Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] \~про позбавлення\~батьківських прав\~та стягнення\~аліментів.\~У позові\~посилається на\~те,\~що він\~перебував у\~цивільному шлюбі\~з [PERSON] ,\~ [INFO] у\~даному цивільному\~шлюбі у\~них народилась\~донька -\~ [PERSON] \~ [PERSON] \~не підтримає\~зв`язку\~із неповнолітньою\~дитиною [PERSON] ,\~яка знаходиться\~на утриманні\~та проживає\~з ним,\~участі у\~вихованні доньки\~не приймає,\~що перестало\~забезпечувати сімейне\~виховання та\~суперечить інтересам\~дитини.\~Відповідачка не\~виявляє щодо\~дитини материнського\~піклування та\~турботи,\~не піклується\~про її\~здоров`я,\~матеріально дитину\~не утримує,\~ніякої допомоги\~на виховання\~та розвиток\~не надає,\~додаткових витрат\~по утриманню\~дитини не\~несе.\~ Окрім\~того,\~ [PERSON] \~у 2019\~році притягувалася\~до кримінальної\~відповідальності за\~крадіжку (частина\~1\~статті 185\~Кримінального кодексу\~України);\~у 2019\~році [PERSON] \~притягувалася до\~адміністративної відповідальності\~за невиконання\~батьками або\~особами,\~що їх\~замінюють,\~обов`язків\~щодо виховання\~дітей (частина\~1\~статті 184\~Кодексу України\~про адміністративні\~правопорушення);\~у 2020\~році [PERSON] \~двічі притягувалася\~до адміністративної\~відповідальності за\~дрібне викрадення\~чужого майна\~(стаття\~51\~Кодексу України\~про адміністративні\~правопорушення);\~у 2020\~році [PERSON] \~була відповідачем\~у справі\~про позбавлення\~батьківських прав,\~позовну заяву\~Органу опіки\~та піклування\~районної адміністрації\~Запорізької міської\~ради по\~Дніпровському району\~було задоволено\~повністю та\~позбавлено [PERSON] \~батьківських прав. Таким чином, [PERSON] не має та не може мати позитивного впливу на дитину. З огляду на викладене, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно її доньки [PERSON] , [INFO] та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання [PERSON] не з`явився, проте від нього до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомила і не просила суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи органу опіки та піклування районної державної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в судове засідання не з`явився, проте направив до суду заяву, в якій просить суд справу розглядати без їх представника, рішення прийняти в інтересах дитини. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] . Її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Згідно вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2019 року по справі №334/9739/18, провадження №1-кп/334/437/19, [PERSON] визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України та призначено їй покарання за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України у виді одного року позбавлення волі; за ч.1 ст.185 КК України у виді одного року позбавлення волі; за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі; за ч.2 ст.185 КК України у виді трьох років позбавлення волі. У відповідності зі ст.75 КК України звільнено засуджену [PERSON] від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю два роки. Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2019 року по справі №334/6556/19, провадження №3/334/1632/19, [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та оголошено попередження. Згідно постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 серпня 2020 року по справі №334/2784/20, провадження №3/334/1413/20, [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.51 та оголошено усне зауваження. Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2020 року по справі №334/5235/20, провадження №3/334/2208/20, [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.51 та накладено адміністративне стягнення у виді 5 діб адміністративного арешту. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2020 року по справі №334/1483/20, провадження №2/334/2365/20, позов органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району задоволено. Позбавлено батьківських прав [PERSON] , відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2019 року по справі №334/1057/19, провадження №1-кп/334/469/19 клопотання прокурора про оголошення розшуку задоволено, оголошено у розшук обвинувачену [PERSON] . Згідно відповіді районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпропетровському району №17.01/01-27/34 від 11 січня 2023 року відділ по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради не володіє інформацією, чи виконує [PERSON] , [INFO] , свої батьківськи обов`язки відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . 06.08.2019 року до відділу служби звернулася з листом голова ОСББ «Професора Толока 17» щодо неналежно виконання [PERSON] батьківських обов`язків відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Дане питання 08.08.2019 року було винесено на засідання комісії, на яке запрошено [PERSON] та мешканців будинку [PERSON] , [PERSON] , однак [PERSON] на комісію не з`явилася. За результатами комісії прийнято рішення притягнути [PERSON] до адміністративної відповідальності відповідно до ст. 184 КУпАП. 16.08.2019 року здійснений спільний вихід спеціалістів відділу по Дніпропетровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з метою проведення профілактичної роботи з громадянкою та перевірки умов проживання родини адресою: [ADDRESS] . Умови проживання незадовільні всюди розкидані речі, брудно. [PERSON] запрошено на комісію з питань захисту прав дитини. Під час обстеження з`ясовано, що малолітня [PERSON] , [INFO] , мешкає з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 06.09.2019 року відділом служби направлено листа до відділу по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради для підтвердження факту проживання дитини на території району. 13.09.2019 року отримано відповідь на лист з актом обстеження умов проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України), зокрема правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідачки на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції, а з іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Судом в ході розгляду справи встановлено, що вихованням дитини займається [PERSON] , [PERSON] останні декілька років з дитиною не спілкується, неодноразово притягувалася до адміністративної та кримінальної відповідальності. Дослідженими судом доказами підтверджується відсутність піклування з боку [PERSON] про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, лікування, підготовку до самостійного життя, відсутність інтересу матері до внутрішнього світу дитини протягом тривалого часу, впродовж якого формувались фізичні особливості та психологічні риси дитини. Суд бере до уваги, що сформована [PERSON] модель поведінки щодо доньки є добровільно обраною нею та не продиктована життєвими обставинами. Щодо неможливості надання висновку органом опіки та піклування районної державної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району суд вважає за необхідне зазначити, що у своєму листі, який був направлений на адресу Глибоцького районного суду орган опіки та піклування визнає факт не виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків. Висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України). Зазначені висновки суду повністю узгоджуються з правовою позицією ВС в постанові від 13 березня 2019 року по справі №631/2406/15-ц. З огляду на викладене, суд вважає, що [PERSON] свідомо обрано такі життєві умови, за якими її участь у вихованні дитини є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Аналізуючи всі обставини справи, суд вважає, що наявні у справі докази свідчать про ухилення [PERSON] від обов`язків по вихованню дитини та, з урахуванням наведених конкретних обставин справи, є достатньо підстав для застосування до [PERSON] вказаного крайнього заходу впливу у виді позбавлення батьківських прав. Згідно з п. 2 ст.166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як передбачено статтею 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення потреб та інтересів дитини, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, розміру мінімальної заробітної плати та обставини, які зазначені в ст. 182 СК України, а саме те, що відповідачка є здоровою, може надавати утримання своїй дитині, розмір аліментів слід визначити у розмірі 1 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Як передбачено ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved