Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 10 лютого 2009 року за її батьком [PERSON] визнано право на земельну частку (пай) розміром 3,6 умовних кадастрових гектарів із земель резервного фонду по СТОВ «Довіра», зобов`язавши Красилівську РДА видати йому державний акт на право на земельну ділянку. Рішення набрало законної сили, однак, в силу об`єктивних причин [PERSON] свої права на землю належним чином не оформив та відповідні право установчі документи у виді Державного акта на право на земельну ділянку, не отримав. [INFO] [PERSON] помер. Оскільки вона є спадкоємцем першої черги, то звернулася до Красилівської державної нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у зв`язку із відсутністю документа, який би посвідчував право власності спадкодавця на належне йому право на земельну частку (пай). Рішенням Красилівського районного суду хмельницької області від 24 березня 2021 року визнано за нею у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право на земельну частку (пай) площею 3,60 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території Великосалиської сільської ради Хмельницької області. В травні 2021 року вона звернулася до Антонінської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на вищевказану земельну ділянку. Рішенням №29 від 17 вересня 2021 року Антонінської селищної ради їй відмовлено у наданні дозволу на виготовлення вказаної технічної документації у зв`язку з відсутністю на території Великосалиського старостинського округу Антонінської селищної ради вільних земельних ділянок резервного фонду СТОВ «Довіра» (у 2009 році землі резервного фонду колишньої Великосалиської сільської ради Красилівського району Хмельницької області Красилівською РДА передано в довготривалу (на 49 років) оренду СТОВ «Довіра»). Таке рішення відповідача позивач вважає протиправним, оскільки у рішенні взагалі відсутнє обґрунтування прийнятого рішення, мотиви та підстави такої відмови, тому звернулася до суду з вказаними позовними вимогами. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позові та просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов винав частково, пояснив, що [PERSON] має право на земельну ділянку, однак на даний час це право вона реалізувати не має можливості, у зв`язку з тим, що зазначена земельна ділянка знаходиться в оренді СТОВ «Довіра», а вільні земельні ділянки резервного фонду СТОВ «Довіра», відсутні. Представник третьої особи СТОВ «Довіра» подав письмову заяву, в якій заперечив щодо задоволення позовних вимог. Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Частиною 1 ст. 3 ЗК України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено, що кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність визначений нормами Земельного кодексу України (далі - ЗК України). За приписами п. ґ) ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки зокрема на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Згідно з частиною 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Відповідно до частини 1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок про те, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, чинним законодавством України не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 в справі №545/808/17. Крім того, зі змісту зазначених норм слідує, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, повинен прийняти вмотивоване рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови. Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. Частиною 1 статті 59 Закону №280/97-ВР встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Отже, розгляд клопотання заінтересованої особи повинен прийматись у формі рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Аналогічна правова позиція вказана в постанові Верховного Суду від 23.11.2018 по справі №826/8844/16. Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначаються Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі - ЗУ №899-IV). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 3 ЗУ №899-IV, підставою для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Частинами 1 та 2 ст. 2 ЗУ №899-ІУ урегульовано, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 5 Закону України №899-IV, сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок, приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЗУ №899-IV, нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Не витребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Судом встановлено, що рішенням № 29 від 17 вересня 2021 року Антонінської селищної ради «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (намісцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» [PERSON] відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, у зв`язку з відсутністю на території Великосалиського старостинського окргу Антонінської селищної ради вільних ділянок резервного фонду СТОВ «Довіра». Вказане рішення суд вважає таким, що не відповідає вимогам закону, яким передбачено, що підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Повторюючись, суд нагадує, що частина шоста статті 118 ЗК України передбачає відповідний перелік документів, що має бути поданий до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, а саме: клопотання, в якому зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри; графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені статтею 118 ЗК України. Тобто якщо особою, яка звернулася до відповідного суб`єкта владних повноважень виконані всі передумови для отримання відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, підстави для відмови у наданні такого дозволу відсутні, тому посилання відповідача на відсутність вільних на території Великосалиського старостинського округу Антонінської селищної ради земельних ділянок резервного фонду СТОВ «Довіра», суд вважає безпідставним та дійшов висновку, що відповідач не вирішив питання за результатом звернення позивача згідно з вимогами статті 118 ЗК України. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що для повного забезпечення захисту прав позивача необхідно задовольнити позовні вимоги шляхом визнання незаконним та скасувати рішення № 29 від 17 вересня 2021 року Антонінської селищної ради «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» та зобов`язання Антонінську селищну раду повторно розглянути питання щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою із прийняттям відповідного рішення. Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Враховуючи зазначене, оцінюючи у сукупності встановлені обставини та перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для задоволення позову. У відповідності із ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп., сплачені позивачем при подачі позовної заяви.

Outcome: approved