Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

Позивач АТ «Криворізька теплоцентраль» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: стягнути з [PERSON] на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» суму боргу за послуги з централізованого опалення за період з 01.10.2013 року по 01.04.2021 року в сумі 29 688 грн. 51 коп., інфляційні витрати- 6 257 грн. 71 коп., 3% річних 1 978 грн. 73 коп., всього 37 924 грн. 96 коп., та судовий збір в розмірі 2\~270 грн. 00 коп. В обґрунтування позову зазначає наступне. Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі - позивач) за специфікою своєї виробничої діяльності надає послугу з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню (споживачам), яке відповідно до положень Житлового кодексу Української РСР, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 (далі - Правила № 630) зобов`язане здійснювати оплату за отриману послугу з централізованого опалення, відповідно до встановлених тарифів. Ст. 11 ЦК України, встановлено підстави виникнення цивільних прав та обов`язків у громадян України, зокрема - зобов`язання: «...можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування». Відповідно до положень ст. 68 ЖК Української РСР, наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Так, згідно ст. 10 ЖК Української РСР, громадяни зобов`язані додержуватися правил користування жилими приміщеннями. Згідно п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992р. № 572 (зі змінами), власник, Наймач (орендатор) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов`язок споживача щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію встановлено ст. 19 Закону України «Про теплопостачання». Пунктом 2 Правил № 630 (із змінами) визначено, що централізоване опалення - послу) а, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Пунктом 18 Правил № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Пунктом 1 частини першої статті 20 .Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004р. №1875-IV, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин між Сторонами, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 1 та 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким -чином, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача (п. 1 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). 01 травня 2019 року вступив в дію ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017р. № 2189-VIII (далі - Закон № 2189-VHI), який регулює основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2189-VIII до житлово- комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2189-VIII). Пунктами 1, 5 ч.2 ст. 7 зазначеного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово- комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово- комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII). Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (ч. 3 ст. 9 Закону №2189-VIII). Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016року по справі№6-2951цс15. Позивач на виконання своїх зобов`язань, згідно вище перелічених нормативно- правових актів України, надав відповідачці, послугу з централізованого опалення (далі - послугу) яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання, а відповідач зобов`язаий оплатити отриману послугу. В наслідок неналежного виконання зобов`язань щодо здійснення оплати за спожиту послугу у відповідачки у період з 01.10.2013 року по 01.04.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 29\~688,51 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають бути виконані належним чином. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вищезазначені обставини є підставою для стягнення боргу у повному обсязі з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних. Так, відповідачці, внаслідок порушення вимог чинного законодавства, нараховано інфляційні втрати 6\~257,71 грн. та 3 % річних 1\~978,73 грн. У судове засідання представник позивача не з`явилася, подала клопотання, згідно якого позов підтримала повністю, не заперечувала проти заочного розгляду справи, просить розглянути справу за її відсутності. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не подавала, відзиву на позов не подавала, у зв`язку з чим на підставі ст. ст. 223, 280 ЦПК України, за згодою представника позивача, судом проведено заочний розгляд справи. Відповідно до інформації, розміщеної на сайті www.ukrposhta.ua, який оглянутий судом, повідомлення відповідачці про судове засідання по даній справі, яке призначено на 16 лютого 2023 року, вручено особисто. Провадження по даній справі було відкрито 24 червня 2021, року, відповідачці 24 червня 2021 року суд, згідно вимог ст. 190 ЦПК України, направив ухвалу суду про відкриття провадження та копію позову. В подальшому суд з метою не порушення прав відповідача направив останній повідомлення про те, що розгляд справи призначений на 16 серпня 2022 року, 01 жовтня 2021 року, 16 листопада 2021 року, 18 січня 2022 року, 09 березня 2022 року, 14 квітня 2022 року, 22 червня 2022 року, 29 вересня 2022 року, а також 29 листопада 2022 року, яке повернулося до суду 05 січня 2023 року з відміткою «за заявою відправника/адресата». Отже суд на протязі 16 місяців добросовісно вживав вичерпних заходів для повідомлення відповідачки, при цьому для своєчасного повідомлення останньої відкладав розгляд справи на достатньо тривалий, з урахуванням реалій того, як доставляється пошта, час. Але ці заходи суду виявилися неефективними. На переконання суду, зважаючи на викладене , при зазначених реальних обставинах подальше відкладення розгляду справи не забезпечить своєчасного повідомлення відповідача. Разом з тим, подальше відкладення розгляду справи буде порушувати таку, передбачену ст. 2 ЦПК України засаду цивільного судочинства як розумність строків, що в свою чергу певним чином буде порушувати права позивача і є неприпустимим . Також суд враховує, що таке розуміння можливості розгляду справи, не буде суттєво порушувати права відповідачки, не призведе до безпідставного стягнення грошових сум, вжиття при виконанні рішення заходів , спрямованих на забезпечення виконання рішення суду та обмежуючих її права, оскільки відповідачка наділена правом подати до суду заяву про перегляд заочного рішення, а рішення може бути звернено до виконання, лише при умові достовірних, переконливих відомостей про те, що воно направлялося відповідачці належним чином і вона в установлений законом строк не подала заяву про перегляд заочного рішення , а при наявності для цього підстав, одночасно і заяву про поновлення процесуального строку. Відтак, зваживши всі вказані чинники, суд вважає, що в інтересах виконання завдань правосуддя належить надати перевагу думці про те, що справу належить вирішити по суті без подальшого відкладення її розгляду. У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: довідка (а.с.7), детальний розрахунок заборгованості (а.с.8), розрахунок сум компенсації, трьох процентів річних (а.с. 9). Суд,

Outcome: approved