Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу. Позивач зазначала, що 07 червня 2021 року у місті Києві на підставі акта прийому-передачі відповідачу було передано легковий автомобіль, Renault Clio, державний номерний знак [NUMBER] , який на праві власності належить їй, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію [NUMBER] . У той же день, відповідач підписав розписку-зобов`язання, якою зобовязався у разі пошкодження та/або знищення ввіреного йому транспортного засобу відшкодувати шкоду оцінену в установленому законом порядку власнику даного майна. 27 червня 2021 року позивачу була заподіяна майнова шкода, спричинена значним пошкодженням відповідачем вищевказаного автомобіля. Після чого вказаний транспортний засіб було повернуто у володіння позивача. Згідно зі звітом №12/39.07.21 від 03 липня 2021 року та висновком експерта-товарознавця від 03 липня 2021 року матеріальна шкода завдана позивачу в зв`язку з пошкодженням автомобіля склала 31 420 грн 25 коп., окрім того, вартість проведення цією експертизи складає 1 500 грн 00 коп. На неодноразові звернення відшкодувати збитки, заподіяні позивачу, відповідач не реагує. Крім того, винними діями відповідача позивачу була завдана моральна шкода, оскільки вона отримала моральні страждання у зв`язку з пошкодженням автомобіля. Так, неможливість користуватися транспортним засобом протягом тривалого часу призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача та стало певним ударом її престижу. На підставі викладеного, просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у сумі 31 420 грн 25 коп. у відшкодування завданої матеріальної шкоди; грошові кошти у сумі 10 000 грн 00 коп. на відшкодування завданої моральної шкоди; 1 500 грн 00 коп. витрат на оплату послуг з визначення вартості матеріального збитку, а також судові витрати. В судове\~засідання позивач\~ [PERSON] \~та її\~представник \~адвокат Орловська\~В.А.\~не з`явилися,\~про час\~та місце\~розгляду справи\~повідомлялися належним\~чином. Позивач направила до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, просила про задоволення позову у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, у тому числі й через оголошення на офіційному вебсайті Броварського міськрайонного суду Київської області на офіційному вебпорталі «Судова влада України». Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] позивачу [PERSON] на праві власності належить транспортний засіб марки Renault Clio, державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 12-13). 07 червня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено акт прийому-передачі, за умовами якого власник передав, а користувач прийняв автомобіль Renault Clio, державний номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] та страховий поліс. Крім того, як зазначено у вказаному акті прийому-передачі, власник надав користувачу технічно справний автомобіль; користувач повинен підтримувати об`єкт оренди в технічно справному стані, за свій рахунок проводити технічне обслуговування, капітальний та поточний ремонт та нести затрати на його експлуатацію (а.с. 15). Відповідно до\~п.\~5\~умов оренди,\~що підписані\~08\~травня 2021\~року відповідачем\~ [PERSON] ,\~користувач зобов`язується\~при здачі\~автомобіля проконтролювати\~зовнішній стан\~і справність\~автомобіля,\~в якому\~він був\~переданий власником\~у користування.\~У разі\~виявлення забруднень, несправностей або пошкоджень, при здачі автомобіля, відновлення колишнього стану здійснюється за рахунок користувача (а.с. 16). 07 червня 2021 року [PERSON] підписав розписку-зобов`язання, відповідно до якої останній зобов`язався у разі пошкодження та/або знищення ввіреного йому транспортного засобу Renault Clio, державний номерний знак [NUMBER] , відшкодувати шкоду оцінену в установленому законом порядку власнику даного майна; відшкодувати шкоду заподіяну життю і здоров?ю третім особам та/або потерпілим; відшкодувати шкоду заподіяну майну третім особам та/або потерпілим (а.с. 14). З метою визначення розміру збитків, завданих [PERSON] у результаті пошкодження транспортного засобу, позивач [PERSON] звернулася до фізичної особи-підприємця [PERSON] для проведення експертної оцінки. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 03\~липня 2021 року №12/39.07/21, складеного оцінювачем [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого позивачу у результаті пошкодження транспортного засобу Renault Clio, державний номерний знак [NUMBER] , склала 31 420 грн 25 коп. Згідно з\~копією квитанції\~до прибуткового\~касового ордера\~№12/39.07/21 від 03\~липня 2021\~року на\~користь фізичної особи-підприємця\~ [PERSON] \~позивачем [PERSON] \~за складання\~вищезазначеного звіту здійснено оплату у розмірі 1 500 грн 00 коп. Статтями 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином у ст. 204 ЦК України проголошується презумпція правомірності правочину. Однак така презумпція може бути спростована у двох випадках. По-перше, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України). По-друге, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). За приписами ч. 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Разом з тим, у даному випадку договір оренди транспортного засобу нотаріально посвідчений не був. У свою чергу, частиною першою статті 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Тобто недійсність такого правочину встановлена законом та визнання його недійсним судом не вимагається відповідно до частини другої статті 215 ЦК України. Таким чином, договір оренди транспортного засобу, укладений між сторонами, є нікчемним в силу наведених вище законодавчих приписів. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ч. 2 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. При цьому, права особи, яка вважає себе власником майна, у даному випадку підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином (п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 1214 ЦК України з часу коли особа набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, вона відповідає за допущене нею погіршення майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України). На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що шкода, завдана позивачу внаслідок пошкодження відповідачем належного їй транспортного засобу, відповідно має бути відшкодована останнім в розмірі, визначеному у звіті про оцінку вартості матеріального збитку від 03 липня 2021 року №12/39.07/21, а саме: 31 420 грн 25 коп. Крім того, відшкодуванню на користь позивача підлягають витрати на оплату послуг з визначення вартості матеріального збитку, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера №12/39.07/21 від 03 липня 2021 року, у розмірі 1 500 грн 00 коп. Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то такі підлягають задоволенню частково з огляду на наступне. Відповідно п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31\~березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У цьому контексті суд враховує визнання Європейським судом з прав людини існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що «з\~огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Зважаючи, що внаслідок неправомірних дій [PERSON] було пошкоджено майно позивача (транспортний засіб), спричинення останній моральної шкоди є безсумнівним. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31\~березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд бере до уваги характер та незначний обсяг душевних і психічних переживань позивача, зумовлених пошкодженням її майна, можливість його швидкого відновлення шляхом ремонту, що не потребує надмірних зусиль з боку позивача, а тому виходячи із засад справедливості, виваженості і достатності задовольняє позовні вимоги про стягнення моральної шкоди частково в розмірі 1000 грн 00 коп. Крім того, відповідно до частини 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновок про те, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються у спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги №12/02/02 від 12\~лютого 2020 року та копію ордера про надання правової допомоги серії\~АІ\~№1138200. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критеріїв реальності понесення адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, про захист прав людини заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Дослідивши перелік наданих послуг та обсяг робіт, виконаних в межах договору про надання правової допомоги, враховуючи складність справи, значення справи для сторони, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн 00 коп. Таким чином, суд вважає за можливе стягнути із відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції у розмірі 3 000 грн 00 коп. Також суд,

Outcome: partial