Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним цивільним позовом, який представник підтримав у клопотанні про розгляд справи без його участі, та вимоги мотивує тим, що у період з 02.06.2020 по 04.11.2022 [PERSON] перебувала у трудових відносинах з АТ «Сумське НВО ІНЖИНІРИНГ» та була звільнена з роботи за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідач здійснював виплату заробітної плати нерегулярно, внаслідок чого на день припинення трудових відносин утворилася заборгованість в сумі 43407,71 грн. Позивач зазначає, що у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати їй завдано моральну шкоду, обумовлену позбавленням можливості організації повноцінного життя, яку вона оцінює в 5000,00 грн. Крім того, для відновлення порушених прав [PERSON] була вимушена звертатися до адвоката для надання правової допомоги в підготуванні матеріалів позовної заяви. Тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 43407,71 грн., моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., а також 3000,00 грн. в рахунок відшкодуванням витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 13.01.2023 відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Представник АТ «Сумське НВО ІНЖИНІРИНГ», повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не сповістив, відзиву на позовну заяву чи будь-яких інших пояснень з приводу заявлених вимог не надав, що не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] з 02.06.2020 по 04.11.2022 перебувала у трудових відносинах з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ІНЖИНІРИНГ», а саме працювала на посаді енергетика, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.9). Наказом АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ІНЖИНІРИНГ» №\~2819/ВК від 03.11.2022 [PERSON] було звільнено із займаної посади за згодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.9). При звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, яка станом на 04.11.2022 становила 43407 грн. 71 коп., що підтверджується довідкою Товариства №\~16-07/411 від 14.11.2022 (а.с.11). Між сторонами склалися трудові правовідносини, що регулюються КЗпП України. Згідно з положеннями ст.ст. 22, 94, 97 КЗпП України, ст.ст. 1, 21, 24 ЗУ «Про оплату праці», на власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу покладений обов`язок виплачувати працівнику заробітну плату. За правилом ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Станом на 03.02.2023 заборгованість із заробітної плати позивачу виплачена не була. Будь-яких доводів та аргументів на спростування вищевказаних обставин, альтернативної довідки про розмір заборгованості перед працівником або документу, що підтверджує проведення повного розрахунку, відповідачем надано не було. Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму невиплаченої заробітної плати, станом на 04.11.2022, в розмірі 43407 грн. 21 коп. Положеннями статті 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001) відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, встановлено, що [PERSON] дійсно певним чином була заподіяна така шкода, при визначенні якої суд приймає до уваги матеріальний стан сторін по справі, душевні страждання позивача, те, що за захистом порушених прав вона була вимушена звернутися до суду, тому, з урахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, а також вимог чинного законодавства, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 500 грн. 00 коп. Щодо заявлених вимог в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд зауважує. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч. 2 та ч. 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №\~23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Встановлена на законодавчому рівні можливість сторін отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту своїх прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 по справі №\~826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які належні, допустимі і достовірні докази (договори, чеки, квитанції, платіжні доручення, інші документи), які підтверджують факт понесення [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу адвоката під час звернення до суду за захистом порушених прав, у зв`язку з чим в задоволенні цієї частини заявлених вимог слід відмовити за необґрунтованістю. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн., оскільки позивача було звільнено від його сплати.

Outcome: partial