з моменту офіційного визнання України як суверенної та незалежної держави на міжнародній арені, перед офіційною владою постало завдання забезпечити власних громадян відповідними документами, що гарантували б їхнє право на перетин державного кордону з метою відвідин будь-якої країни чи території світу. Посилання на наявність у відповідача закордонного паспорту свідчить лише про те, що відповідач отримав право на власний документ, що дозволив йому здійснювати перетин державного кордону та перебувати за кордоном. Жодних доказів на підтвердження проживання сторін за межами України, чи набуття іншого громадянства суду не надано. Між тим провадження в справі відкрито у відповідності до вимог ст. 187 ЦПК України, після звернення до департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, яка (інформація) не надала можливості встановити зареєстроване в установленому законом порядку місце проживання (перебування) [PERSON] , тому згідно із ч. 10 ст. 187 ЦПК України суддею було відкрито провадження в справі, а повідомлення відповідача здійснювалося через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. Окрім того, таких підстав для зупинення провадження в справі, як вирішення питання про визначення підсудності справи Верховним Судом, цивільним процесуальним законодавством не встановлено. Докази, які просив витребувати представник відповідача, не стосуються спору, який витікає з особистих відносин сторін, і не стосується предмету позову щодо розрізання шлюбу, а тому підстави для їх витребування відсутні. Відповідачем та його представником відзив на позов не надано, хоча у встановлений судом строк представник відповідача знайомився з матеріалами справи, тому суд приходить до переконання, що позов слід розглядати на підставі наявних в справі фактичних даних. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обгрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом на підставі копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] встановлено, що 17 березня 2018 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 156. Статтею 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частини 3 статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 105 СК шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності до ст. 110 СК України. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Згідно зі статтею 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд дійшов висновку про необхідність залишення позивачці шлюбного прізвища, оскільки вона заявила про це в позові. Згідно з частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, позивачка на розірванні шлюбу наполягає. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Відповідач в особі представника, хоч і вчиняв дії, спрямовані на відтермінування вирішення спору, проте своєї позиції щодо заявлених вимог так і не висловив, доводам позивачки про руйнування шлюбного союзу не протиставив жодних фактичних даних, клопотань про надання строку для примирення суду не надав, що зумовило б вчинення судом дій, спрямованих на збереження сім"ї. При розв"язанні спору суд враховує, що тривалий час, протягом якого справа перебувала в провадженні суду, не використаний сторонами на користь відновлення добрих подружніх стосунків - позивач, яка не відмовилась від позову, як і при зверненні до суду, наполягає на задоволенні позову шляхом направлення суду відповідних заяв, тоді як відповідач ставлення до позовних вимог не висловлює, не заперечуючи проти їх задоволення, не клопочась про надання строку для примирення. Таким чином, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов щодо розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки сторони не підтримують шлюбні відносини і не ведуть спільне господарство; збереження сім`ї при обставинах, що існують, суперечить інтересам сторін; вжиття заходів щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 СК України не є доцільним. Хоча цивільним процесуальним законодавством і встановлено обов`язок суду розподілити судові витрати під час ухвалення рішення, проте позивач заявив, що бажає самостійно нести витрати по сплаті судового збору, тому суд не вбачає підстав для обмеження особи в розпорядженні належним їй правом на власний розсуд. На підставі викладеного,

Outcome: approved