Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-16 00:00:00

21 грудня 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила постановити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] безпідставно набуті кошти. В своєму позові посилається на те, що 17 вересня 2022, позивач перебуваючи за адресою, м. Львів, вул. Дж. Вашингтона, 8-Г об 13 год. 11 хв., здійснила поповнення карткового рахунку за допомогою терміналу ІВОХ та, в підтвердження переказу, отримала квитанцію №022Q-HDP6-P1ZR-LR53 від 17 вересня 2022 року. В подальшому, нею було виявлено, що під час здійснення зазначеної операції поповнення карткового рахунку, позивачем допущено помилку в наборі номеру картки отримувача, з огляду на це, кошти в розмірі 5 000,00 грн, були надіслані на номер картки, що належить іншому отримувачу. Після одержання позивачем відомостей про отримувача коштів, вона зателефонувала на контактний номер телефону, який відповідно до листа AT «Універсал Банк» належить [PERSON] та попросила повернути кошти, які вона помилково надіслала на її картковий рахунок, однак повернути кошти [PERSON] відмовилась. Позивач зазначає, що з відповідачем вона не знайома, жодних правочинів з нею не укладала, жодних товарів та послуг у неї не придбавала, не підписувала з нею жодних документів, тому отримані [PERSON] вищезазначені грошові кошти є безпідставно набутими та підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України у розмірі 5 034,52 грн. (п`ять тисяч тридцять чотири гривні 52 копійки) з яких: 34,52 гри. (тридцять чотири гривні 52 копійки) - 3% річних, 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 копійок) - безпідставно набуті кошти. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 грудня 2022 року справу передано до провадження судді Васюченка О.Г. Ухвалою від 27 грудня 2022 року позивачу відстрочено сплату судового збору до закінчення розгляду справи. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2022 року було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач про дату та час судового засідання повідомлялася в порядку, передбаченому ст. 130 ЦПК України, у судове засідання не з`явилася. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено,що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлено наступні обставини справи і відповідні ним правовідносини. 17 вересня 2022 року [PERSON] перебуваючи за адресою, м. Львів, вул. Дж. Вашингтона, 8-Г об 13 год. 11 хв., здійснила поповнення карткового рахунку за допомогою терміналу ІВОХ та, в підтвердження переказу, отримала квитанцію №022Q-HDP6-P1ZR-LR53 від 17 вересня 2022 року (а.с. 8). В подальшому, позивачем було виявлено, що під час здійснення зазначеної операції поповнення карткового рахунку, нею було допущено помилку в наборі номеру картки отримувача, з огляду на це, кошти в розмірі 5000,00 грн, були надіслані на номер картки [NUMBER] , що належить іншому отримувачу. З метою повернення помилково перерахованих коштів об 14 год. 23 хв. вона перерахувала кошти в сумі 1 грн., на вказаний вище номер картки [NUMBER] , зазначивши у призначенні платежу прохання повернути мені кошти, які помилково надіслані або ж зателефонувати на зазначений мною контактний номер телефону, що підтверджується квитанцією квитанція №М967-С30Е-К266-2МАС від 17 вересня 2022 року (а.с. 9). Пізніше, позивач повторно перерахувала кошти в сумі 1 грн., на вказаний вище номер картки [NUMBER] з проханням повернути кошти (а.с. 10). Враховуючи те, що кошти не повернуто, а на зазначений [PERSON] контактний номер телефону ніхто не зателефонував, вона звернулася у службу підтримки AT «УніверсалБанк» - MONOBANK, повідомивши про зазначену ситуацію, у відповідь на що об 17 год. 01 хв., прийшла відповідь MONOBANK (а.с. 11-12). У зв`язку з чим позивач звернулась до Оболонського районного суду міста Києва про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю. Ухвалою суду у справі №756/8512/22 зобов`язано AT «УніверсалБанк» розкрити банківську таємницю щодо клієнта-отримувача коштів, володільця банківської картки [NUMBER] , а саме: повідомити прізвище, ім`я, по батькові володільця, адресу місця реєстрації/проживання. контактний номер телефону. На виконання зазначеної ухвали суду, листом від 07 жовтня 2022 року за №QEVR-20221007- 12804769 AT «УніверсалБанк» повідомлено, що відповідно до квитанції 022Q-HDP6-P1ZR-LR53 від 17 вересня 2022 року в сумі 5 000.00 грн.: прізвище, ім`я та по батькові власника рахунку - [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] . адреса реєстрації місця проживання власника карткового рахунку: [ADDRESS] , номер телефону: [NUMBER] . Одержавши відомості про отримувача коштів, позивач зателефонувала на контактний номер телефону, який відповідно до листа AT «УніверсалБанк» належить [PERSON] та попросила повернути кошти, які вона помилково надіслала на її картковий рахунок, однак повернути кошти [PERSON] відмовилась. В подальшому, з метою досудового врегулювання, [PERSON] , звернулась до отримувача коштів [PERSON] , надіславши лист-претензію від 13.10.2022 з вимогою повернути помилково надіслані кошти. Однак, зазначений лист повернувся на її адресу у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с. 14-17). Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктом цивільних прав є гроші. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі ст. 387 ЦК України власник майна має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа їм. Частиною 1 ст. 1213 ЦК України визначено, що особа, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності таких умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В своїй постанові від 16.01.2019 року справа № 347/2054/16-ц Велика Палата Верховного суду зробила такий висновок: « Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році)». Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими способами: письмовими, речовими і електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач зазначає, що жодних договірних, майнових або боргових відносин між ним та відповідачем не існувало. Отже, з викладеного вбачається, що відповідач збагатився за рахунок позивача поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином та грошові кошти в сумі 5000,00 грн. відповідачем були набуті без достатньої правової підстави. Позивача було направлено листом від 13 жовтня 2022 року відповідачу вимогу про повернення безпідставно набутих коштів в сумі 5000,00 грн (а.с. № 14). Однак відповідач на вимогу не відреагував, безпідставно отримані кошти не повернув. Згідно з ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі. як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Діючи недобросовісно та отримавши на банківський рахунок перераховані позивачем грошові кошти в сумі 5000,00 грн., відповідач набув право власності на них безпідставно, так як власникові цих грошових коштів належать правомочності щодо володіння, користування та розпорядження вказаним майном, а отже на відповідача покладається обов`язок повернути вказані кошти, як безпідставно отримані. За таких обставин, оцінивши всі докази у їх сукупності, приймаючи до уваги підтвердження факту того, що позивачем було помилково перераховано відповідачу на банківський рахунок грошові кошти в сумі 5000,00 грн., які відповідач на цей час добровільно не повернув, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно отриманих грошових коштів. До того ж вимоги позивача про стягнення з відповідача суми трьох відсотків річних та індексу інфляції, та пені розраховані за період з 17 вересня 2022 року по 09 грудня 2022 року на суму 34,52 грн підлягають задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позов задоволено повністю, то судові витрати по сплаті судового збору, сплата якого була відстрочено до закінчення розгляду справи, слід стягнути з відповідача на користь Держави у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved