Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

17 лютого 2021 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», Банк), в якому просила суд стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] за договором №SAMDN25000710951915 - 865,14 доларів США як три проценти річних відповідно до ст. 625 ЦК України, пеню в розмірі трьох відсотків за кожен день прострочення з 11 лютого 2021 року до 10 лютого 2022 року у розмірі 2 986 196,56 грн; за договором №SAMDN 25000736112142 - 450 доларів США як три проценти річних відповідно до ст. 625 ЦК України, пеню в розмірі трьох відсотків за кожен день прострочення в сумі 1 553 257,50 грн. Стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову представник позивача указувала на те, що 22 червня 2010 року між нею та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір банківського вкладу, за яким позивач передала відповідачу грошові кошти у розмірі 80 000 грн на строк до 22 червня 2011 року з наступною пролонгацією. Надалі термін дії договору за погодженням сторін неодноразово пролонгований з 2011 року по 2013 рік. 22 червня 2013 року термін дії договору продовжено на 12 місяців до 22 червня 2014 року та відповідно до пунктів 3, 4, 5 і 7 договору валюта внеску сконвертована в долари США в сумі 9 612,69 доларів США і перенесена на рахунок № [NUMBER] із процентною ставкою 9,75% річних. Станом на 04 серпня 2014 року на депозитному рахунку знаходилося 9 612,69 доларів США. 26 червня 2013 року між нею та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір №SAMDN25000736112142 «Стандарт» строкового банківського вкладу на суму 5 000 доларів США строком на 12 місяців із процентною ставкою 9,25% річних, за умовами якого вона передала відповідачу грошові кошти в сумі 5 000 доларів США.Станом на 26 березня 2014 року на депозитному рахунку знаходилося 5 356,66 доларів США. З квітня 2014 року вона неодноразово зверталася до відповідача з вимогою повернути суму внесків та нараховані проценти за користування грошовими коштами, але їй було відмовлено. 11 січня 2020 року позивач подала заяву про повернення коштів, яка була вручена відповідачу 19 січня 2021 року, однак відповідач кошти не повернув. У зв`язку з чим позивач звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва за захистом своїх прав. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року позов [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення коштів задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] заборгованість та штрафні санкції за договором №SAMDN25000710951915 «Мультивалютний» від 22 червня 2010 року у сумі 10 810,59 доларів США та 10 368,03 гривень, з яких: 9 612,69 доларів США - сума вкладу; 1 014,47 доларів США - сума нарахованих процентів за періоди з 22 червня 2013 року по 27 червня 2013 року та з 20 січня 2014 року по19 січня 2015 року; 9 290,10 грн - сума нарахованих процентів за період з27 червня 2013 року по 20 січня 2014 року; 141,74 грн - три проценти річних за час прострочення повернення нарахованих процентів на вклад у національній валюті у розмірі 936,19 грн - інфляційні втрати за час прострочення повернення нарахованих процентів на вклад у національній валюті; 183,43 долари США - три проценти річних за час прострочення повернення вкладу та нарахованих процентів в іноземній валюті. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] заборгованість та штрафні санкції за договором №SAMDN25000736112142 «Стандарт» від 26 червня 2013 року у розмірі 5 819,00 доларів США, з яких: 5 000 доларів США - сума вкладу; 726,06 доларів США - сума нарахованих процентів за період з 26 червня 2013 року по 19 січня 2015 року; 92,94 долари США - три проценти річних за час прострочення повернення вкладу. У іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] судові витрати на правову допомогу у сумі 1 286,13 грн. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» у дохід держави судовий збір у розмірі 4 092,22 грн. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2016 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] 183,43 долари США як три проценти річних за час прострочення повернення вкладу та нарахованих процентів в іноземній валюті та в частині стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] 92,94 долари США як три проценти річних за час прострочення повернення вкладу скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] три проценти річних за час прострочення повернення вкладу та нарахованих процентів у іноземній валюті за договором №SAMDN25000710951915 від 22 червня 2010 року у розмірі 4 706,62 грн. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] три проценти річних за час прострочення повернення вкладу за договором №SAMDN25000736112142 від 26 червня 2013 року у розмірі 2 384,74 грн. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року в частині визначення загального розміру заборгованості та штрафних санкцій за договором №SAMDN25000710951915 «Мультивалютний» від 22 червня 2010 року змінено, зменшено суму з 10 810,59 доларів США до 10 627,16 доларів США та збільшено суму з 10 368,03 грн до 15 074,65 грн. Рішення Солом`янського районного судум. Києва від 23 листопада 2015 року в частині визначення загального розміру заборгованості за договором №SAMDN25000736112142 «Стандарт» від 26 червня 2013 року змінено. Зменшено суму з 5 819,00 доларів США до 5 726,06 доларів США. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 20 червня 2018 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 23 листопада 2016 року в частині стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] : за договором «Мультивалютний» від 22 червня 2010 року суми нарахованих процентів за період з 22 червня 2013 року по 27 червня 2013 року, з 20 січня 2014 року по 19 січня 2015 року у розмірі 1 014,47 доларів США та процентів за період з 27 червня 2013 року по 20 січня 2014 року у розмірі 9 290,10 грн; за договором «Стандарт» від 26 червня 2013 року нарахованих процентів за період з 26 червня 2013 року по 19 січня 2015 року у розмірі 726,06 доларів США скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення судів попередніх судових інстанцій залишено без змін. Однак до теперішнього часу суми вкладів так і не були повернуті позивачу. На підставі викладеного, представник позивача просила про задоволення позову. 23 лютого 2022 року ухвалою судді відкрито провадження у справі для розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді від 23 листопада 2022 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 06 грудня 2022 року від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшли письмові пояснення, в яких вказано про те, що після ухвалення судового рішення про стягнення депозитного вкладу та набрання ним законної сили між сторонами припинено споживчі відносини, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи ст. 625 ЦК України. Таким чином, підстави для стягнення пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», які просить стягнути позивач за депозитними вкладами - відсутні. Крім того, банк виявив факт переведення боргу за депозитним договором№SAMDN25000710951915на нового боржника ТОВ «Фінансова компанія» «Фінілон» на підставі договору про переведення боргу б/н від 17 листопада 2914 року (з урахуванням додаткової угоди до договору від 18 листопада 2014 року), укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Фінілон», та електронного додатку №1 до Договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, тому ТОВ ФК «Фінілон» є новим боржником та належним відповідачем у вказаній справі. З урахування наведеного, представник відповідача просив відмовити [PERSON] в задоволенні позову до АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі. Представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутності. 07 грудня 2022 року від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника відповідача. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Суд установив, що 22 червня 2010 року [PERSON] та АТ КБ«Приватбанк», уклали договір банківського вкладу на суму 80 000 грн на строк до 22 червня 2011 року з наступною пролонгацією. Надалі термін дії договору за погодженням сторін неодноразово пролонгований з 2011 року по 2013 рік. 22 червня 2013 року термін дії договору продовжено на 12 місяців до 22 червня 2014 року та відповідно до пунктів 3, 4, 5 і 7 договору валюта внеску конвертована в долари США в сумі 9 612,69 доларів США і перенесена на рахунок № [NUMBER] із процентною ставкою 9,75% річних.Станом на 04 серпня 2014 року на депозитному рахунку знаходилося 9 612,69 доларів США. 26 червня 2013 року сторони уклали договір №SAMDN25000736112142 «Стандарт» строкового банківського вкладу на суму 5 000 доларів США строком на 12 місяців із процентною ставкою 9,25% річних, за умовами якого вона передала відповідачу грошові кошти в сумі 5 000 доларів США. Станом на 26 березня 2014 року на депозитному рахунку знаходилося 5 356,66 доларів США. Однак АТ КБ «Приватбанк» кошти за депозитом не повернув. У зв`язку з чим позивач звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва за захистом своїх прав. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року позов [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення коштів задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] заборгованість та штрафні санкції за договором №SAMDN25000710951915 «Мультивалютний» від 22 червня 2010 року у сумі 10 810,59 доларів США та 10 368,03 гривень, з яких: 9 612,69 доларів США - сума вкладу; 1 014,47 доларів США - сума нарахованих процентів за періоди з 22 червня 2013 року по 27 червня 2013 року та з 20 січня 2014 року по19 січня 2015 року; 9 290,10 грн - сума нарахованих процентів за період з 27 червня 2013 року по 20 січня 2014 року; 141,74 грн - три проценти річних за час прострочення повернення нарахованих процентів на вклад у національній валюті у розмірі 936,19 грн - інфляційні втрати за час прострочення повернення нарахованих процентів на вклад у національній валюті; 183,43 долари США - три проценти річних за час прострочення повернення вкладу та нарахованих процентів в іноземній валюті. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] заборгованість та штрафні санкції за договором №SAMDN25000736112142 «Стандарт» від 26 червня 2013 року у розмірі 5 819,00 доларів США, з яких: 5 000 доларів США - сума вкладу; 726,06 доларів США - сума нарахованих процентів за період з 26 червня 2013 року по 19 січня 2015 року; 92,94 долари США - три проценти річних за час прострочення повернення вкладу. У іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] судові витрати на правову допомогу у сумі 1 286,13 грн. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» у дохід держави судовий збір у розмірі 4 092,22 грн. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2016 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] 183,43 долари США як три проценти річних за час прострочення повернення вкладу та нарахованих процентів в іноземній валюті та в частині стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] 92,94 долари США як три проценти річних за час прострочення повернення вкладу скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] три проценти річних за час прострочення повернення вкладу та нарахованих процентів у іноземній валюті за договором №SAMDN25000710951915 від 22 червня 2010 року у розмірі 4 706,62 грн. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] три проценти річних за час прострочення повернення вкладу за договором №SAMDN25000736112142 від 26 червня 2013 року у розмірі 2 384,74 грн. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року в частині визначення загального розміру заборгованості та штрафних санкцій за договором №SAMDN25000710951915 «Мультивалютний» від 22 червня 2010 року змінено, зменшено суму з 10 810,59 доларів США до 10 627,16 доларів США та збільшено суму з 10 368,03 грн до 15 074,65 грн. Рішення Солом`янського районного судум. Києва від 23 листопада 2015 року в частині визначення загального розміру заборгованості за договором №SAMDN25000736112142 «Стандарт» від 26 червня 2013 року змінено. Зменшено суму з 5 819,00 доларів США до 5 726,06 доларів США. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 20 червня 2018 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 23 листопада 2016 року в частині стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] : за договором «Мультивалютний» від 22 червня 2010 року суми нарахованих процентів за період з 22 червня 2013 року по 27 червня 2013 року, з 20 січня 2014 року по 19 січня 2015 року у розмірі 1 014,47 доларів США та процентів за період з 27 червня 2013 року по 20 січня 2014 року у розмірі 9 290,10 грн; за договором «Стандарт» від 26 червня 2013 року нарахованих процентів за період з 26 червня 2013 року по 19 січня 2015 року у розмірі 726,06 доларів США скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.В іншій частині рішення судів попередніх судових інстанцій залишено без змін. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач указувала на те, що кошти за ухваленими рішеннями банк не повернув. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановівід 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2016 року та постановою Верховного Суду м. Києва від 20 червня 2018 року стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] банківські вклади в сумі 9612,69 доларів США та 5 000 доларів США. Тобто, рішенням суду визначено грошові зобов`язання, ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625 ЦК України підлягають застосуванню, а кредитор має право на нарахування сум на підставі цієї статті за період невиконання рішення суду. Звертаючись до суду з позовом, позивач надала розрахунок 3 % річних за період з 11 лютого 2019 року до 10 лютого 2022 року, з яким суд погоджується, оскільки він розрахований відповідно до норм чинного законодавства. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню за період з 11 лютого 2019 року до 10 лютого 2022 року за договором №SAMDN25000710951915 «Мультивалютний» від 22 червня 2010 року у сумі 865,14 доларів США та за договором №SAMDN25000736112142 «Стандарт» від 26 червня 2013 року в сумі 450 доларів США. При цьому, суд зазначає, що суми коштів, які підлягають стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача, зазначені без відрахування податків та зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Суд дійшов такого висновку, виходячи з такого. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст. 164 Податкового кодексу України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного ст. 165 Податкового кодексу України). Перелік доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначено ст. 164 Податкового кодексу України. Відповідно до пп. 164.2.8 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО) включаються, зокрема пасивні доходи (крім зазначених у підпункті 165.1.41 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України). До пасивних доходів, які оподатковуються ПДФО, належать, зокрема проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок і проценти на вклад (депозит) у кредитних спілках. Доходи у вигляді процентів, нараховані на суми банківських вкладних (депозитних) або поточних рахунків, ощадних (депозитних) сертифікатів, вкладів (депозитів) членів кредитної спілки у кредитній спілці оподатковуються відповідно до норм п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України. Згідно з п.п. «а» пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім:а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю;б) відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання;Згідно з пп. 174.4.1 п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України податковим агентом платника ПДФО під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування, тобто банківська установа. Отже, податковий агент, згідно п.п. 14.1.180 Податкового кодексу України зобов`язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Податкового кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються їй, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм у порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IV Податкового кодексу України. При цьому, відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 Податкового кодексу України. Відповідно абз. «а» п. 176.2 ст. 176 особи, які відповідно до Податкового кодексу України мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми нарахованих банком відсотків на депозитні кошти та неустойка (пеня, штрафи), стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку та, відповідно, підлягають оподаткуванню на загальних підставах за ставками, визначеними Податковим Кодексом України. Тому, з метою недопущення неоднозначного тлумачення судового рішення під час його виконання, з огляду на те, що при виконанні судового рішення та при наявності відкритого виконавчого провадження з приводу виконання такого рішення, виникатимуть питання щодо порядку виконання судових рішень в частині сплати боржником грошових коштів стягувачу, які повинні бути оподатковані у встановленому законом порядку, слід дійти висновку про зазначення у резолютивній частині рішення про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Твердження представника відповідача, що належним відповідачем у справі є ТОВ «ФК «Фінілон», оскільки останнє на підставі договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року замість АТ КБ «Приватбанк» стало боржником за депозитними договорами, укладеними сторонами, суд відхиляє, оскільки позивачем не ставилось питання про заміну неналежного відповідача на належного відповідно до положень ст. 51 ЦПК України, а таке право надано лише позивачу. Крім того, суду не надано доказів, а саме згоди кредитора - позивача у справі на заміну боржника - АТ КБ «Приватбанк» у зобов`язанні за депозитними договорами на іншу особу - ТОВ «ФК «Фінілон», що виключає здійснення заміни боржника у зобов`язанні відповідно до положень ст. 520 ЦК України. Що стосується вимог позивача про стягнення пені, то вони не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 2 Закону України «про банки і банківську діяльність»вклад (депозит) - це коти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 цього Закону,фінансова послуга - цеоперації з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. У статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» подано такі визначення: споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Відповідно до частини п`ятої статті 10 цього Законуу разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. З огляду на те, що між позивачем та банком припинено правовідносини із договорів банківських вкладів 24 червня 2021 року, то частина п`ята статті 10 Закону № 1023-ХІІ не розповсюджується на спірні правовідносини. Оскільки позивач при поданні позову був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України та з урахуванням положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір» він підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 101,72 грн. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial