Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] , - адвокат Охріменко Наталія Іванівна звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із позовною заявою до [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] , про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію та припинення права приватної власності на квартиру. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач у визначений законом строк прийняв спадщину після смерті своєї матері. Проте, [PERSON] ще при житті склала заповіт, яким заповіла належну їй квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідачу [PERSON] . Але зазначений заповіт рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 14 вересня 2022 року визнано недійсним. В даний час позивач являється єдиним спадкоємцем за законом після смерті своєї матері, інші спадкоємці відсутні. Так, [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади матері. Проте, позивач не може оформити свої спадкові права на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідач [PERSON] на підставі заповіту, який рішенням суду було визнано недійсним, вже отримав свідоцтво про право на спадщину та державним нотаріусом вже було проведено державну реєстрацію права власності на вказану квартиру. Оскільки заповіт спадкодавця [PERSON] рішенням суду визнано недійсним, то підлягають визнанню недійсними і документи, видані на підставі нього, а тому, посилаючись на приписи цивільного законодавства, представник позивача Охріменко Н.І. просить суд: - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину серія та номер 60, видане 27 січня 2021 року державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори Бабак Л.М. на ім`я [PERSON] , жителя [ADDRESS] , на квартиру [ADDRESS] ; - скасувати рішення державного нотаріуса Чорнобаївської державної нотаріальної контори Бабак Л.М. від 27 січня 2021 року, індексний номер 56337787, щодо державної реєстрації права приватної власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , номер запису про право власності: 40291271, дата та час державної реєстрації: 27 січня 2021 року, 16:32:29. - припинити право приватної власності за [PERSON] , жителем [ADDRESS] , на квартиру [ADDRESS] . У підготовчому засіданні представник позивача Охріменко Н.І. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, крім цього, зазначила, що на стягнення понесених судових витрат із відповідача позивач не претендує. У підготовчому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені. Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року (справа № 761/29966/16-ц). Так, рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 14 вересня 2022 року (справа № 709/283/21) встановлено наступне: - приватним нотаріусом Чорнобаївського районного нотаріального округу Бабаком О.В. 05 травня 2020 року був посвідчений заповіт [PERSON] , відповідно до якого остання на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй квартиру [ADDRESS] заповіла - [PERSON] ; - відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 23 червня 2020 року Чорнобаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) [PERSON] померла [INFO] , про що складений актовий запис за № 60; - відповідач [PERSON] 08 серпня 2020 року звернувся до Чорнобаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ; - 16 червня 2020 року до приватного нотаріуса Чорнобаївського нотаріального округу Бабак О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся її син - [PERSON] ; - згідно листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 02 квітня 2021 року № 100/01-16 на підставі заяв про прийняття спадщини від спадкоємців [PERSON] , [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину на грошові вклади на ім`я [PERSON] , на квартиру на ім`я [PERSON] ; - позивач [PERSON] є сином спадкодавця [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 25 листопада 1967 року Чорнобаївським райбюро ЗАГС Черкаської області. Крім цього, вказаним рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 14 вересня 2022 року визнано недійсним заповіт складений спадкодавцем [PERSON] 05 травня 2020 року на ім`я [PERSON] , жителя [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Чорнобаївського районного нотаріального округу Бабаком О.В. та зареєстрований у реєстрі за № 485. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] являється сином спадкодавцю [PERSON] (спадкоємець першої черги спадкування за законом), який прийняв спадщину після смерті останньої. Інші спадкоємці за законом, які б прийняли спадщину відсутні. Відповідач [PERSON] на підставі заповіту [PERSON] прийняв спадщину за заповітом у вигляді квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Проте такий заповіт рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області визнано недійсним. З метою оформлення своїх спадкових прав, позивач [PERSON] звернувся до Чорнобаївської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] , проте отримав відмову, оскільки свідоцтво про право на спадщину на вказане майно було видано відповідачу [PERSON] (а.с. 15). Крім цього, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: : [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 13 - 14). Статтею 1301 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Враховуючи вищевикладене, оскільки заповіт, на підставі якого відповідачу [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , визнано судом недійсним, наявні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину серія та номер 60, виданого 27 січня 2021 року державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори Бабак Л.М. на ім`я [PERSON] , жителя [ADDRESS] , на квартиру [ADDRESS] . Визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на підставі якого було зареєстровано речове право за відповідачем, є підставою для скасування рішень про державну реєстрації зазначеного права в Державному реєстрі. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частинами 1 та 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно є обов`язковою. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Відповідно до п. 49 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, до Державного реєстру прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав, відомостей про скасування рішення державного реєстратора скасування записів Державного реєстру прав вносяться відомості про підставу для внесення таких записів/відомостей чи скасування записів. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, оцінивши наявні у справі письмові докази, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, враховуючи відмову представника позивача від стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, такий розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Outcome: approved