Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

11.01.2021 року позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] у позовній заяві посилається на те, що 15.06.1985 року між ним та [PERSON] укладено шлюб, який був зареєстрований в Соборному районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1105. Починаючи з цього часу вони проживали з відповідачкою однією сім`єю, вели спільне господарство та виконували інші обов`язки членів подружжя щодо один одного. Поступово відносини між ними погіршувалися, жодні спроби примиритися, дійти спільної згоди з сімейних питань не мали успіху. Спільне життя з відповідачкою у них не склалося, у них різні погляди на життя, несумісні характери та відсутність взаєморозумінні, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. З 2015 року сімейно-шлюбні відносини вони не підтримують, спільне господарство не ведуть, не спілкуються. За його переконанням немає сенсу підтримувати подальші сімейні відносини та в майбутньому примирення між ними неможливе, вважає, що подальше спільне життя із збереженням шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них. Посилаючись на зазначене, позивач у позовній заяві просить шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 15 червня 1985 року в Соборному\~районному у\~місті Дніпрі\~відділі державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Головного територіального\~управління юстиції\~у Дніпропетровській\~області,\~ розірвати. Ухвалою Жовтневого районного\~суду м.Дніпропетровська від\~24.02.2021\~року дана\~цивільна справа\~передана для\~розгляду за\~підсудністю до\~Бабушкінського районного\~суду м.Дніпропетровська. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2021 року для розгляду даної справи визначена суддя Кудрявцева Т.О. Ухвалою від 01.10.2021 року у справі суддею відкрито провадження, визначено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні 03.12.2021 року позивач, посилаючись на обставини, викладені у позові, свої позовні вимоги підтримав, просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою, пояснив, що разом вони не проживають більше 6 років, з цього часу між ними припинені шлюбні відносини та ведення спільного господарства, примирення між ними неможливе, у нього давно створена сім`я з іншою жінкою, з якою він проживає. В подальшому позивач в судове засіданні не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у направленій суду заяві просив розглянути справу у його відсутність, також про розгляд справи у його відсутність вказав безпосередньо в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні 03.12.2021 року та в подальшому в судових засіданнях по розгляду даної справи позовні вимоги не визнала, заперечувала проти розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на те, що шлюбні відносини з позивачем та ведення спільного господарства були припинені навесні 2016 року, її чоловік [PERSON] пішов з дому з речами до іншої жінки, з якою вони спочатку проживали на квартирі, потім у його батька, в березні 2022 року вони уїхали проживати у інше місто. Вона вважає, що ця інша жінка, з якою проживає її чоловік, змушує його розлучитися з нею та хоче таким чином заволодіти їх спільним майном. На теперішній час їй стало відомо, що її чоловік шкодує, що між ними таке відбулося і він не хоче розривати їх шлюб, проте його змушує це зробити його нова жінка. Вислухавши учасників справи, дослідивши докази у справі, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. \~ \~Згідно ст.\~77\~ЦПК України,\~ належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно до ч.1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 ст. 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно до положень ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім`ї державною полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватись судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватись виключно в процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням всіх фактичних обставин справи може відкласти розгляд справ та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено частиною сьомою статті 240 ЦПК України. Згідно до ч.7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі: надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення. \~ \~Відповідно до\~п.3\~ч.1\~ст.\~253\~ЦПК України\~ провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених: пунктом 4\~частини першої статті 251 цього Кодексу, - до закінчення строку для примирення, визначеного судом. В судовому засіданні встановлено, що 15 червня 1985 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) було укладено шлюб, який був 15 червня 1985 зареєстрований в Соборному районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1105. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Починаючи з часу реєстрації шлюбу позивач та відповідач проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та виконували інші обов`язки членів подружжя щодо один одного. Поступово відносини між ними погіршувалися, жодні спроби примиритися, дійти спільної згоди з сімейних питань не мали успіху. Спільне життя позивача з відповідачкою не склалося, як стверджує позивач, в зв`язку з різними поглядами на життя, несумісними характерами та відсутністю взаєморозумінні. В 2015 року між позивачем та відповідачем були припинені шлюбні відносини та ведення спільного господарства, а також спілкування, позивач створив сім`ю з іншою жінкою, з якою в 2022 році він виїхав проживати за межі м. Дніпра, що не заперечувала в судовому засіданні відповідач. В судовому засіданні позивач наполягав на розірванні шлюбу, посилаючись на неможливість примирення з відповідачкою та зберігання їх сім`ї, вказуючи на те, що подальше спільне життя із збереженням шлюбу з відповідачкою буде суперечити інтересам кожного з них. В судовому засіданні відповідач, не заперечуючи проти вказаних позивачем обставин припинення шлюбних відносин, заперечувала проти задоволення позову, вказуючи зокрема на те, що вона не згодна з розірванням шлюбу через наявність майнового спору з позивачем. \~ \~ \~ \~ \~ У\~зв`язку з\~зазначеним,\~ в зв"язку з відсутністю згоди відповідача на розірвання шлюбу з позивачем, з урахуванням фактичних взаємин сторін та зазначених позивачем причин розлучення, а також зважаючи на вимоги чинного законодавства України, ухвалою суду від 03.12.2021 року судом були вжиті заходи щодо примирення подружжя та зберігання їх сім`ї та надано сторонам строк для примирення три місяці. Разом з цим, судом встановлено, що в період наданого судом строку для примирення в три місяці позивач з відповідачем не примирилися, сторони не здійснювали ніяких дій, направлених на примирення, натомість, 24.10.2022 року до суду поштою від позивача надійшла заява, в якій він зазначив, що підтримує свої вимоги про розлучення з [PERSON] та просить розглянути справу без його присутності з причини перебування в другому регіоні України. 04.11.2022 року в судовому засіданні відповідач заперечувала проти розірвання шлюбу з позивачем, посилаючись на наявність між ними майнового спору. \~ \~ \~ \~ \~ \~У зв`язку\~з зазначеним,\~ ухвалою суду від 04.11.2022 року судом були вжиті заходи щодо примирення подружжя і зберігання їх сім`ї та надано сторонам строк для примирення три місяці. Після поновлення провадження у справі, в судовому засіданні 16.02.2023 року відповідач [PERSON] заперечувала проти розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на те, що шлюбні відносини з позивачем та ведення спільного господарства були припинені навесні 2016 року, її чоловік [PERSON] пішов з дому з речами до іншої жінки, з якою вони спочатку проживали на квартирі, потім у його батька, в березні 2022 року вони уїхали проживати у інше місто. Вона вважає, що ця інша жінка, з якою проживає її чоловік, змушує його розлучитися з нею та хоче таким чином заволодіти їх спільним майном. На теперішній час від дітей їй стало відомо, що її чоловік шкодує, що між ними таке відбулося і він не хоче розривати їх шлюб, проте його змушує це зробити його нова жінка. У наданий судом строк вони особисто не спілкувалися, примирення між ними не відбулося. Разом з цим, відповідач будь-яких доказів в спростування позовних вимог та доводів позивача суду не надала і у передбачені ЦПК України порядку та строки не направила до суду відзив на позовну заяву із викладенням у ньому своїх заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими вона не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, тому, зважаючи на приписи ч.8 ст. 178 ЦПК України, судом вирішується справа за наявними в ній матеріалами. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Оскільки позивач наполягав на розірванні шлюбу, у наданій суду заяві підтримав позовні вимоги та наполягав на розірванні шлюбу, свій позов не відкликав, приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб сторін підлягає розірванню. При цьому суд також бере до уваги те, що позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем 11.01.2021 року, тобто з дня звернення позивача до суду з даним позовом до дня розгляду даної справи судом минуло понад двох років, що значно перевищує передбачений ч.7 ст. 240 ЦПК України можливий шестимісячний строк для примирення, на який суд відповідно до вимог чинного законодавства міг зупинити розгляд справи для примирення подружжя, проте примирення між подружжям не наступило. Ухвалюючи рішення у справі про задоволення позовних вимог, суд враховує те, що відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). \~ \~Відповідно до\~положень ст.\~141\~ЦПК України,\~з відповідача\~на користь\~позивача підлягають\~стягненню понесені\~витрати по\~справі -\~сплачений позивачем\~судовий збір\~в сумі\~ 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved