Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

І. Стислий виклад позиції заявника. 24.01.2023 представник заявниці [PERSON] адвокат Траченко І.В. звернулась до суду з вищевказаною заявою про видачу обмежувального припису. В обґрунтування заяви вказано, що 06 вересня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від шлюбу вони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Також у заявниці є неповнолітня донька від попереднього шлюбу [PERSON] , [INFO] , яка мешкає з нею. У зв`язку з погіршенням сімейних відносин на ґрунтізловживання чоловіком алкогольними напоями, що зумовлювало його агресивну поведінку із застосування фізичної сили і психологічного тиску, які вчинялися ним на очах дітей, 10.06.2022 року шлюб був розірваний заочним рішеннямСоснівського районного суду м. Черкаси. Після розірвання шлюбу заявниця з дітьми проживають окремо від колишнього чоловіка. Після обіцянок виправитися, заявниця з [PERSON] деякий час жили разом після розлучення, однак останній продовжив вчиняти відносно неї інеповнолітніх дітей домашнє насильство, яке виражалося у фізичному впливі та психологічному тиску. Поступово вживання алкоголю [PERSON] стало регулярним, що підсилювало у ньому агресивність та прояви некерованого гніву, втрату почуття відповідальності та здатності оцінювати наслідки своїх дій, що супроводжувалося образами і нецензурною лайкою на адресу заявниці і дітей, а також фізичним насиллям щодо неї на очах дітей. Крім того, заявниця вказує, що перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, [PERSON] виявляв зневажливе ставлення до сусідів і оточуючих, так як у відповідь на зауваження реагував зухвалою поведінкою і нецензурною лайкою. 14 січня 2023 року заявниця дізналася, що [PERSON] спілкувався з її старшою донькою по телефону в стані сп`яніння та звинуватив її у тому, що його вигнали з гуртожитку, викликавши у неї почуття страху і провини. У той же день, ввечері, в приміщенні кухні гуртожитку [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, влаштував сварку із заявницею, у ході якої провокував її лайливими словами, принижував, висловлював погрози, потім почав кидатися, стискати за горло і притискати до стіни, вчинивши таким чином стосовно неї фізичне та психологічне насильство. Перебуваючи у сильному хвилюванні за власне життя і здоров`я заявниці і своє, її старша донька викликала поліцію. За результатами оцінки ризиків, співробітниками поліції встановлений факт вчинення домашнього насилля відносно [PERSON] та були складені протокол про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] за ч.1 ст. 173-2 КУпАП і терміновий заборонний припис строком на 10 діб. На наступний день [PERSON] прийшов нетверезим до помешкання заявниці та вчергове влаштував сварку з погрозами, що свідчить про його небажання змінювати свою поведінку та продовжувати створювати стосовно неї фізичний та психологічний тиск. Враховуючи зазначене, [PERSON] вважає, що така поведінка її колишнього чоловіка загрожує фізичному і психологічному здоров`ю її та дітей, тому вона змушена звернутися до суду. [PERSON] просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити входити та перебувати за місцем проживання чи перебування заявниці і дітей; заборонити наближатисяменше як 500 м до місця проживання чи перебування заявниці і дітей; заборонитивести листування, телефонні переговори з донькою [PERSON] , [INFO] , та малолітньою [PERSON] , [INFO] ,через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Крім того, заявниця просить суд прийняти рішення про направлення [PERSON] до Черкаського місцевого центру соціальних служб для проходження програми для кривдників. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Учасники справи до суду не з`явилися. [PERSON] та її представник надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Викладені ними у заяві обставини і доводи підтримали та просили задовольнити, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. [PERSON] 30 січня 2023 року надав заяву про перенесення слухання справи на 10 днів до закінчення проходження лікарняних установ, мотивуючи тим, що він проходить медичну комісію і лікування для служби у Збройних Силах України. На підтвердження цього надав копії картки № 54/6 обстеження та медичного огляду про проходження [PERSON] огляду лікарів 12.01.2023 та обстеження 23-25.01.2023, повістки № 33 про явку до [INFO] на 05.01.2023, на якій є відмітка про прибуття громадянина 06.01.2023, а також довідку № 01-34/96 від 20.01.2023 про проходження лікування у період з 16.01.2023 по 20.01.2023 у КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер Черкаської обласної ради». Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 зазначеної вище статті, передбачений вичерпний перелік підстав відкладення судового засідання та їх вільне тлумачення судом не допускається. Враховуючи те, що у своїй заяві [PERSON] не навів поважних причин для повторного перенесення засідання, суд, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України, вважає доцільним провести розгляд цивільної справи у даному судовому засіданні. Представник заінтересованої особи - Органу опіки і піклування Черкаської міської ради, будучи належним чином повідомленим про дату і час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, буд-яких заяв, клопотань чи пояснень до суду не надав. У зв`язку з неявкою учасників справи, судомне здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 24.01.2023 по справі відкрито провадження, призначено судове засідання на 26.01.2023 (а.с.16). 26.01.2023 [PERSON] надав заяву про перенесення судового засідання та висловив бажання укласти угоду з адвокатом ( а.с. 26). Судове засідання призначено на 30.01.2023. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. З 06.09.2014 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.06.2022, яке набрало законної сили 12.07.2022 ( а.с. 12). Від цього шлюбу мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] ( а.с. 11).Рішення про визначення місця проживання дитини не приймалося. Крім того, [PERSON] має доньку від попереднього шлюбу [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Неповнолітні доньки мешкають із заявницею. Як убачається з копій матеріалів ЄО № 1882 від 14.01.2023, співробітниками Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області була проведена перевірка по заяві [PERSON] в результаті якої встановлено, що 14.01.2023 близько 17 год. Колишній чоловік [PERSON] прийшов за адресою: [ADDRESS] , та вчинив домашнє насилля психологічного і фізичного характеру, яке виразилося у сварці з колишньою дружиною, що супроводжувалася словесними образами, хапанням на шию, штовханням. При проведенні 14.01.2023 медичного огляду [PERSON] у нього встановлено алкогольне сп`яніння, що підтверджується копією виписки з амбулаторної карти [PERSON] , виданої головним лікарем КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер Черкаської обласної ради». За даний фактом співробітником поліції 14.01.2023 складений протокол серії ВАВ № 228571 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Як убачається з тексту протоколу [PERSON] відмовився від дачі пояснень, ознайомлення з протоколом, підпису у ньому і отримання копії. Крім того, старшим інспектором СПДН ВП ЧРУП ГУНП в Черкаській області ст. л-т поліції [PERSON] складений терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] кривдника серії АА № 265921 на строк до 24.01.2023, відповідно до якого йому заборонено на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи [PERSON] , заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи. Вищезазначені обставини у повній мірі підтверджуються наданим суду DVD- диском, який містить три записи відеофіксації події правопорушення від 14.01.2023 з нагрудних камер працівників поліції, що був оглянутий судом у ході розгляду справи. Також слід зазначити, що на користь доводів заявниці про залежність [PERSON] від алкогольних напоїв, свідчить надана ним суду копія довідки за № 01-34/96 від 20.01.2023 КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер Черкаської обласної ради`про проходження ним з 16.01.2023 по 20.01.2023 курсу лікування у даному лікувальному закладі, де йому був встановлений діагноз: Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголем. Синдром залежності F10.2. V. Оцінка Суду. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. \~ \~ \~ \~ Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. \~ \~ \~ \~ Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Отже, основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини у цій справі, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8, 14, 17 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Враховуючи положення Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною другою статті 3 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). \~ \~ \~ \~ Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 (провадження № 61-21337св19) зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~ За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Важливим є те, що виходячи із змісту цього права, воно включає існування як негативних, так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної "поваги" до приватного та сімейного життя (пункт 78 рішення Європейського Суду з прав людиниу справі "Мамчур проти України"). Виходячи з аналізу зазначених норм закону, а також встановивши, що докази, надані заявницею в обґрунтування заявлених вимог, безумовно вказують на вчинення [PERSON] фізичного чи психологічного насильства стосовно заявниці [PERSON] та їх спільної доньки [PERSON] , 2015 року народження, та доньки заявниці [PERSON] , 2012 року народження, у розумінні норм Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Проходження [PERSON] курсу лікування в КНП «Черкаський наркологічний диспансер Черкаської обласної рад» з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежностіF 10.2» підтверджують доводи заявниці, викладені в заяві про зловживання [PERSON] алкогольними напоями. Звернення заявниці до органів поліції, складання протоколу про адміністративне правопорушення від 14.01.2023 року за фактом вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру стосовно заявниці [PERSON] за ст. 173-2 ч.1 КУпАП та термінового заборонювального припису стосовно кривдника [PERSON] за фактом домашнього насильства фізичного та психологічного характеру відносно заявниці, що мало місце 14.01.2023 року, обґрунтовано дають підстави вважати суду про наявність ризиків продовження чи повторного вчинення фізичного чи психологічного насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Сторони зобов`язані демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Разом з тим, суд приходить до висновку, що [PERSON] умисно зволікав явкою до суду, надані до заяви та додані до неї документи явно не свідчили про неможливість прибути в судове засідання 30.01.2023 року, оскільки не містили дат виклику або проходження медичної комісії саме на 10 годину 30.01.2023 року. Більш того, [PERSON] особисто з`явився до суду в день розгляду справи, повторно подавши заяву про відкладення без належного обгрунтування поважності причин, що свідчить про зловживання правом на особисту участь урозгляді справи та фактичне самоусунення від участі у розгляді справи по суті, та подання доказів на підтвердження своєї позиції. Таким чином, аналізуючи докази, надані сторонами по справі, суд приходить до висновку, що заявницею підтверджені обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, тому заява є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Вирішуючи вимоги заявниці [PERSON] стосовно направлення її кривдника [PERSON] до Черкаського місцевого центру соціальних служб для проходження програми для кривдників суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до п. 10 ч. 1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під програмою для кривдника слід розуміти комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, зокрема до виховання дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі жінок і чоловіків. Як убачається з ч.2,8 ст. 26 зазначеного Закону, обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. Передбачений Законом перелік заходів є вичерпним. За правилами статті 39-1 КУпАП та 91-1 КК України програма для кривдників може застосовуватись до особи як в межах притягнення кривдника до адміністративної відповідальності, так і в межах притягнення особи до кримінальної відповідальності за злочин, пов`язаний з домашнім насильством. Отже, обов`язок пройти відповідний курс програми для кривдника законодавець пов`язує з розглядом справ про адміністративне або кримінального правопорушення, в результаті яких особа притягується до відповідного виду відповідальності за вчинення діяння, пов`язаного з домашнім насильством. Проаналізувавши наведені норми законодавства, зважаючи на те, що під час розгляду справи про видачу обмежувального припису у порядку цивільного судочинства суд позбавлений можливості застосувати до [PERSON] такий обмежувальний захід як направлення на проходження програми для кривдників, подана [PERSON] заява в цій частині не підлягає задоволенню. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, оскарження не зупиняє його виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 350-8 ЦПК України про видачу обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника. В силу ч. 3ст. 350-5 ЦПК Українисудові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

Outcome: partial