Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача 05.10.2022 року до Звенигородського районного суду Черкаської області надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] ,такою, що втратила право на користування житловим приміщенням (житловим будинком) за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] , [INFO] . Розгляд справи здійснити в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. В обґрунтування позову позивач зазначає, що він, [PERSON] , [INFO] , на праві приватної власності має житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . В домоволодінні за вищевказаною адресою, крім позивача зареєстровані також [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач по справі не є співвласником житлового будинку, за місцем реєстрації не проживає з січня 2020 року, спільного господарства не веде, допомоги на утримання житлового будинку не надає. Довідками Боровиківського старостинського округу Шевченківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області від 29.09.2022 року № 118, 119 підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована, але з 03.01.2020 року не проживає за адресою [ADDRESS] . Реєстрація відповідача у будинку порушує право позивача, як власника будинку, оскільки, за таких обставин не можливо реалізувати право на розпоряджання майном. Такий стан невизначеності змушує його звертатись за захистом до суду, оскільки наявність зареєстрованого в будинку місця проживання відповідача, яка відсутня в ньому, створює постійні незручності та перешкоди в процесі права володіння та користування власністю та житлом, зумовлює нести самостійно витрати на утримання будинку, що і змусило його звернутись з відповідним позовом до суду. Відповідач була належно повідомлена про розгляд справи шляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду, що відповідно до вимог ч. 11 ст.128 ЦПК України - з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак, відзив до суду на позов не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, зустрічного позову не пред`являв, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 18.11.2022 року було відкрито провадження у справі. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню. У суді встановлено, що [PERSON] , відповідно до договору купівлі-продажу від 03.10.1985 року, зареєстровано в реєстрі за № 17, посвідченого секретарем виконавчого комітету Боровиківської сільської ради народних депутатів Звенигородського району Черкаської області Підгрушньою В.А., на праві приватної власності, є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, яка знаходиться у [ADDRESS] , власником земельної ділянки є [PERSON] (серія ЧР № 122407 від 11.06.2004 року) Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, виданої старостоюБоровиківського старостинського округу Шевченківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області від 29.09.2022 року № 118, вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Однак, згідно довідки, виданої старостоюБоровиківського старостинського округу Шевченківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області від 29.09.2022 року № 119, зазначено, що [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] не проживає з 03.01.2020 року. Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та Житловим Кодексом. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК України передбачає, що власник жилого будинку користується ним для особистого проживання та проживання членів своєї сім`ї і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2ст. 64 Житлового Кодексу УРСР). Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст.379 ЦК України). Згідно Правової позиції, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року № 6 - Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з цього, необхідно зазначити наступне: оскільки вказаний будинок не є місцем проживання відповідача [PERSON] , що встановлено судом, тому її можливо визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене суд вважає, позовні вимоги про визнання [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] , доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, в позовній заяві клопотання позивачем про стягнення судових витрат з відповідача не заявлено. Відтак, судові витрати залишаються за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved