Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

В грудні 2022 року [PERSON] через свого представника адвоката Потапчук В.С. звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт його постійного проживання з [PERSON] , 1962 р.н., який помер [INFO] у м. Миколаєві, з 2010 року по день його смерті. В обґрунтування вимог вказував на те, що [INFO] померла його рідна сестра - [PERSON] , а [INFO] помер чоловік його рідної сестри - [PERSON] . Після їх смерті відкрилась спадщина у вигляді належних їм на праві власності часток кв. [ADDRESS] . Дітей або будь-яких інших родичів, окрім заявника, в померлих не було, заповітів за життя ними не складено. Проте заявник [PERSON] з 2010 року постійно проживав та був зареєстрований з померлою рідною сестрою та з її померлим чоловіком у вказаній квартирі, він також є співвласником 1/3 частки даної квартири. Враховуючи викладене заявник вважає, що має право на спадкування після смерті [PERSON] як спадкоємець четвертої черги, однак при зверненні до нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та запропоновано звернутись із заявою про встановлення факту постійного проживання разом із померлим більше ніж п`яти років до відкриття спадщини. В зв`язку із викладеним заявник звернувся із даною заявою про встановлення юридичного факту до суду. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29.12.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду; витребувано у державного нотаріуса Другої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Авраменко С.В. копію спадкової справи після смерті [PERSON] 11.03.2023 витребувана спадкова справа надійшла на адресу суду (а.с.126). В судове засідання заявник та його представник [PERSON] не з`явились, належним чином повідомлені про розгляд справи (а.с. 125). Представник заінтересованої особи Миколаївської міської ради повідомлений судом про розгляд справи належним чином (а.с.124), від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Заінтересована особа державний нотаріус Другої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Авраменко С.В. в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином, про що свідчить зворотне повідомлення про отримання поштового відправлення від суду 04.01.2023 (а.с.123). Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про народження [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Відповідно заявник [PERSON] є рідним братом [PERSON] . 28.06.1991 [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.11). Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 26.12.2007, виданого Управлінням з використання та розвитку комунальної власності міської ради, кв. [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - по 1/3 частині кожному (а.с.16). У відповідності до технічного паспорту кв. [ADDRESS] вказана квартира вкладається з двох кімнат житловою площею 27.2 кв.м., загальною площею 47,9 кв.м. (а.с. 17-18). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 12). [INFO] помер [PERSON] (а.с.13). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді належних йому на праві власності часток кв. [ADDRESS] Згідно Відомостей про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку від 22.02.2021, відповідно до відомостей Реєстру територіальної громади міста Миколаєва за адресою [ADDRESS] , зареєстровано місце проживання [PERSON] , [INFO] (а.с. 19). У відповідності до Довідки про зняття з реєстрації місця проживання особи від 05.03.2021 [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та вибув з 29.06.2016 за ПГУ ЕР199523 (а.с.20). Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 29.12.2022 [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою з 15.06.1992 (а.с.121). Відповідно до Акту про проживання від 10.12.2021 громадяни [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які проживають в будинку [ADDRESS] , підтверджують той факт, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживав з [PERSON] , який помер [INFO] , по день його смерті за адресою: [ADDRESS] . Також підтверджують, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мали сумісний бюджет, були співмешканцями тривалий час, близько п`яти років. Також згідно письмових пояснень від 14.10.2021 вказані особи підтверджують, що [PERSON] , який помер [INFO] , проживав разом із рідним братом померлої дружини ( [PERSON] ) з 2009 року - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21, 22). Згідно рахунків від 10.07.2010, 03.05.2011, 01.06.2014 вбачається, що на замовлення [PERSON] за адресою: [ADDRESS] виконувались ремонтні роботи: монтаж вхідної двері, фарбування стелі, встановлення ванної та раковини, заміна труб, встановлення металопластикових вікон тощо (а.с. 23-25). Також до матеріалів справи заявником [PERSON] долучено докази на підтвердження оплати ним витрат на утримання будинку, рахунків за електропостачання, водопостачання та водовідведення за період 2020-2021 років (а.с. 26-106). 13.10.2021 [PERSON] звернулась до Другої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від імені та в інтересах [PERSON] , із заявою про прийняття ним спадщини після смерті [PERSON] (а.с.146) Проте відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] відмовлено у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом відповідно до ст. 1264 ЦК України в зв`язку з тим, що документів, які б підтверджували факт родинних відносин [PERSON] з померлим [INFO] [PERSON] , надано не було (а.с.14). Також нотаріусом було роз`яснено, що до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. З матеріалів копії спадкової справи № 318/2016, заведеної державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори до майна померлого [INFO] [PERSON] , вбачається, що інші особи, окрім заявника [PERSON] , до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертались. В той же час спадкова справа містить претензію кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк» до спадкоємців померлого [PERSON] . Вирішення питання про юридичне значення факту, про встановлення якого просить заявник, має ґрунтуватись на нормах матеріального права, які регулюють ці правовідносини. Відповідно до статті 1261 спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1258 ЦК визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 1264 ЦК у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (статті 3 СК). Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, встановлюють у судовому порядку, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч. 1. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 7 ст. 19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України). Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 та п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України та роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.119 № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту, згідно якого він просить суд встановити факт його постійного проживання з [PERSON] , 1962 р.н., який помер [INFO] у м. Миколаєві, з 2010 року по день його смерті. При цьому заявник посилається на те, що встановлення даного факту необхідно йому для закликання до спадкування після смерті [PERSON] в якості спадкоємця четвертої черги. Між тим аналіз положень діючого законодавства свідчить про те, що заявлений факт «постійного проживання» з померлим є іншим юридичним фактом (не є тотожним), ніж факт «проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини». Тобто встановлення факту постійного проживання з померлим [PERSON] не породжує для заявника [PERSON] жодних юридичних наслідків (зокрема у вигляді можливості прийняття спадщини), оскільки не засвідчує проживання зі спадкодавцем однією сім`єю (наявність спільного побуту, взаємних прав та обов`язків, спільного бюджету тощо) і не встановлює обставин, необхідних для закликання до спадкування за ст. 1264 ЦК України. Встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні, можливе при умові, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи. Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, а також приймаючи до уваги, що встановлення визначеного заявником факту не має юридичного значення та не породжує правових наслідків у вигляді можливості прийняття спадщини, суд вважає, що в задоволенні заявлених вимог необхідно відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом

Outcome: dismissed