Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

16.02.2022 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в якому зазначили наступне. Відповідачу на праві приватної власності належить нежитлове приміщення загальною площею 55,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначене приміщення знаходиться у житловому будинку та має єдину систему централізованого опалення. Позивач підготував для відповідача належним чином оформлений проект договору та надіслав його на адресу відповідача 11.07.2018 та 13.03.2019, проте договір між сторонами так і залишається неукладеним. Не дивлячись на відсутність укладеного між сторонами договору, з метою недопущення порушення прав інших мешканців житлового будинку в частині отримання належних послуг з централізованого опалення, позивачем було відпущено теплову енергію відповідачу з листопада 2020 року по квітень 2021 року на загальну суму 8 999,76 грн. Однак, відповідач протягом спірного періоду не виконала свої обов`язки по сплаті спожитої теплової енергії, не здійснила жодної оплати за спожиту теплову енергію, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 8 999,76 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 484, 02 грн., 3% річних за весь період порушення зобов`язання у розмірі 219,30 грн., а також судовий збір у розмір 2 481,00 грн. Ухвалою суду від 30.05.2022 позовну заяву Концерну «МТМ» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. 20.07.2022 на адресу суду від представника відповідача адвоката Волкова І.М. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник позивача заперечує проти\~задоволення позовних\~вимог,\~оскільки вважає їх необґрунтованими, та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами. Зазначає, що взаємовідносини які склались між сторонами регулюються нормами ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначений порядок укладення, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг. Із позовної заяви вбачається, що до набрання чинності вказаним Законом договір між сторонами був відступній, а новий договір, відповідно до Порядку та вимог ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами не укладався, та проект договору відповідачу не надсилався. Крім того зазначив, що позивач стверджує, що система опалення нежитлового приміщення [ADDRESS] є сумісною із внутрішньо будинковою системою всього будинку, однак жодного належного та допустимого доказу матеріали справи не містять. Доданий до позовної заяви акт обстеження системи теплопостачання від 17.11.2020 року не відповідає дійсності оскільки по факту приміщення не оглядалось і в самому акті зазначено що власник приміщення не відповідає на телефоні дзвінки, з чого вбачається, що доступу у приміщення у інженерів позивача не було. У належному відповідачу нежитловому приміщенні опалювальних приладів (радіаторів) не має, що фактично унеможливлює споживання відповідачем послуги з постачання теплової енергії. Крім того, у відповідності до акту на закриття прихованих робіт від 16.01.2020 року за замовленням відповідача були проведені роботи з теплоізоляції транзитних трубопроводів опалення матеріалом Teploizol 52x6 mm. 3 чого вбачається, що нежитлове приміщення, належне на праві власності відповідачу взагалі не є об`єктом теплопостачання. Крім того, представник відповідача вказав про те, що у позовній заяві зазначена лише сума нарахувань, та додані рахунки, в яких зазначена лише кількість нібито спожитої відповідачем теплової енергії та тариф. Однак у позові не зазначено механізму проведення нарахувань, тобто за якою методикою проводились нарахування, чи наявний один або декілька приладів комерційного обліку теплової енергії на будинку [ADDRESS] , та враховані його показники чи вони відсутні і нарахування проводились згідно законодавчо затвердженої методики. 03.11.2022 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач просить позов задовольнити в повному обсязі. Та зазначає, що твердження представника відповідача щодо не надіслання позивачем на адресу відповідача договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води є необґрунтованими та такими, що водять суд в оману, оскільки 14.03.2019 року вищезазначений договір направлявся Концерном «Міські Теплові Мережі» на адресу відповідача. Відсутність укладеного між сторонами договору купівлі-продажу теплової енергії, обов`язковість укладання якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення з відповідача вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. Та зазначає, що твердження представника відповідача щодо недійсності акту обстеження системи теплопостачання від 17.11.2020 є хибними, оскільки в зазначеному акті вказано, що огляд приміщення проводився у присутності орендарів, які від підпису відмовилися, про що в акті міститься відповідний запис. Крім того,\~внутрішньо будинкова\~система опалення\~проектується таким\~чином,\~щоб забезпечити\~нормативну температуру\~повітря у\~всіх приміщеннях\~будинку.\~Відсутність радіаторів\~не означає\~відсутність споживання\~послуг з\~централізованого опалення,\~оскільки наявність\~стояків в\~приміщенні свідчить\~про надходження\~тепла в\~приміщення.\~Законодавство,\~яке регулює\~відносини пов`язані\~з виробництвом,\~транспортуванням,\~постачанням та\~використанням теплової\~енергії,\~пов`язує обов`язок\~споживача сплатити\~вартість теплової\~енергії за\~фактом її\~споживання.\~Отже,\~при підрахунку\~теплоспоживання необхідно\~враховувати,\~в тому\~числі,\~тепловіддачу в\~приміщенні від\~поверхонь прокладених\~трубопроводів (стояків,\~підводок до\~приладів тощо),\~що знаходяться\~у приміщенні\~з приладами\~обліку або\~без них.\~Таким чином,\~за відсутності\~опалених приладів,\~але за\~наявності стояків,\~підводок до\~приладів,\~споживач повинен\~сплачувати за\~фактичне тепло,\~яке виділяється\~від зазначених\~трубопроводів. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача у судовому засідання заперечував щодо задоволення позовних вимог з зазначених у відзиві підстав. Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, дійшов наступного висновку. У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу від 03.05.2018 [PERSON] на праві власності належить нежитлове приміщення №149, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 55,7 кв.м. Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 10.05.2018 встановлено, що [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , про що складено актовий запис № 11. Листом №278/09 від 13.03.2019 Концерн «МТМ» повідомив [PERSON] про необхідність укладення договору купівлі-продажу теплової енергії та направив на адресу відповідача договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №204167 від 01.03.2019. У відповідності до акту на закриття прихованих робіт від 16.01.2020 року за замовленням відповідача були проведені роботи з теплоізоляції транзитних трубопроводів опалення матеріалом Teploizol 52x6 mm. Договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води між сторонами не укладалися. Сума заборгованості відповідача визначена позивачем за період з листопада 2020 року по квітень 2021 року на загальну суму 8\~999,76 грн.. У зв`язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання позивач нарахував до стягнення з відповідача за період з листопада 2020 року по квітень 2021 року інфляційні втрати в сумі 484,02 грн. та три проценти річних в сумі 219,30 грн. Відповідач не заперечує проти того, що позивачем здійснювалось постачання теплової енергії до житлового будинку за вищевказаною адресою у спірний період, однак зазначає про те, що у належному йому приміщенні відсутні будь-які теплоспоживчі прилади, які підключені до загальної системи опалення будинку, частина якої проходить по спірному приміщенню, що, на його думку, є підтвердженням відсутності такого підключення, а відтак і отримання теплової енергії. Правові відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною або юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, регулюються, зокрема Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005, Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.2007, та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у цій сфері. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії; місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Згідно зі ст. 4 названого Закону проектування, будівництво, реконструкція, ремонт, експлуатація об`єктів теплопостачання, виробництво, постачання теплової енергії регламентуються нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами відносин у сфері теплопостачання. Частинами 4, 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Статтею 25 цього ж Закону встановлено обов`язок споживача по своєчасному укладенню договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Відповідно до п. 4 Правил користування тепловою енергією, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією. З аналізу положень зазначених вище Правил, зокрема, пункту 44, вбачається, що термін споживач застосовується в значно ширшому значенні, оскільки він також розповсюджується і на осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №904/2238/17 та від 16.10.2018 у справі №904/7377/17. Теплопостачання це особливий вид комунальної послуги. Система теплопостачання для здійснення покладених на неї завдань виконується з окремих технологічно пов`язаних частин, що складають систему централізованого постачання, включає сукупність взаємопов`язаних джерел теплової енергії (технічних елементів і пристроїв), призначених для передачі у приміщення необхідної кількості тепла та підтримання в них заданої температури повітряного середовища. Теплова енергія передається в опалювальні приміщення за рахунок теплопровідності, випромінювання в конвекції, і поширюється не тільки від радіаторів, але й від інших елементів системи опалення (трубопроводи, стояки, підводки тощо). Внутрішньобудинкова система опалення проектується таким чином, щоб забезпечити нормативну температуру повітря у всіх приміщеннях будинку. Згідно з пунктом 6.3.4. ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування», опалення слід проектувати з урахуванням теплового балансу між тепловтратами та теплонадходженнями, у тому числі теплоти, що регулярно надходить у приміщення від трубопроводів. Теплова енергія подається в житловий будинок через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах. При цьому, відсутність радіаторів не означає відсутність споживання послуг з централізованого опалення, оскільки наявність стояків в приміщенні свідчить про надходження тепла в приміщення. Законодавство, яке регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії, пов`язує обов`язок споживача сплатити вартість теплової енергії з фактом її споживання. Отже, при підрахунку теплоспоживання необхідно враховувати, в тому числі, тепловиділення в приміщенні від поверхонь прокладених трубопроводів (стояків, підводок до приладів тощо), що знаходяться у приміщенні з приладами обліку або без них. Таким чином, якщо навіть у приміщенні відсутні опалювальні прилади, але є стояки, підводки до приладів, споживач повинен сплачувати за фактичне тепло, яке виділяється від зазначених трубопроводів. В той же час, для стягнення заборгованості за поставлену позивачем та фактично спожиту відповідачем теплову енергію, доказуванню підлягає факт поставки/споживання такої теплової енергії, обсяг спожитої теплової енергії та її вартість. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 23 Правил користування тепловою енергією, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Як зазначалося вище, у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу теплової енергії відповідачем не укладено, позивач виконав нарахування плати за спожиту теплову енергію на підставі розрахунку теплового навантаження на опалення за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року та з листопада 2019 року по квітень 2020 року на загальну суму 8 999,76грн. Згідно зі ст. ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У даній справі суд доходить до висновку про те, що позивачем надавалися відповідачу послуги з теплопостачання, проте, не доведено належними та допустимими доказами споживання відповідачем теплової енергії на суму 8\~999,76 грн. виходячи з наступного. Так, до позовної заяви позивачем надано розрахунок основного боргу по особовому рахунку № [NUMBER] від 03.05.2018, який на переконання суду не є належним розрахунком, оскільки не містить в собі вихідних даних, механізму нарахування, та іншої інформації необхідної для його перевірки. Натомість у наданому розрахунку позивач послався на документи, які підтверджують нарахування акти приймання-передачі теплової енергії, в яких зафіксована кількість відпущеної теплової енергії за конкретний місяць та вказано тариф на оплату теплової енергії. Разом з цим слід зазначити, що позивач не провів технічний огляд приміщення з метою встановлення фактичної поверхні нагріву опалювальних приладів, та взагалі не виявив їх наявність, оскільки відповідно до акту на закриття прихованих робіт від 16.01.2020 року за замовленням відповідача були проведені роботи з теплоізоляції транзитних трубопроводів опалення матеріалом Teploizol 52x6 mm, а враховуючи ту обставину, що спірне приміщення, яке належить відповідачу є нежитловим, суд вважає, що вказана обставина є суттєвою для визначення обсягу спожитого відповідачем тепла. В своєму позові Концерн «МТМ» при обрахуванні вартості спожитої відповідачем тепловою енергії користувався Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою КМУ від 03.10.2007 року № 1198 Відповідно до п. 23 вказаних Правил у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. З наданих позивачем розрахунків не можливо встановити механізм нарахування вартості спожитої теплової енергії відповідачем, відповідно до п. 23 Правил користування теплою енергією, а так само встановити яка була середньомісячна температура теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, та яка була середньомісячна температура зовнішнього повітря. З урахуванням зазначеного, суд доходить до висновку про те, що наданий позивачем розрахунок основного боргу за особовим рахунком № [NUMBER] від 28.02.2019, не може бути взятий за основу для проведення нарахувань за спожиту відповідачем теплову енергію, а тому у задоволені позову слід відмовити у зв`язку з недоведеністю належними та допустимими доказами кількості наданих послуг та розміру заборгованості. Враховуючи те, що у задоволенні позову про стягнення основної суми боргу відмовлено в повному обсязі, то і відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення інфляційний втрат та 3% річних, які є видами цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що в задоволенні позову відмовлено, витрати на судовий збір суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed