Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

В провадження суду 21.07.2020 року надійшли матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільно нажитого майна. В своїй позовній заяві [PERSON] зазначає, що 08 листопада 2013 року Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького управління юстиції у Дніпропетровській області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис № 932. Фактично вони з відповідачем спільно проживали з травня 2007 року, вели спільне господарство, що може підтвердити значна кількість свідків та лише у 2013 році уклали офіційний шлюб. Від спільного шлюбу сторони мають двох синів - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між сторонами та поваги один до одного, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Подружні відносини між сторонами фактично припинилися з травня 2018 року. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10.12.2019 року шлюб сторін було розірвано. Під час спільного проживання та офіційного шлюбу сторонами було нажито наступне майно: мобільний телефон LG Р713, вартістю 800 грн.; мобільний телефон Lenovo А390, вартістю 2700 грн., музична колонка, вартістю 1000 гривень, пральна машина Beko, вартістю 2329 грн., мікрохвильова піч Saturn, вартістю 1000 грн., телевізор Sharp, вартістю 2000 грн., автомобіль Форд Таурус, 1991 року випуску, приблизною вартістю 62 000 грн., посуд та столові прибори, вартістю приблизно 1000 грн. Загальна сума спільно нажитого майна складає 72829 грн. На теперішній час, після припинення подружніх відносин, відповідач залишився проживати у квартирі, яку сторони орендували спільно, позивачка з дітьми повернулася мешкати до будинку своїх батьків та відповідно всі речі, які сторони придбали спільно, залишились у цій квартирі. На теперішній час доступу до орендованої квартири позивачка не має, на її прохання добровільно розподілити спільно нажите майно, відповідач відмовляється. Крім того, на спільно зароблені грошові кошти у 2012 році, сторони придбали автомобіль Форд Таурус, 1991 року випуску. Автомобіль був придбаний за генеральною довіреністю. Після припинення спільного проживання, відповідач фіктивно за довіреністю продав автомобіль своїй рідній сестрі [PERSON] , 1978 року народження, однак продовжував ним користуватися до грудня 2019 року. Відповідач використовував авто для роботи, на ньому навіть була розміщена реклама послуг, які надає відповідач. У грудні 2019 року відповідач через сайт оголошень Auto.ria.com продав вищезазначений автомобіль. Відповідач не визнає, що автомобіль є спільно нажитим майном, тому позивачка вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Просить суд здійснити поділ спільно нажитого майна, визнавши за нею - [PERSON] наступне майно: пральна машина Beko, вартістю 2329 грн., мікрохвильова піч Saturn, вартістю 1000 грн., телевізор Sharp, вартістю 2000 грн. Визнати за відповідачем [PERSON] наступне майно:?мобільний телефон LG Р713, вартістю 800 грн., мобільний телефон Lenovo А390, вартістю 2700 грн., музична колонка, вартістю 1000 гривень, автомобіль Форд Таурус, 1991 року випуску, приблизно вартістю 62 000 грн., посуд та столові прибори, вартістю приблизно 1 000 грн. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію, що становить 1/2 вартості автомобіля Форд Таурус, 1991 року випуску, сіро-блакитного кольору, державний номер [NUMBER] , в розмірі згідно ринкової вартості, встановленої автотоварознавчою експертизою. 23.09.2020 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільно нажитого майна. 05.11.2020 року відповідачем по справі [PERSON] було подано заперечення на позов та одночасно з ним зустрічну позовну заяву про розподіл майна подружжя, в якому він визнає часткового позовні вимоги [PERSON] , погоджується сплатити половину вартості пральної машинки Beko, вартістю 2329 грн., та мобільного телефону LG Р713, вартістю 800 грн. Зазначає, що частина майна, які [PERSON] зовсім не зазначила у своєму позові знаходиться в неї, наприклад: холодильник, бетонозмішувач, комп`ютерні крісла. Просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію, що становить 1 / 2 частину вартості будівельних матеріалів та побутової техніки придбаних сторонами за час шлюбу та залишених в розпорядженні кожного з них після розлучення, в розмірі - 61963,61 грн. (шістдесят одна тисяча дев`ятсот шістдесят три гривні, 61 коп.) 28.12.2020 року позивачем за первинним позовом [PERSON] було подано заперечення на зустрічний позов [PERSON] , в якому [PERSON] просить суд зустрічну позовну заяву [PERSON] задовольнити частково, стягнувши на її користь з [PERSON] суму у розмірі 33914,50 грн. Ухвалою суду від 19.03.2021 року було прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя, також було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. При розгляді справи судом встановлено, та не оспарюється обома сторонами, що 08 листопада 2013 року Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького управління юстиції у Дніпропетровській області між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис № 932, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від спільного шлюбу сторони мають двох синів - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується обома сторонами по справі. Подружні відносини між сторонами фактично припинилися з травня 2018 року. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10.12.2019 року шлюб сторін було розірвано. За час шлюбу сторонами, сумісно як подружжям, придбалося необхідне для сімейного життя майно, частково майно було подаровано сторонам на весілля, сторони робили поточний ремонти житла. Після розірвання шлюбу, сторони не вирішили у добровільному порядку питання розподілу сумісно нажитого майна. Наявними у матеріалах квитанціями підтверджено факт придбання наступного майна: пральної машинки Beko, вартістю 2329 грн., та мобільного телефону LG Р713, вартістю 800 грн. Наявні в матеріалах справи квитанції що до придбання будівельних матеріалів оформлені неналежним чином, та не є належним доказом по справі. Допитана в судовому засіданні 30.11.2022 року свідок [PERSON] пояснила суду, що знає, що сторони у 2011 році, ще до реєстрації шлюбу, крили кришу на будинку, у якому мешкали, і цей будинок належав батькам позивачки, за чиї кошти відбувався цей ремонт, вона не знає, Побутова техніка у сторін з`явилася після весілля, це були подарунки на весілля. Допитана в судовому засіданні 30.11.2022 року свідок [PERSON] пояснила суду, що сторони у 2011 чи у 2012 році, ще до реєстрації шлюбу, крили кришу на будинку, який належав батькам позивачки, за чиї кошти відбувався цей ремонт, вона не знає, коли у сторін з`явилася побутова техніка вона також не знає. В судовому засіданні 31.01.2023 року, позивачка за первісним позовом [PERSON] свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, пояснила, що жодних документальних підтверджень що до придбаного за увесь час шлюбу майна з відповідачем окрім квитанцій на придбання пральної машинки Beko, вартістю 2329 грн., та мобільного телефону LG Р713, вартістю 800 грн., вона не має. Їй потрібна саме ця пральна машинка, оскільки в неї діти, а саме ця машинка залишилася у відповідача. В судовому засіданні, 31.01.2023 року, представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] підтримав зустрічний позов та просив його задовольнити на підставі - наданих до суду документів на будівельні матеріали, жодних інших документів не має, підтверджує той факт, що фактично усе колись придбане сторонами по справі майно, або те, що колись було у їх сумісній власності вже фізично не існує, його неможливо ні поділити, ні оцінити, ані підтвердити факт придбання, а фактичною метою [PERSON] при зверненні до суду із зустрічним позовом було нівелювання позову [PERSON] , оскільки він вважає, що цей позов про розподіл майна був поданий нею тільки з ціллю псувати йому життя. Відмовляється від заявлено раніше клопотання про допит свідків. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України щодо майнових відносин. Відповідно до ст. 60 СК України: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. 2. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.3. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.4. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 2. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України 1. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 64 СК України 1. Дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 2. Договір про відчуження одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя може бути укладений без виділу цієї частки. Відповідно до ст. 65 СК України 1. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. 2. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. 3. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. 4. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до ст. 66 СК України 1. Подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. 2. Договір про порядок користування житловим будинком, квартирою, іншою будівлею чи спорудою, земельною ділянкою, якщо він нотаріально посвідчений, зобов`язує правонаступника дружини та чоловіка. Відповідно до ст. 67 СК України 1. Дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном. 2. Дружина, чоловік мають право скласти заповіт на свою частку у праві спільної сумісної власності подружжя до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до ст. 68 СК України 1. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. 2. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 69 СК України 1. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.2. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. [PERSON] просила здійснити поділ спільно нажитого майна, визнавши за нею - [PERSON] наступне майно: пральна машина Beko, вартістю 2329 грн., мікрохвильова піч Saturn, вартістю 1000 грн., телевізор Sharp, вартістю 2000 грн. Визнати за відповідачем [PERSON] наступне майно:?мобільний телефон LG Р713, вартістю 800 грн., мобільний телефон Lenovo А390, вартістю 2700 грн., музична колонка, вартістю 1000 гривень,, автомобіль Форд Таурус, 1991 року випуску, приблизно вартістю 62 000 грн., посуд та столові прибори, вартістю приблизно 1 000 грн. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію, що становить 1/2 вартості автомобіля Форд Таурус, 1991 року випуску, сіро-блакитного кольору, державний номер [NUMBER] , в розмірі згідно ринкової вартості, встановленої автотоварознавчою експертизою. [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію, що становить 1 / 2 частину вартості будівельних матеріалів та побутової техніки придбаних сторонами за час шлюбу та залишених в розпорядженні кожного з них після розлучення, в розмірі - 61963,61 грн. (шістдесят одна тисяча дев`ятсот шістдесят три гривні, 61 коп.) Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній власності, вважається, що частка співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Разом із цим, ч. 2 та ч. 3 ст. 70 СК України передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини(дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11). Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. З огляду на те, що в ході судового розгляду справи, підтверджується сумісне набуте майно сторін: пральна машинка Beko, вартістю 2329 грн., яку [PERSON] просить визнати за нею з урахуванням наявності в неї на утриманні двох дітей, та мобільний телефон LG Р713, вартістю 800 грн., який [PERSON] просить визнати за [PERSON] , дане майно підлягає до поділу між сторонами. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.ст. 76-80, 82 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що первісній позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зустрічна позовна заяву не підлягає задоволенню. Таким чином, пральна машинка Beko, вартістю 2329 грн., та мобільний телефон LG Р713, вартістю 800 грн. визнаються судом сумісно нажитим майном подружжя, придбання якого не оспарюється обома сторонами та підтверджено документально. Жодні інші вимоги сторін за первинним позовом та зустрічним позовом задоволенню не підлягають за недоказаністю. Підстави для розподілу судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України відсутні.

Outcome: partial