Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

Позивач в листопаді 2022 року звернувся в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерство юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання [PERSON] , [INFO] батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) внести зміни до актового запису №10 від 24.03.1998 року про народження [PERSON] , [INFO] , а саме виключити з актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] дані про батька [PERSON] , батьком дитини зазначити [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що з вересня 1990 року по жовтень 1993 року зустрічався із [PERSON] . 23.10.1993 року в смт.Ланчин, Надвірнянського району одружився з відповідачем, однак в органі ДРАЦС шлюб сторони не зареєстрували, хоч весілля зробили. В день весілля відповідач перебувала на 6 місяці вагітності. Після весілля з відповідачем проживали разом у фактичних шлюбних відносинах до кінця 1993 року. На початку 1994 року він був відряджений на роботу в російську федерацію, у зв`язку із чим довгий час не спілкувались. [INFO] у відповідача народилась дочка [PERSON] . Через рік після народження спільної дочки, сторони почали знову проживати разом у фактичних шлюбних відносинах, що тривало близько 6 років. Протягом цього періоду дочка називала його батьком, а відповідач наголошувала завжди, що саме він є батьком, однак від реєстрації шлюбу відмовлялась. Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень 24.03.1998 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції проведено за прізвищем відповідача « [PERSON] », а ім`я та по батькові батька дитини було записано зі слів відповідача. В січні 2001 року виїхав на тривалий період в м.Париж, Республіки Франція, протягом цього часу не припиняв спілкування з дочкою, матеріально забезпечував її, піклувався про стан здоров`я, цікавився її життям, інтересами та успіхами у навчанні. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.01.2023р. до участі у справі залучено третю особу [PERSON] . Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, однак представник позивача подав клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, вимоги поданого позову підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, подала заяву про визнання позову. Третя особа [PERSON] подала заяву до суду про розгляд справи без участі, щодо задоволення позову не заперечила, та вказала, що позивач є її біологічним батьком. Представник третьої особи відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без участі представника. Дослідивши матеріали справи та встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як доводив позивач, з вересня 1990р. по 1993р., з 1995 р. по 2001р. [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, що підтверджено відповідачем. Від таких відносин [INFO] у позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] народилася донька [PERSON] , про що відділ реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції видав повторно Свідоцтво про народження від 06.03.2012р., серії [NUMBER] та складено 24.03.1998р. відповідний актовий запис про народження дитини [PERSON] , [INFO] за №10 (а.с.7). Оскільки позивач регулярно їздив по роботі за кордон та враховуючи, що шлюб між сторонами не був зареєстрований, то батьком дитини записано [PERSON] відповідно до ч.1 ст.135 СК України, хоча батьком дитини є позивач, що визнається відповідачем. На підставі ч.1 ст.129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Звідси, вимоги позову - визнати громадянина України [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] , є доведеними та обгрунованими. Що стосується вимоги внести зміни до актового запису №10 від 24.03.1998 року про народження [PERSON] , [INFO] , а саме виключити з актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] дані про батька [PERSON] , батьком дитини зазначити [PERSON] , [INFO] , то такі є похідними від вимоги про визнання позивачем батьком, обґрунтовані та також підлягають задоволенню. За ст.134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. За ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 129, 134, 135 СК України,

Outcome: approved