Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Комунального підприємства "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради, в якому просять стягнути з відповідача на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату у вигляді винагороди за загальні результати роботи за 2020 рік в сумі 9021,22 грн., за 2021 рік в сумі 14713,16 грн., за 2022 рік у сумі 19520,64 грн., матеріальну допомогу на оздоровлення 2022 року у розмірі 19426 грн. та на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату у вигляді винагороди за загальні результати роботи за 2021 рік в сумі 12198,41 грн., за 2022 рік в сумі 12202,94 грн. матеріальну допомогу на оздоровлення 2022 року у розмірі 19426 грн. Свої позовні вимоги мотивують тим, що наказом комунального підприємства «Управління майновим комплексом» Рівненської районної ради від 03.05.2013 №32 [PERSON] прийнято на роботу на посаду бухгалтера з посадовим окладом згідно зі штатним розписом. Наказом комунального підприємства «Управління майновим комплексом» Рівненської районної ради від 01.06.2016 №01.06.16 внесено зміни до облікових даних, трудової книжки та всіх документів кадрового обліку [PERSON] замінено прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Наказом комунального підприємства «Управління майновим комплексом» Рівненської районної ради від 22.02.2021 №22.02.21 [PERSON] прийнято на роботу на посаду юрисконсульта з посадовим окладом згідно зі штатним розписом. Згідно з рішенням Рівненської міської ради від 30.12.2021 №1879 змінено засновника комунального підприємства на Рівненську міську раду та відповідно перейменовано на комунальне підприємство «Управління майновим комплексом» Рівненської міської ради. У червні 2022 року [PERSON] та [PERSON] звернулись про надання щорічної відпустки та виплати допомоги на оздоровлення. Наказом від 27.06.2022 №27.06.22 відмовлено [PERSON] у виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення. Наказом від 28.06.2022 №28.06.22 відмовлено [PERSON] у виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення. Позивачі вважають дану відмову неправомірною та необґрунтованою, оскільки кошти на рахунках підприємства були наявні, що підтверджується випискою з рахунку. Ухвалою суду від 13.12.2022 прийнято справу до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання. 23 січня 2023 року позивачами була подана заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій вони просять стягнути з відповідача на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату у вигляді винагороди за загальні результати роботи за 2020 рік в сумі 9021,22 грн., за 2021 рік в сумі 14713,16 грн., за 2022 рік у сумі 19520,64 грн., матеріальну допомогу на оздоровлення 2022 року у розмірі 19426 грн. та на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату у вигляді винагороди за загальні результати роботи за 2021 рік в сумі 20330,68 грн., за 2022 рік в сумі 20338,23 грн. матеріальну допомогу на оздоровлення 2022 року у розмірі 19426 грн. 07 лютого 2023 року позивачами була подана заява про уточнення розміру позовних вимог, в якій вони просять стягнути з відповідача на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату у вигляді винагороди за загальні результати роботи за 2020 рік в сумі 9021,22 грн., за 2021 рік в сумі 14713,16 грн., за 2022 рік у сумі 19520,64 грн., матеріальну допомогу на оздоровлення 2022 року у розмірі 19426 грн. та на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату у вигляді винагороди за загальні результати роботи за 2021 рік в сумі 12198,41 грн., за 2022 рік в сумі 12202,94 грн. матеріальну допомогу на оздоровлення 2022 року у розмірі 19426 грн. В судове засідання позивачі не з`явились, від них надійшли заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують повністю з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 07.02.2023. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, судом встановлено таке. Як слідує з копії наказу комунального підприємства «Управління майновим комплексом» Рівненської районної ради від 03.05.2013 №32 [PERSON] прийнято на роботу на посаду бухгалтера з посадовим окладом згідно зі штатним розписом. Наказом комунального підприємства «Управління майновим комплексом» Рівненської районної ради від 01.06.2016 №01.06.16 внесено зміни до облікових даних, трудової книжки та всіх документів кадрового обліку [PERSON] замінено прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно з копією наказу комунального підприємства «Управління майновим комплексом» Рівненської районної ради від 22.02.2021 №22.02.21 [PERSON] прийнято на роботу на посаду юрисконсульта з посадовим окладом згідно зі штатним розписом. Згідно з рішенням Рівненської міської ради від 30.12.2021 №1879 змінено засновника комунального підприємства на Рівненську міську раду та відповідно перейменовано на комунальне підприємство «Управління майновим комплексом» Рівненської міської ради. Відповідно до копії наказу від 27.06.2022 №27.06.22 відмовлено [PERSON] у виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення. Відповідно до копії наказу від 28.06.2022 №28.06.22 відмовлено [PERSON] у виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення. Згідно з додатком 7 до колективного договору КП «Управління майновим комплексом» Рівненської районної ради на 2021-2026 роки, при наявності коштів кожному працівнику при наданні щорічної відпустки виплачується матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі середньомісячної заробітної плати. Відповідно до додатку 8 до колективного договору КП «Управління майновим комплексом» Рівненської районної ради на 2021-2026 роки, право на виплату винагороди за загальні результати роботи за рік виплачуються робітникам, керівникам, спеціалістам (фахівцям) і технічним службовцям, які є штатними працівниками підприємства. Згідно з довідками комунального підприємства «Управління майновим комплексом» Рівненської міської ради від 23.11.2022 середній заробіток [PERSON] у 2020 році складав 9021,22 грн., у 2021 році складав 14713,16 грн., за два місяці 2022 року (для допомоги на оздоровлення) складає 19426 грн. (без вирахуванням відповідачем відповідних сум податків і обов`язкових платежів). Дане підтверджується копіями штатних розписів підприємства та табелями робочого часу. Відповідно до довідок комунального підприємства «Управління майновим комплексом» Рівненської міської ради від 23.11.2022 середній заробіток [PERSON] у 2021 році складав 20330,68 грн., за два місяці 2022 року (для допомоги на оздоровлення) складає 19426 грн. (без вирахуванням відповідачем відповідних сум податків і обов`язкових платежів). Дане підтверджується копіями штатних розписів підприємства та табелями робочого часу. Згідно з ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно зі ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до ст. 13 КЗпП України та ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами. Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно зі ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. У ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить: - основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. - додаткова заробітна плата. Це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій, - інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що матеріальна допомога входить до структури заробітної плати, що є підставою для звільнення від сплати судового збору. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 760/14696/16-ц (провадження № 61-2793св18) та 10 лютого 2021 року у справі № 143/179/19 (провадження № 61-4851св20). Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як слідує з практики Європейського суду з прав людини («Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява №9 42527/98) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії статті 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Суд зазначає, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», а позивачі знаходяться з відповідачем в трудових відносинах та не отримали всі належні їм платежі, що відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами. Статтею 94\~КЗпП визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом,\~Законом України\~"Про\~оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.\~\~ Згідно рішення Конституційного\~Суду України\~від 15\~жовтня 2013\~року №8-рп/2013,\~у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат та рішення Конституційного\~Суду України\~від 15\~жовтня 2013\~року №\~9-рп/2013 - у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. За положеннями ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів. У частині першій зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Разом з тим, у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України слід дійти висновку про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком (постанова Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1395цс16). Згідно з частинами 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved