Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

04 листопада 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Нововолинської міської ради про визнання відмови у приватизації житла неправомірною і зобов`язати вчинити дії. В обґрунтування позову зазначає, що вона є наймачем квартири у гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Квартира перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Нововолинська і з цих підстав вона звернулася з заявою до Виконавчого комітету Нововолинської міської ради про приватизацію вищевказаного житла. Рішенням Виконавчого комітету Нововолинської міської ради №412 від 06 жовтня 2022 року їй та членам її сім`ї відмовлено у приватизації житлового приміщення у гуртожитку з причин неподання повного переліку необхідних документів, зокрема ордеру на жиле приміщення. Вважає такі дії відповідача неправомірними. Зазначає, що ордер не входить до переліку документів необхідних для приватизації до 2009 року, внаслідок чого в період з 1992 року по 2009 року вона не зберегла цього документу. Більше того, відповідно до п.24 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, ордер дає лише право на вселення у квартиру та знищується протягом 5 років після отримання громадянином жилого приміщення. Відповідно до ст.1, ст.2 ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду" право на приватизацію мають особи котрі мешкають в квартирах багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму і оскільки вона на законних підставах на умовах найму проживає в спірному житлі, а відсутність ордеру не може позбавити її права приватизувати приміщення у гуртожитку, тому просила суд визнати відмову Виконавчого комітету Нововолинської міської ради неправомірною та зобов`язати провести дії по приватизації нею та членами її сім`ї квартири у гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до п.18 Наказу Міністерства з питань ЖКГ України від 16 грудня 2009 року "Про затвердження Положення про порядок передачі квартир, жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян" за відсутності ордера на жилу площу в гуртожитку, копії договору найму жилого приміщення та/або копії договору оренди житла. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, її представник [PERSON] подала до суду письмову заяву в якій просила розглянути справу у її відсутності та відсутності її довірителя, позов підтримала та не заперечила щодо заочного розгляду справи. (а.с. 49). Представник відповідача Виконавчого комітету\~Нововолинської міської\~ради у судове засідання не з`явився, міський голова Карпус Б. подав до суду письмову заяву в якій просив розглянути справу у відсутності представника відповідача, та просив відмовити у позові (а.с.48). Треті особи [PERSON] та [PERSON] подали до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримали та просили його задоволити (а.с.35-36). Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені доводи сторін у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є наймачем квартири, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Матеріалами справи встановлено, що квартира в гуртожитку, що є предметом спору, перебуває у комунальній власності і відповідач такі обставини не оспорює. Згідно з довідкою про склад сім`ї (а.с.18) у квартирі за адресою: [ADDRESS] з 11 грудня 1996 року зареєстровано місце проживання чоловіка заявниці [PERSON] , а з 24 вересня 2002 року у спірному житлі зареєстроване постійне місце проживання наймача [PERSON] та її сина [PERSON] . Рішенням Виконавчого комітету Нововолинської міської ради №412 від 06 жовтня 2022 року позивачу [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] відмовлено у приватизації квартири з причин неподання повного переліку необхідних документів (а.с.25). Вирішуючи спір, суд враховує, що позивач та члени її сім`ї зареєстровані та постійно проживають у спірній квартирі, що знаходиться у гуртожитку, несуть витрати по її утриманню, законність проживання таких осіб відповідач не оспорював і ніхто раніше не заявляв вимог про усунення перешкод у користуванні спірним майном. У\~статті 47 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч.1\~ст.345\~ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. У частині третій\~статті 9 ЖК Української РСР\~визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені\~Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду". Згідно частини четвертої\~статті 5 зазначеного Закону, право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього\~Закону. Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (частина п`ята\~статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"). \~ \~ \~ \~Згідно з довідками №102.107-23/107, №102.107-23/106, №102.107-23/105, виданими 23 травня 2022 року керуючим ТВБВ №1002/0107 АТ «Ощадбанк» Ковтуном Е.Г. (а.с.19-21) відсутня інформація про приватизацію житла позивачем [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відтак, суд вважає встановленим той факт, що до звернення про приватизацію спірного житла право на безкоштовну приватизацію житла, передбачену нормами\~Закону України\~"Про\~приватизацію державного\~житлового фонду"\~ні позивач ні члени її сім`ї не використали. У частині десятій\~статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду»\~зазначено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Згідно із частиною одинадцятою\~статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"\~спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга\~статті 1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків"), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта\~статті 1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", частина друга\~статті 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"). Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого\~наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396\~(далі - Положення №396) громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Пунктом 18 Положення №396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Аналогічні правові позиції викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі №200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18), та у постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року в справі № 296/4642/19 (провадження № 61-2708св20). Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] та члени її сім`ї немають у власності іншого житла і дана обставина дає підстави вважати, що позивач має достатні та триваючі зв`язки з спірною квартирою, а зазначене житлове приміщення в цілому, у розумінні статті 8 Конвенції, є «житлом» [PERSON] та членів її сім`ї. Також суд враховує, що\~ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Доказів наявності інших підстав та/чи обставин для правомірності винесення відмови в приватизації житлового приміщення в гуртожитку, наймачем якого є позивач, відповідач не подав як і не вказав про їх існування. Також суд враховує та бере до уваги ту обставину, що відповідно до п.24 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» ордер дає лише право на вселення у квартиру та знищується протягом 5 років після отримання громадянином жилого приміщення. На підставі викладеного, дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, встановивши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що рішення Виконавчого комітету Нововолинської міської ради порушує конституційне право позивача [PERSON] та членів її сім`ї на приватизацію житла у встановленому законом порядку, а тому суд визнає відмову Виконавчого комітету Нововолинської міської ради у приватизації останніми житлового приміщення у гуртожитку неправомірною та зобов`язує відповідача повторно розглянути заяву [PERSON] про приватизацію нею та членами її сім`ї, а саме [PERSON] та [PERSON] квартири в гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до\~Закону України\~"Про\~приватизацію державного\~житлового фонду" та п.18 Наказу Міністерства з питань ЖКГ України від 16 грудня 2009 року «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир, жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» за відсутності ордера на жилу площу в гуртожитку, а також копії договору найму жилого приміщення та/або копії договору оренди житла. З врахування вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, суд стягує з Виконавчого комітету Нововолинської міської ради в користь [PERSON] 992,40 грн. судового збору, сплаченого нею при подачі позову до суду та підтвердженого документально (а.с.8).

Outcome: approved