Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між нею та відповідачем 14 жовтня 2007 року було укладено шлюб, який зареєстровано Баламутівською сільською радою Заставнівського району Чернівецької області, актовий запис № 09. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Причиною розпаду сім`ї послужили ті обставини, що сторони не живуть подружнім життям, у зв`язку з різними поглядами на шлюб та сім`ю. Позивач просила суд шлюб розірвати посилаючись на те, що збереження шлюбу суперечить її інтересам та місце проживання дітей визначити з батьком [PERSON] . Провадження у справі було відкрито 19.12.2022 року з призначенням судового засідання на 30.01.2023 р. в спрощеному позовному провадженні. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, в заяві просила суд розгляд справи провести у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. В судовому засіданні було встановлено, що сторони уклали шлюб 14 жовтня 2007 року, який зареєстровано Баламутівською сільською радою Заставнівського району Чернівецької області, актовий запис № 09. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, а відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи даний спір про розірвання шлюбу суд виходить із встановлених обставин та відповідних їм правовідносин, а також враховує, що відповідно до положень ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зважаючи на це суд знаходить, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є обгрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки на думку суду дана сім`я розпалася і зберегти її при таких обставинах неможливо, а подальше збереження сім`ї буде суперечити інтересам позивача. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 07 грудня 2009 року виконкомом Новобросковецької сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO] (а.с.5). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 17 січня 2012 року виконкомом Новобросковецької сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO] (а.с.6). Таким чином, судом встановлено, що у сторін є двоє малолітніх дітей. Заявляючи вимогу щодо визначення місця проживання малолітніх дітей позивач просила залишити їх біля позивача, зазначивши, що спору про місце проживання дітей немає так як вони проживають з відповідачем. Разом з тим ні позивач ні відповідач не надали суду жодних доказів на підтвердження проживання дітей з позивачем та доказів наявності спору про місце проживання дітей. Не надано доказів також і того, що місце проживання сторін різне. В позові зазначено, що і позивач і відповідач проживають в [ADDRESS] , а отже подружжя проживає за однією адресою, де проживають також і їх діти Відповідно до ст.160 Сімейного кодексуУкраїни місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з ч. 1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 і ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу та закладу охорони здоров`я в якому вона проживає. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] , враховуючи вказані норми Закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей з батьком не підлягають задоволенню, зважаючи на відсутність спору між батьками дітей про місце їх проживання. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Безспірність позовних вимог щодо визначення місця проживання дітей свідчить про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Outcome: partial