Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовною заявою до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Мотивує позов тим, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Іркліївської (Васютинської) сільської ради. Вона як внучка померлої своєчасно не звернулася в нотаріальну контору упродовж строку, який надано законом, оскільки є юридично необізнаною, про дану норму закону не знала. Також навчалася та довго хворіла. Інших спадкоємців, які б бажали прийняти дану спадщину немає. Відповідач не бажає приймати спадщину. Просила визнати поважними причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та визначити додатковий строк для прийняття спадщини. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2022 року відкрито провадження по даній справі, постановлено проводити розгляд в порядку загального позовного провадження. (а.с. 23). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила про розгляд справи за її відсутності. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Представник третьої особи без самостійних вимог - Іркліївської сільської ради в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи Іркліївська сільська рада повідомлена належним чином. Заяв, клопотань не надходило. Виходячи з приписів ст. ст. 43, 223 ЦПК суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників, які не з`явилися. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є дочкою та матір`ю, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , серії [NUMBER] (а.с. 7). [PERSON] до одруження мала прізвище « [PERSON] » (свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 8 вересня 2001 року, а.с. 6). У свідоцтві про народження [PERSON] вказано інформацію про матір [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 21 березня 1981 року). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] рідна баба [PERSON] [INFO] [PERSON] , [INFO] , померла (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , а.с. 5). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина земельна ділянка площею 2,48 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Васютинської (тепер - Іркліївської) сільської ради, що підтверджує державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР № 039462 (а.с. 9). Відповідно до інформації з Чорнобаївської державної нотаріальної контори №2/01-16 від 04 січня 2023 року (а.с. 30) після померлої [PERSON] заяв про прийняття спадщини та відмов від прийняття спадщини не надходили. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №71084389 від 04 січня 2023 року (а.с. 31) інформація за параметрами запиту « [PERSON] , дата смерті [INFO] » у Спадковому реєстрі відсутня (а.с. 31). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1\~ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Положеннями ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами\~ст. 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. [PERSON] в позовній заяві зазначає, що вона як внучка померлої своєчасно не звернулася до нотаріальної контори упродовж строку, який надано законом, оскільки є юридично необізнаною, про дану норму закону не знала. Також навчалася та довго хворіла. Проте жодних доказів, які б підтверджували вказані обставини, позивачем не надано. Поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини не доведена. У зв`язку з цим, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Крім того, суд зазначає наступне. Згідно з ч. ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У постанові Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 175/1941/16-ц (провадження № 61-19798св18) вказано, що «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування». Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] визначила відповідачем [PERSON] . Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19). Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи. Позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. (постанова КЦС ВС від 30.04.2020 № 352/382/18 (61-40424св18)\~). Щоб встановити фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, а саме те, що [PERSON] та [PERSON] є єдиними спадкоємцями після смерті [PERSON] , необхідна інформація щодо того, чи проживав постійно хтось з [PERSON] на момент її смерті. Адже спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на момент його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї. Враховуючи, що закон не встановлює строку на отримання свідоцтва про право на спадкове майно, ця особа могла успадкувати, але не оформити свої спадкові права. Тож визнання позову відповідачем не є визначальним для задоволення позовних вимог у вказаній справі. Задоволення позовних вимог без з`ясування кола всіх потенційних спадкоємців, могло б порушити законні права на спадкування потенційних спадкоємців. Проте доказів на підтвердження одинокого проживання спадкодавця на момент смерті позивачем суду не надано. Також суд звертає увагу, на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] її онука [PERSON] була неповнолітньою. Згідно з\~ст.\~1258\~ЦК України\~спадкоємці за\~законом одержують\~право на\~спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 ЦК України (перша черга спадкоємців) у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Тобто мати позивача [PERSON] , є спадкоємцем першої черги, і вона не прийняла спадщину після смерті своєї матері - [PERSON] . За ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). За ч.\~1\~ст.\~1265\~ЦК України\~у п`яту\~чергу право\~на спадкування\~за законом\~мають інші\~родичі спадкодавця\~до шостого\~ступеня споріднення\~включно,\~причому родичі\~ближчого ступеня\~споріднення усувають\~від права\~спадкування родичів\~подальшого ступеня\~споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. До п`ятої черги спадкування відносяться онуки спадкодавця, а також племінники, двоюрідні внуки, двоюрідні племінники, двоюрідний дід\~та\~баба\~тощо. За змістом частини четвертої статті 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу (реалізація права на відмову від спадщини). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є онукою [PERSON] , тобто є спадкоємцем п`ятої черги. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] ( [INFO] ) [PERSON] , [INFO] , була неповнолітньою. За вищенаведеними вимогами частини четвертої статті 1268 ЦК України неповнолітня особа є такою, що приймає спадщину по замовчуванню в силу приписів закону, тобто без вчинення будь-яких дій для цього. Враховуючи, що її мати [PERSON] , яка належить до спадкоємців першої черги, не прийняла спадщину, а кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі неприйняття спадщини спадкоємцями попередньої черги, [PERSON] як спадкоємець п`ятої черги у разі відсутності інших спадкоємців попередніх черг, які прийняли спадщину [PERSON] , не позбавлена права звернутись до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав, оскільки була неповнолітня на час відкриття спадщини. Враховуючи вищезазначене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed