Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Авдіївської міської військово-цивільної адміністрації Покровського району Донецької області про визнання додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що [INFO] помер її батько - [PERSON] до смерті батька позивача померла її мати [INFO] - [PERSON] . Після смерті батька залишилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] . 20.01.2022 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Авдіївського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у зв`язку із пропуском строку. Зазначила, що у зв`язку із активними бойовими діями в м. Авдіївці було змушена неодноразово змінювати місце мешкання та хвороба послугували причиною пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини. Просить суд визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 31.01.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 03.08.2022 року закрито підготовче судове провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача - Авдіївської міської ВЦА Покровського району Донецької області - в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заявлених позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтверджень дошлюбного прізвища № 00034668103 від 20.01.2022 року виданого Авдіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) [PERSON] та [PERSON] 15 вересня 1979 року уклали шлюб у відділу державної реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції у Донецькій області, про що було складено актовий запис № 289. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка « [PERSON] ». Згідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 16.10.1995 року Авдіївським міським відділом РАГС Донецької області [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 16.10.1995 року, актовий запис № 300. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка « [PERSON] ». Згідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 295924703 від 24.01.2022 року вбачається, що квартира трикімнатна, розташованої за адресою [ADDRESS] наявні відомості про права власності від 18.05.2004 року на підставі свідоцтва про право власності б/н 17.03.2004 року виданого виконкомом Авдіївської міської ради перебуває у приватній спільній частковій власності за [PERSON] з часткою власності 1/2 та [PERSON] з часткою власності 1/2. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 07.02.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] померла [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 58. Згідно до заповіту посвідченого 22.08.2012 року приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2356, за відомостями якого [PERSON] на момент смерті заповідає [PERSON] все майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12.01.2021 року Авдіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), [PERSON] помер [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 22. Відповідно до постанови приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Донецької області [PERSON] № 36/02-31 від 20.01.2022 року [PERSON] відмовлено в реєстрації спадкової справи після смерті батька гр. [PERSON] через те, що вона пропустила шестимісячний строк та відсутність документів, які б свідчили про прийняття спадщини спадкоємцем незалежно від подання ним заяви. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 31450692 від 22.08.2012 року до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію заповіту за номером у спадковому реєстрі № 53277256, за номером в реєстрі нотаріальних дій № 2356, посвідченого 22.08.2012 року приватним нотаріусом [PERSON] за яким заповідачем є [PERSON] . Згідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 70166931 виданої 28.09.2022 року, зі змісту якої вбачається, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкова справа не заводилась. Згідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 701677007 виданого 28.09.2022 року, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] , було складено 27.11.2006 року заповіт № 5067 посвідченого Авдіївською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого у спадковому реєстрі за № 41196212, також було складено 22.08.2012 року заповіт № 2356 посвідчений приватним нотаріусом Покровського району Донецької області [PERSON] та зареєстрований у спадковому реєстрі за № 53277256, а також було складено 27.12.2017 року заповіт № 3834 посвідчений приватним нотаріусом Покровського району Донецької області [PERSON] та зареєстровано в спадковому реєстрі за № 61807724. Згідно до повідомлення [PERSON] згідно до наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 46/В «Про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу [PERSON]» з 25.05.2022 року діяльність по Покровському нотаріальному округу припинено Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.2, 3 ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст. 1268 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). У відповідності ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Так з матеріалів справи вбачається, що згідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) заповіт № 2356 складений 22.08.2012 року на ім`я позивача, посвідчений приватним нотаріусом Покровського району Донецької області та зареєстрований у спадковому реєстрі за № 53277256, фактично втратив свою чинність складенням 27.12.2017 року заповіту № 3834, посвідченого приватним нотаріусом Покровського району Донецької області [PERSON] та зареєстрованого у спадковому реєстрі за № 61807724, зміст якого встановити не вдалось, через припинення повноважень приватного нотаріуса Покровського району Донецької області [PERSON] по Покровському району та не передачею матеріалів до державного архіву. В свою чергу, позивач, [PERSON] , як донька є особою яка є спадкоємицею першої черги не позбавлена права звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, у разі не прийняття спадщини спадкоємцем за заповітом. Слід зауважити, в п. 3 постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» пленум Верховного Суду України зазначив, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Відповідно до вимог ч. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Крім того, суд враховує ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» згідно з якою практика ЄСПЛ застосовується українськими судами як джерело права. Так, право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Конвенція в ст. 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, ЄСПЛ тлумачить поняття «майно» (possessions) набагато ширше й у контексті ст. 1 Першого протоколу під «майном» розуміє не тільки «наявне майно» (existing possessions). Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика ЄСПЛ розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначені обставини свідчать про поважність причин пропуску [PERSON] строку для прийняття спадщини, а тому, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги та визначити [PERSON] додатковий строк у два місяці з дня набрання чинності судовим рішенням для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved