Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] та просить суд стягнути з відповідача на її користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 12 508,78 грн., вирішити питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в розмірі 908 грн., витрат на правову допомогу в розмірі 7 000 грн. та вартість замовлення для визначення матеріальних збитків внаслідок ДТП у розмірі 1 500 грн., обґрунтовуючи позовні вимоги наступним. 27 липня 2021 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Hyundai Getz», реєстраційний № [NUMBER] , під керуванням [PERSON] ; транспортного засобу «Ssang Yong Actyon», реєстраційний № [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної ДТП транспортний засіб «Hyundai Getz» отримав значні механічні пошкодження. За результатами пригоди її учасниками було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), у якому водій транспортного засобу «Ssang Yong Actyon», реєстраційний № [NUMBER] , повністю визнав свою вину. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Ssang Yong Actyon», реєстраційний № [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ СК «ІНТЕР-ПОЛІС» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (полісу) № АР/1744449, розмір франшизи згідно вказаного полісу становить 1 000 грн., яку було відшкодовано відповідачем. ПрАТ СК «ІНТЕР-ПОЛІС» перерахувало на рахунок [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 12 500,99 грн., однак, на думку позивача, розмір страхового відшкодування не покриває фактичного розміру шкоди на відновлення пошкодженого транспортного засобу, а тому позивач просить стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди та сумою сплаченого страхового відшкодування. Ухвалою судді від 03.12.2021 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. До суду надійшов відзив представника відповідача, за яким останній заперечує проти задоволення позову в повному обсязі, з огляду на наступні пояснення. Відповідно до звіту про розмір вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу позивача, складеного за замовленням страховика, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 14628,04 з ПДВ, а тому страхувальником було відшкодовано суму відновлювального ремонту автомобіля без ПДВ на запчастини за вирахуванням розміру франшизи (1000 грн.) на банківський рахунок позивача. Оскільки позивачка не здійснювала відновлювального ремонту транспортного засобу, а отже і не набула права на звернення до страховика із заявою про доплату ПДВ, а відтак і до безпосереднього завдавача шкоди не може пред`являти вимогу про відшкодування вартості відновлювального з урахуванням суми ПДВ. Крім того, за аналізом норми закону, обов`язок відшкодування шкоди в особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає в разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди. Тобто законом прямо передбачено, що саме на страховика покладається обов`язок з оцінки матеріального збитку, завданого потерпілій особі. В тому ж разі, якщо потерпілий вимушений був самостійно провести таку оцінку, то йому вказані витрати мають бути відшкодовані саме за рахунок страховика, який і є належним відповідачем у цій частині вимог. Між тим, вказані вимоги не підлягають задоволенню ще й з тих підстав, що вони були включені до судових витрат, як витрати із визначення матеріальних збитків, проте, позивач обґрунтовує свої вимоги на підставі Звіту, виконаного на замовлення і за рахунок страховика, а тому відсутні жодні підстави для стягнення з відповідача витрат, які не були необхідними та обґрунтованими в цьому випадку. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. 27.07.2021 року між транспортний засобом Ssang Yong Actyon», реєстраційний № [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та транспортним засобом «Hyundai Getz», реєстраційний № [NUMBER] , під керуванням [PERSON] відбулась ДТП, та відповідно до положень норми ч. 33.2 ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» між учасниками ДТП було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, в якому відповідач вину у скоєнні ДТП визнав. 02.08.2021р. позивач, як власник транспортного засобу «Hyundai Getz», реєстраційний № [NUMBER] , звернулась із заявою до страховика [PERSON] про страхове відшкодування за полісом серії АР № 1744449 (СК «Інтер-Поліс»), а тому страховик СК «Інтер-Поліс» завернувся до ФОП [PERSON] з метою складання звіту про визначення вартості матеріального збитку транспортного засобу «Hyundai Getz». Відповідно до складеного звіту № 162-21 про визначення вартості матеріального збитку транспортного засобу «Hyundai Getz», державний номер [NUMBER] , вартість матеріального збитку складає 14628,04 грн. на запчастини з ПДВ та 13500,99 грн. на запчастини без ПДВ, а вартість відновлювального ремонту - 26 009,77 грн. Позивачу 29.09.2021р. було відшкодовано суму страхового відшкодування в розмірі 12500,99 грн. без ПДВ, що підтверджується квитанцією, долученою до позову. Позивач надає наступний розрахунок сум, які, на її думку, підлягають стягненню з відповідача, 12 508,78 грн. та розрахований наступним чином: 26 009,77 грн. - 12 500,99 грн. - 1000, 00 грн. = 12 508,78 грн., де 26 009,77 грн. - вартість відновлювального ремонту згідно Звіту № 162-21 від 25.09.2021р.; 12 500,99 грн. - розмір страхового відшкодування (матеріального збитку з вирахуванням суми франшизи), який був сплачений з боку ПрАТ СК «ІНТЕР-ПОЛІС»; 1 000, 00 грн. - розмір франшизи згідно договору обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (полісу) № АР/1744449 (який був добровільно відшкодований позивачем та даний факт сторонами не заперечується). Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд вважає за необхідне зазначити про те, що, відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 8 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі- Постанова від 01 березня 2013 року) судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд вважає, що відповідач, як володілець джерела підвищеної небезпеки, повинен нести відповідальність за шкоду, в тому числі й моральну, завдану таким джерелом, незалежно від наявності його вини. Відповідно до ст. 511 ЦК зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із ч. 1 та ч. 4 ст. 636 ЦК договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди й цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст. 599 ЦК виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст.1194 ЦК відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст. ст.36, 37 закону №1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст.1194 ЦК. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст.1194 ЦК, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі №6-2808цс15. Позивач, мотивуючи своє право на звернення до відповідача із указаним позовом, посилається не те, що розмір страхового відшкодування недостатній для повного відшкодування шкоди, завданої майну потерпілої, а тому остання звертається із позовом до відповідача про стягнення різниці між сплаченим розміром страхового відшкодування (12 500,99 грн., що вбачається із квитанції, долученої до позову) та вартістю відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai Getz», реєстраційний № [NUMBER] , що встановлений звітом № 162-21 від 25.09.2021 р. у розмірі 26009,77 грн. Однак, позивач не долучає до позову рішення страховика про виплату страхового відшкодування, яким було б зафіксовано, яким чином страховик та потерпіла досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування. Позивач першочергово реалізовувала відновлення свого майнового права шляхом звернення до страховика і при цьому не надає підтвердження, чи врегулюванні належним чином умови в договірному порядку, або неврегулювані через які обставини, оскільки ліміт відповідальності відповідача перед майном третьої особи встановлений у розмірі 130000 грн., а розмір страхового відшкодування, визначений страховою компанією в суттєво меншому розмірі. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Тобто, із матеріалів справи вбачається, що потерпіла звернулась до страховика особи, винної в настанні страхового випадку, із заявою про виплату страхового відшкодування, отримала на свій банківський рахунок суму страхового відшкодування в меншому розмірі, ніж фактичний розмір завданих збитків, та не долучає до матеріалів справи рішення страховика, яким було б мотивовано, через які підстави право позивача не було відновлено в повному обсязі, інакше, відсутні докази, які б встановлювали, що потерпіла та страховик у порядку норми 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дійшли згоди про страхове відшкодування саме в розмірі 12500,99 грн. та про спосіб його відшкодування. Оскільки розрахунком суми страхового відшкодування (справа № 4229) визначена сума страхового відшкодування і розрахунку (матеріальний збиток без ПДВ на з.ч. із вирахуванням розміру франшизи, а саме 12500,99 грн.), а тому не є зрозумілим, з яких підстав не була компенсована повна вартість відновлювального ремонту, оскільки відсутня відмова страховика в компенсації вказаної частини матеріального збитку, де поряд із цим ліміт відповідальності відповідача на підставі полісу страхування встановлений у розмірі 130000 грн. Крім того, згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п.1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованій у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395). Отже, позивач має право на відшкодування в повному обсязі реальної вартості понесених витрат, у даному випадку або за рахунок страховика особи, винної у завданих збитках, або безпосередньо за рахунок останнього. А тому, крім вище зазначеного, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню і з підстави того, шо позивачем не надані докази, що підтверджують оплату вартості відновлювального ремонту транспортного засобу Hyundai Getz д.н.з. [NUMBER] . Так само, за відсутності доказів проведення відновлювального ремонту свого автомобіля, відстунє право на відшкодування суми ПДВ, що разом із тим включений до розрахунку позивача. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведені висновки суду у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. Згідно положеньст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то орієнтовний розрахунок судових витрат складений позивачем на суму 9408 грн. стягненню з відповідача не підлягає.

Outcome: dismissed