Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи свої вимоги наступним. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , який до дня смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Позивач після відкриття спадщини подала заяву про прийняття спадщини і відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦПК України є такою, що прийняла спадщину. До складу спадщини після смерті [PERSON] входить житловий будинок садибного типу, розташований за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] склав заповіт від 05.03.2008 року. Позивач є спадкоємцем за заповітом, інші спадкоємці відсутні. Позивач частину спадкового майна нотаріально переоформила, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок садибного типу, оскільки правовстановлюючі документи на нього відсутні. Тому нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва. Згідно виписки із погосподарських книг Віньковецької селищної ради за 1991-2013 р. [PERSON] , станом на 1991 рік та на день смерті являвся власником вказаного житлового будинку. Позивач просить суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 19.12.2022 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 18.01.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилась, але надала на адресу суду заяву, у якій позов підтримала та просить розглядати справу у її відсутність. Представник Віньковецької селищної ради Лужняк В.О. у судове засідання не з`явився, але надіслав письмову заяву, у якій просить розгляд справи проводити за відсутності представника селищної ради, рішення прийняти на розсуд суду. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.05.2013 року. [INFO] померла [PERSON] , яка була дружиною [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження, серія [NUMBER] від 16 січня 1956 року. Позивач є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 11.05.1964 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно: житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності [PERSON] підтверджується: довідкою Нетечинецького старостинського округу Віньковецької селищної ради № 581 від 09.12.2022 року, згідно якої за даними погосподарських книг за 1991-2013 роки [PERSON] був головою даного домогосподарства. Згідно заповіту від 05.03.2008 року, посвідченого секретарем Нетечинецької сільської ради, зареєстрованого в реєстрі за № 99, [PERSON] усе своє майно заповів [PERSON] . Позивач відповідно до ч.1 ст. 1223, ч.1 ст. 1269 ЦК України прийняла спадщину за заповітом після померлого [PERSON] , що підтверджується спадковою справою № 144-2013, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Оформити право власності на житловий будинок через органи нотаріату позивач не може через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок, що підтверджується листом нотаріуса від 30.11.2022 року № 202/01-16. Відповідно до ч. 3. ст. 3 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від\~01.07.2004\~року (надалі\~Закон)\~речові права\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяження,\~що виникли\~до 1\~січня 2013\~року,\~визнаються дійсними\~за наявності\~однієї з\~таких умов: 1)\~реєстрація таких\~прав була\~проведена відповідно\~до законодавства,\~що діяло\~на момент\~їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року (надалі Інструкція), яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Відповідно до п. 6 Інструкції, яка була чинною на момент виникнення у [PERSON] права власності на житловий будинок, не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України (01.01.2004 року) та законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Таким чином, [PERSON] належало право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , відповідно до законодавства, чинного на час його виникнення. Згідно з експлікацією приміщень будинку садибного типу, що міститься в технічному паспорті, житловий будинок в [ADDRESS] , має загальну площу 52,7 кв. м., із них житлову площу 47,9 кв. м. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власника є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Враховуючи, що померлому [PERSON] на праві власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а позивач прийняла спадщину після померлого [INFO] [PERSON] відповідно до ч.1 ст. 1223, ч. 1 ст. 1269 ЦК України, але не може отримати спадщину через органи нотаріату через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок, то суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 392, 1222, 1223, 1269 ЦК України за [PERSON] необхідно визнати в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 392, 1222, 1223, 1269 ЦК України, ст. 3 закону України від «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року,

Outcome: approved