Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-16 00:00:00

04.01.2023 року керівник Західної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що у КП «Дніпровський метрополітен» ДМР перебуває у постійному користуванні земельна ділянка площею 13,718 га, кадастровий номер 1210100000:08:613:0033, яка належить Дніпровській міській раді. Так, у травні 2021 року у відповідача [PERSON] виник злочинний умисел, спрямований на самовільне зайняття земельної ділянки, розташованої у Новокодацькому районі міста Дніпра по фактичному розміщенню звалища твердих промислових відходів, з метою організації діяльності та розміщення виробництва по рекуперації корисних копалин з твердих промислових відходів. Під час досудового розслідування встановлено, що [PERSON] в порушення вимог земельного законодавства, вчинив самовільне зайняття земельної ділянки, розташованої у Новокодацькому районі міста Дніпра. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на самовільне зайняття земельної ділянки, [PERSON] , діючи умисно, за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про передачу її у власність або нотування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, здійснив самовільне зайняття земельної ділянки комунальної власності загальною площею 1,7361 га, що розташована між земельними ділянками під кадастровими номерами 1210100000:08:613:0033 та 1210100000:08:563:0025 в районі комплексу споруд за адресою: [ADDRESS] , шляхом організації розміщення на ній виробництва по рекуперації корисних копалин з твердих промислових відходів, яке включало влаштування тимчасових споруд, стоянку та проїзд вантажних транспортних засобів, розміщення промислового обладнання для рекуперації твердих промислових відходів, проведення відкритих земляних робіт механічним способом по вийманню та переміщенню ґрунту та промислових відходів за допомогою екскаваторів. Відповідно до листа Дніпровської міської ради № 7/11-2101 від 12.08.2021 року будь-які відомості про цивільно-правові угоди щодо земельної ділянки комунальної власності, що розташована між земельними ділянками з кадастровими номерами 1210100000:08:613:0033 та 1210100000:08:563:0025 в районі комплексу споруд за адресою: [ADDRESS] , відсутні. Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області інформація про право власності або користування земельною ділянкою, що розташована між земельними ділянками з кадастровими номерами 1210100000:08:613:0033 та 1210100000:08:563:0025 також відсутня. Факт самовільного зайняття та використання вищевказаної земельної ділянки встановлено, також матеріалами проведеного державного контролю за недотриманням земельного законодавства щодо земельної ділянки, яка розташована між земельними ділянками з кадастровими номерами : 0100000:08:613:0033 та 1210100000:08:563:0025, складеними Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Крім того, використання відповідачем вищевказаної земельної ділянки для рекуперації корисних копалин з промислових відходів та по розташуванню звалища твердих відходів призвело до забруднення земель охоронних зон інженерних комунікацій, за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність, надання у користування. Так, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.04.2022 року у справі № 205/851/22 задоволено позов Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області до [PERSON] , стягнуто шкоду, завдану внаслідок самовільного зайняття та нецільового використання земельної ділянки, у розмірі 161 517,72 грн. Позовні вимоги щодо звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки не заявлялись. Згідно з висновком комплексної судової земельно-технічної експертизи та судової економічної експертизи № 6969/6970/6971/6972-21 від 23.02.2022 року, самовільно зайнята відповідачем [PERSON] земельна ділянка загальною площею 1,7361 га частково площею 0,0306 га, накладається на земельну ділянку площею 13,718 га, кадастровий номер 1210100000:08:613:0033, яка належить Дніпровській міській раді, перебуває у постійному користуванні КП «Дніпровський метрополітен» ДМР ради та відноситься до технічних зон метрополітену, а саме до зони постійного землекористування, яка є зоною суворого режиму, тобто охоронною зоною земель міського електротранспорту з відповідним правовим режимом та особливими умовами землекористування. За фактом самовільного зайняття [PERSON] земельної ділянки площею 1,7361 га, що частково у розмірі 0,0306 га накладається на земельну ділянку площею 13,718 га, кадастровий номер 1210100000:08:613:0033, яка належить Дніпровській міській раді та перебуває у постійному користуванні комунального підприємства «Дніпровський метрополітен» ДМР Західною окружною прокуратурою міста Дніпра у червні 2022 року скеровано до суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 42021042000000038 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України. Станом на дату подання позовної заяви судовий розгляд справи триває. З урахуванням викладених обставин, а також того, що Дніпровська міська рада є власником вищевказаної земельної ділянки, уповноважена на здійснення контролю щодо належного використання земельної ділянки, однак відповідачем спірна земельна ділянка зайнята самовільно та використовується без достатніх правових підстав, а тому має бути повернута законному власнику на підставі рішення суду, керівник Західної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі ДМР змушений звернутися до суду та просити зобов`язати відповідача [PERSON] звільнити та повернути Дніпровській міській раді з приведенням у придатний для використання стан земельну ділянку, площею 1,7361 га, що розташована між земельними ділянками з кадастровими номерами 1210100000:08:613:0033 та 1210100000:08:563:0025 в районі комплексу споруд за адресою: [ADDRESS] , шляхом підписання акту приймання-передачі земельної ділянки. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.01.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Представник позивача прокурор Західної окружної прокуратури міста Дніпра Єрьоменко К.В. надав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача без застосування засобів технічної фіксації судового засідання, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Також просив долучити до матеріалів справи вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.02.2023 року відносно [PERSON] . Представник ДМР\~надав до\~суду письмові\~пояснення,\~у яких\~зазначив,\~що оскільки відповідачем спірна земельна ділянка зайнята самовільно та використовується без достатніх правових підстав, що підтверджується матеріалами справи, то позовні вимоги підлягають задоволенню. В подальшому у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити без застосування засобів технічної фіксації судового засідання, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву, у якій позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Положеннями ч. 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Представник третьої особи КП «Дніпровський метрополітен» ДМР у письмових поясненнях обставини, викладені у позовній заяві підтримав, просив задовольнити. В подальшому надав до суду заяву, у якій на фіксуванні судового засідання технічними засобами не наполягав. Представник третьої особи ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення, яке повернулось на адресу суду із підписом представника ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області (а.с. 158а), про причини неявки суд не повідомив, будь-яких письмових заяв від нього не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, вивчивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується цивільний позов, об`єктивно оцінивши всі зібрані по справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Стосовно правомірності звернення з даним позовом до суду керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст.\~19\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі. Положеннями ст. 131-1 Конституції України та ст. 2 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді. Згідно із ч. 3 ст.\~56\~ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (ч. 5 ст. 56 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст.\~56\~ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома). Велика Палата\~Верховного Суду\~під час\~розгляду 15.10.2019\~року справи\~№ 903/129/18\~за позовом\~заступника прокурора\~Волинської області\~в інтересах\~держави в\~особі сільської\~ради до\~фізичної особи-підприємця\~про зобов`язання\~повернути земельну\~ділянку водного\~фонду дійшла\~висновків,\~що незалежно\~від причин\~неможливості самостійно\~звернутися до\~суду вже сам факт незвернення сільською радою з позовом свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Так, Західною окружною прокуратурою міста Дніпра направлено лист в якому звернуто увагу Дніпровської міської ради на виявлені порушення у сфері земельних відносин щодо самовільного зайняття земельної ділянки загальною площею 1,7361 га, що розташована між земельними ділянками з кадастровими номерами 1210100000:08:613:0033 та 1210100000:08:563:0025 в районі комплексу споруд за адресою: [ADDRESS] (а.с. 90-92). Крім того, постановою від 21.01.2022 року Дніпровську міську раду визнано потерпілою у кримінальному провадженні № 42021042000000038 за ч. 2 ст. 197-1 КК України за фактом самовільного зайняття земельної ділянки (а.с. 81-82). У вказаному кримінальному провадженні 04.02.2022 року представника Дніпровської міської ради допитано як представника потерпілої юридичної особи. Таким чином, Дніпровська міська рада достеменно повідомлена протягом тривалого часу про порушення майнових інтересів територіальної громади у сфері земельних відносин (а.с. 83-84). Зі змісту відповіді Дніпровської міської ради № 7/11-2607 від 12.12.2022 року вбачається, що земельна ділянка загальною площею 1,7361 га, що розташована між земельними ділянками з кадастровими номерами 1210100000:08:613:0033 та 1210100000:08:563:0025 в районі комплексу споруд за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] не поверталась. Заходи позовного характеру щодо зобов`язання [PERSON] повернути вказану земельну ділянку Дніпровською міською радою не вживались (а.с. 93-94). Вказані обставини свідчать про нездійснення Дніпровською міською радою належного захисту порушених інтересів держави щодо зобов`язання повернути самовільно зайняту земельну ділянку, що відповідно до ч. З ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» надає підстави органам прокуратури для вжиття заходів представницького характеру. Дніпровська міська рада, як власник земельної ділянки, потерпіла особа у кримінальному провадженні, обізнана про факт порушення відповідачем вимог земельного законодавства, що, у свою чергу, порушує її права щодо володіння, розпорядження земельною ділянкою, внаслідок чого завдаються економічні збитки державі, проте, до теперішнього часу міською радою не вжито жодних заходів, направлених на припинення вказаних порушень та повернення такої земельної ділянки. Таким чином, уповноважений орган - Дніпровська міська рада протягом тривалого часу не здійснює захист інтересів держави та реалізацію наданих законом повноважень щодо звернення до суду з позовною заявою про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки. Підставою для представництва інтересів держави прокурором є порушення інтересів держави, яке полягає в тому, що самовільне зайняття використання земельної ділянки, порушує встановлений законодавством порядок набуття та реалізації прав на землю, а також майнові інтереси щодо володіння, розпорядження та користування земельною ділянкою, яку самовільно зайнято, що в свою чергу призводить до недоотримання бюджетом міста плати за землю, а також неможливості вільно розпоряджатися земельною ділянкою комунальної власності для задоволення суспільних потреб, порушує інтереси держави у сфері використання та охорони земель, у тому числі земель, які належать до охоронних зон, ефективного і раціонального використання земельних ресурсів. Фактично звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно-значимого питання надання у користування земельної ділянки, та дотриманні конституційного принципу рівності усіх перед Законом, що беззаперечно становить суспільний інтерес. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що у КП «Дніпровський метрополітен» ДМР перебуває у постійному користуванні земельна ділянка площею 13,718 га, кадастровий номер 1210100000:08:613:0033, яка належить Дніпровській міській раді (а.с. 77-78). Відповідно до листа Дніпровської міської ради № 7/11-2101 від 12.08.2021 року будь-які відомості про цивільно-правові угоди щодо земельної ділянки комунальної власності, що розташована між земельними ділянками з кадастровими номерами 1210100000:08:613:0033 та 1210100000:08:563:0025 в районі комплексу споруд за адресою: [ADDRESS] , відсутні (а.с. 54-55). Відповідно до акту обстеження земельної ділянки ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 12.11.2021 року № 1191-ДК/125/АО/10/01/-21 встановлено, що земельну ділянку площею 1,7361 га комунальної власності, яка належить до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони, яка розташована між земельними ділянками з кадастровими номерами 1210100000:08:613:0033 та 1210100000:08:563:0025, використовує [PERSON] для рекуперації корисних копалин з промислових відходів та по розташуванню звалища твердих відходів, що призвело до забруднення земель охоронних зон інженерних комунікацій, за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність, надання у користування, інформація про право власності або користування земельною ділянкою, що розташована між земельними ділянками з кадастровими номерами 1210100000:08:613:0033 та 1210100000:08:563:0025 також відсутня (а.с. 42). Із листа ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 10-4-0.332-690/2-22 від 28.01.2022 року вбачається, що станом на 13.09.2019 року інформація про право власності або користування земельною ділянкою, що розташована між земельними ділянками з кадастровими номерами 1210100000:08:613:0033 та 1210100000:08:563:0025 відсутня, земельна ділянка не сформована, кадастровий номер не присвоювався (а.с. 51-52). Як вбачається із відповіді КП «Дніпровський метрополітен» ДМР № 15/3-5 земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:08:613:0033 є державною власністю та використовується за цільовим призначенням: 12.07 «Для розміщення та експлуатації будівель та споруд міського електротранспорту», дата державної реєстрації земельної ділянки 25.09.1997 року. Відповідно до ДБН В.2.3-7:2018 Метрополітени. Основні положення» земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:08:613:0033 відноситься до технічних зон метрополітену, а саме зони постійного землекористування, яка є зоною суворого режиму (а.с. 77-78). За фактом самовільного зайняття відповідачем [PERSON] земельної ділянки площею 1,7361 га, що частково у розмірі 0,0306 га накладається на земельну ділянку площею 13,718 га, кадастровий номер 1210100000:08:613:0033, яка належить Дніпровській міській раді та перебуває у постійному користуванні комунального підприємства «Дніпровський метрополітен» ДМР, Західною окружною прокуратурою міста Дніпра у червні 2022 року скеровано до суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 42021042000000038 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, відповідно до якого [PERSON] , в порушення вимог земельного законодавства, вчинив самовільне зайняття земельної ділянки, розташованої у Новокодацькому районі міста Дніпра. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на самовільне зайняття земельної ділянки, [PERSON] , діючи умисно, за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про передачу її у власність або нотування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, здійснив самовільне зайняття земельної ділянки комунальної власності загальною площею 1,7361 га, що розташована між земельними ділянками під кадастровими номерами 1210100000:08:613:0033 та 1210100000:08:563:0025 в районі комплексу споруд за адресою: [ADDRESS] , шляхом організації розміщення на ній виробництва по рекуперації корисних копалин з твердих промислових відходів, яке включало влаштування тимчасових споруд, стоянку та проїзд вантажних транспортних засобів, розміщення промислового обладнання для рекуперації твердих промислових відходів, проведення відкритих земляних робіт механічним способом по вийманню та переміщенню ґрунту та промислових відходів за допомогою екскаваторів (а.с. 17-21). Згідно із висновком експертів за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної експертизи та судової економічної експертизи № 6969/6970/6971/6972-21 від 23.02.2022 року, встановлено, що самовільно зайнята відповідачем [PERSON] земельна ділянка загальною площею 1,7361 га частково площею 0,0306 га накладається на земельну ділянку площею 13,718 га, кадастровий номер 1210100000:08:613:0033, яка належить Дніпровській міській раді, перебуває у постійному користуванні КП «Дніпровський метрополітен» ДМР ради та відноситься до технічних зон метрополітену, а саме до зони постійного землекористування, яка є зоною суворого режиму, тобто охоронною зоною земель міського електротранспорту з відповідним правовим режимом та особливими умовами землекористування (а.с. 59-74). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.04.2022 року у справі № 205/851/22 задоволено позов Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області до [PERSON] , стягнуто шкоду, завдану внаслідок самовільного зайняття та нецільового використання земельної ділянки, у розмірі 161 517,72 грн. Позовні вимоги щодо звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки не заявлялись (а.с. 85-89). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа/щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається із вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.03.2023 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України та призначено йому покарання у вигляді обмеження волі строком на два роки (а.с. 130-134). Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Позивач зазначає, що Дніпровська міська рада є власником вищевказаної земельної ділянки, уповноважена на здійснення контролю щодо належного використання земельної ділянки, однак відповідачем [PERSON] спірна земельна ділянка зайнята самовільно та використовується без достатніх правових підстав, а тому має бути повернута законному власнику на підставі рішення суду. Відповідно до статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до статті 3\~Земельного кодексу\~України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Стаття 13 Конституції України, серед іншого визначає, що земля, яка знаходяться в межах території України, є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. В силу приписів ст.\~14\~Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 67 Земельного кодексу України, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про транспорт» до земель транспорту належать землі, надані в користування підприємствам, установам та організаціям міського електротранспорту для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів транспорту. Згідно із ст. 112 Земельного кодексу України навколо земель транспорту створюються охоронні зони, правовий режим яких визначається законодавством України. Матеріалами справи підтверджено, що земельна ділянка площею 13,718 га, кадастровий номер 1210100000:08:613:0033 відповідно до ДБН В.2.3-7:2018 «Метрополітени. Основні положення» відноситься до технічних зон метрополітену, а саме до зони постійного землекористування, яка є зоною суворого режиму, тобто є охоронною зоною земель міського електротранспорту з відповідним правовим режимом та особливими умовами землекористування. Статтею 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства. Згідно із ст.\~80\~Земельного кодексу\~України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності. Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст є комунальною власністю. Отже, право комунальної власності на землю (земельні ділянки), виникає і без реєстрації в силу спеціальних вимог закону. Виходячи з вимог ст. 83 Земельного кодексу України презюмується належність земельних ділянок на території міста Дніпро територіальній громаді міста з визначенням її власником Дніпровської міської ради. Положеннями ч. 1 ст.\~319\~ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.\~386\~ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Підстави набуття права на землю громадянами та юридичними особами із земель державної та комунальної власності визначені ст. 116 Земельного кодексу України, згідно якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. В силу положень ст.\~125\~Земельного кодексу\~України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. При цьому, у ст.\~126\~Земельного кодексу\~України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Так, ст.\~1\~Закону України\~«Про державний\~контроль за\~використанням та\~охороною земель» передбачає, що самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. У вирішенні питання про наявність ознак самовільного зайняття земельної ділянки необхідно враховувати, що саме по собі користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. У вирішенні таких спорів необхідним є встановлення наявності у особи, в силу закону, права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування. Отже самовільне зайняття земельної ділянки є відмінним від користування земельною ділянкою за відсутності належним чином оформлених документів на неї. Відповідно до ст.\~152\~Земельного кодексу\~України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Статтею 211\~Земельного кодексу\~України визначено, що самовільне зайняття земельних ділянок віднесено до порушень земельного законодавства, за яке громадяни та юридичні особи несуть відповідальність відповідно до закону, крім того, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для користування стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. З системного аналізу положень вищезазначених норм законодавства можна зробити висновок, що обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 січня 2021 року у справі № 264/7200/18 (провадження № 61-9659св20). Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем [PERSON] право власності, право постійного користування чи право оренди на земельну ділянку, загальною площею 1,7361 га, що розташована між земельними ділянками під кадастровими номерами 1210100000:08:613:0033 та 1210100000:08:563:0025 в районі комплексу споруд за адресою: [ADDRESS] , яка була ним зайнята для організації розміщення на ній виробництва по рекуперації корисних копалин з твердих промислових відходів, яке включало влаштування тимчасових споруд, стоянку та проїзд вантажних транспортних засобів, розміщення промислового обладнання для рекуперації твердих промислових відходів, проведення відкритих земляних робіт механічним способом по вийманню та переміщенню ґрунту та промислових відходів за допомогою екскаваторів, у встановленому законом порядку оформлено не було. Окрім того, вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.03.2023 року відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України. Статтею 375\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що лише власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Відповідно до ч. 1 ст.\~376\~Цивільного кодексу\~України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України). Використання земельної ділянки, загальною площею 1,7361 га, що розташована між земельними ділянками під кадастровими номерами 1210100000:08:613:0033 та 1210100000:08:563:0025 в районі комплексу споруд за адресою: [ADDRESS] без оформлення права власності або права постійного користування чи права оренди є самовільним зайняттям земельної ділянки, що узгоджується із висновком Верховного Суду у справі № 1940/1655/18 від 20.02.2020 року. У постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 523/6532/14-ц, від 21 липня 2021 року у справі № 520/3561/18 зазначено, що у разі доведеності факту самовільного зайняття земельної ділянки та розміщення на ній самочинного будівництва, власник не позбавлений можливості захищати свої права у спосіб, який відповідатиме положенням статей 376, 391 ЦК України і статей 152, 212 ЗК України, зокрема вимагати усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва, звільнення земельної ділянки та приведення її у попередній стан. У відповідності до вимог ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За правилами ст. ст. 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем належними та допустимими доказами доведено, що власником земельної ділянки, загальною площею 1,7361 га, що розташована між земельними ділянками під кадастровими номерами 1210100000:08:613:0033 та 1210100000:08:563:0025 в районі комплексу споруд за адресою: [ADDRESS] , яка була зайнята відповідачем [PERSON] для організації розміщення на ній виробництва по рекуперації корисних копалин з твердих промислових відходів, яке включало влаштування тимчасових споруд, стоянки та проїзду вантажних транспортних засобів, розміщення промислового обладнання для рекуперації твердих промислових відходів, проведення відкритих земляних робіт механічним способом по вийманню та переміщенню ґрунту та промислових відходів за допомогою екскаваторів, є Дніпровська міська рада. Відповідачем, у свою чергу, не надано суду доказів чи то відповідних правових документів, використання спірної земельної ділянки, яка була зайнята ним для організації розміщення на ній виробництва по рекуперації корисних копалин з твердих промислових відходів, яке включало влаштування тимчасових споруд, стоянки та проїзду вантажних транспортних засобів, розміщення промислового обладнання для рекуперації твердих промислових відходів, проведення відкритих земляних робіт механічним способом по вийманню та переміщенню ґрунту та промислових відходів за допомогою екскаваторів, на законних підставах. Таким чином, право Дніпровської міської ради як власника земельної ділянки було порушено та підлягає захисту. Враховуючи вищевикладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи надані по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, приймаючи до уваги те, що самовільне використання [PERSON] спірної земельної ділянки без достатніх правових підстав суперечить вимогам Земельного законодавства\~України, враховуючи, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, а також визнання позову відповідачем, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. При вирішенні питання розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з урахуванням задоволення судом позовних вимог, а також того, що відповідачем позовні вимоги було визнано у підготовчому судовому засіданні до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави 50% судового збору в розмірі 536,80 грн. (1\~073,60 грн. х 50 % = 536,80 грн.), інші 50 % судового збору слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved