Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Довіра та гарантія» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 115226,55 грн., з яких: 78328,97 грн. - суму основного боргу за кредитом , яка виникла станом на 17.06.2021, 23222,48 грн. - пеню за період з 02.10. 2019 по 17.06.2021, 9657,84 грн. - інфляційні втрати за період з 02.10. 2019 по 17.06.2021, 4017,26 грн. - 3% річних за період з 02.10. 2019 по 17.06.2021. В обґрунтування вимог посилався на те, що 27.02.2018 між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №CL-95300, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання у розмірі 80000 грн., зі сплатою 44,99% річних, з кінцевим терміном повернення до 24.02.2023, а позичальник зобов`язався використати кредит на цілі вказані в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим Договором. Вказував, що 20.06.2019 між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №06/19-2, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги за кредитним договором договір №CL-95300 від 27.02.2018. Зазначав, що банк свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачу кредит у повному обсязі, однак остання умови кредитного договору виконує не в повному обсязі, а тому просив стягнути з\~\~ [PERSON] заборгованості, яка утворилася станом на 17.06.2021 по кредитному договору в розмірі 115226,55 грн., Вважає, що з відповідача відповідно до вимог\~ст.625 ЦК України\~має бути стягнута заборгованість з урахування індексу інфляції та 3% річних, а також пеня відповідно до умов договору. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 27.09.2021 відкрите провадження у справі. 29.11.20, 06.01.2022 і 17.02.2023 представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності , позовні вимоги підтримав повністю. 19.01.2022 відповідач надала до суду відзив на позовну заяву, просила про відмову у задоволенні позову посилаючись на те, що необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, надана позивачем виписка та розрахунок заборгованості є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача та не є правовою підставою для стягнення відповідних сум, не є доказом безспірності розміру грошових вимог. Документи, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборговані та встановлювати розмір заборгованості є документ первинної бухгалтерської документації, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». За період з 01.07. по 02.10.2019 нею було сплачено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 17600 грн. Посилаючись на вимоги ст.. 258 ч.2 п.1 ЦК України, вважала, що вимоги щодо стягнення пені знаходяться за межами річного строку позовної давності. Позивачем за прострочення сплати щомісячних платежів, нараховане штраф і пеню, що є подвійною цивільно-правовою відповідальністю, тому неустойка у вигляді штрафів фіксована частина та процентна складова, стягненню не підлягає. Не надано доказів позивачем щодо отримання відповідачем кредитних коштів за договором. Суду необхідно встановити належні та допустимими докази виконання кредитором умов договору в частині видачі кредитних коштів та фіксування інформації стосовно внесення відповідачем оплат за кредитним договором відповідно до Інструкції про касові операції в банках України, затверджених Постановою НБУ від 14.08.2003 та Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою НБУ від 18.06.2003. Договірні відношення між банком та відповідачем - споживачем банківських послуг виникли на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору ПАТ «Кредобанк», правонаступником якого є позивач, дотримав вимоги, передбачені ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. В судове засідання відповідач не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного: \~ \~ \~ \~Відповідно до статей\~\~205,\~207 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч.1\~ст.638 ЦК України). Відповідно до ч.1\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У ч.1\~ст.1049 ЦК України\~встановлено, що\~\~позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог статей\~526,\~530 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у строк відповідно до умов договору. Статтею 612 ЦК України\~встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 27.02.2018 між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №CL-95300, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати у власність позичальнику грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язався використати кредит на цілі вказані в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених договором. Відповідно до розділу 2 кредитного договору, сума кредиту становить 80000 грн., з терміном кредитування до 24.02.2023. Згідно з п.4.1 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 44,99% річних. Пунктами 4.4, 4.5, 4.6 договору визначено, що загальні витрати позичальника по кредиту за цим кредитним договором становлять 124094,27 грн. Реальна річна процентна ставка 55,51% річних. Загальна вартість кредиту для позичальника за цим кредитним договором становить 204094,27 грн. 20 червня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та АТ «Кредобанк» укладено договір факторингу №06/19-2 із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами, предметом якого відповідно до п.3.1 є відступлення клієнтом фактору права вимоги в повному обсязі за плату та під фінансування від фактора, а фактор з дня, наступного за днем укладення цього договору набуває від клієнта права вимоги в повному обсязі та здійснює їх оплату. Відповідно до витягу з додатку №1 до договору факторингу №06/19-2 із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами від 20 червня 2019 року, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло, а АТ «Кредобанк» передало право вимоги по боржнику [PERSON] за кредитним договором №CL-95300 від 27.02.2018, укладеного між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] на загальну суму 124094,27 грн. Враховуючи, що до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» після укладення з АТ «Кредобанк» договору про відступлення прав вимоги перейшло право вимоги у спірних правовідносинах і позивач є новим кредитором відповідача, а відтак останній правомірно пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором №CL-95300 від 27.02.2018 до [PERSON] . На підтвердження своїх вимог та як на доказ порушення відповідачем грошових зобов`язань, позивачем було надано довідку вих. №Б/Н від 23.06.2021, згідно якої сума заборгованості [PERSON] станом на 20 червня 2019 року\~\~становила 95929,04 грн., з яких 19531,78 грн. - сума нарахованих процентів. Також у довідці зазначено, що в період з 01 липня 2019 року по 02 жовтня 2019 року по кредитному договору №CL-95300 від 27.02.2018 [PERSON] було сплачено на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» в рахунок погашення заборгованості 17600,07 грн. Станом на 23.06.2021 загальна сума непогашеної заборгованості за кредитним договором №CL95300 від 27.02.2018 становить 78328,97 грн. При цьому, у позовній заяві позивач вказував на те, що станом на 17.06.2021 заборгованість відповідача становить 78328,97 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 78328,97 грн., яка виникла станом на 17.06.2021 та підтверджена довідкою. Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву про те, що надана позивачем довідка не є належним та допустимим доказом у справі, суд відхиляє, оскільки відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано до суду доказів на спростування розрахунку заборгованості викладеного у довідці вих. №Б/Н від 23.06.2021, яка надана позивачем. При цьому, відповідачем не було надано доказів, які б спростовували те, що позивачем не було враховано або невірно враховано платежі, які остання сплачувала на погашення кредитної заборгованості. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач також просив стягнути з відповідача на свою користь 3% річних та інфляційні втрати за період з 02.10.2019 по 17.06.2021. Так, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань\~\~на них поширюється дія частини другої\~статті 625 ЦК України\~як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Згідно з ч.2\~ст.625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з наявністю\~\~у відповідача заборгованості за кредитом, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, що передбачено ч.2\~ст.625 ЦК України\~з суми заборгованості 78328,97 грн. Так, розрахунок 3% річних проводиться за формулою: RPS=S*Q*V/D/100, де S- сума заборгованості, Q - кількість днів прострочки, V -3%, D- кількість днів у році, 100 - 100%. Розрахунок інфляційних втрат обчислюється за такою формулою: IV=(S*I/ 100 - S) * Q/ DM, де S- сума заборгованості, I - індекс інфляції, Q - кількість днів прострочки, DM - кількість днів у місяці, 100 - 100%. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 9657,84 грн. 3% річних з суми заборгованості у розмірі 78328,97 грн. за період 02.10.2021 по 17.06.2021 становить 4017,26 грн., яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача. Звертаючись до суду з даним позовом позивач також просив стягнути з відповідача пеню за період з 02.10.2019 по 17.06.2021 у розмірі 23222,48 грн. У відзиві на позовну заяву відповідач вказувала на те, що при визначенні розміру пені підлягає врахуванню вимога закону щодо річного строку позовної давності, що відповідає положенням\~ст.258 ЦК України. Згідно з п.1 ч.2\~ст.258 ЦК України\~позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За приписами статей\~256,\~257 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1\~ст.259 ЦК України\~позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Як вбачається з матеріалів справи, сторони у п.7.4 кредитного договору домовилися, що строк позовної давності для стягнення неустойки (штрафу, пені) за кредитним договором прирівнюється до строку позовної давності встановленої законом для основної вимоги за кредитним договором. Отже, сторони у кредитному договорі погодили збільшення строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до п.7.1 кредитного договору, за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за цим кредитним договором, позичальник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника. В будь-якому разі розмір пені, нарахованої позичальнику на підставі цього пункту кредитного договору не може перевищувати 15% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання. Таким чином, з урахуванням вимог п.7.1 кредитного договору, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 11749,35 грн., що становить 15% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання - 78328,97 грн. \~ \~ \~ \~ На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Суд критично відноситься до посилання відповідача на порушення при укладення договору кредиту №CL-95300 від 27.02.2018 умов ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки підписавши договір про надання кредиту [PERSON] та кредитодавець досягли згоди щодо всіх істотних умов, необхідних для кредитних договорів. Доказів того, що умови кредитного договору є несправедливими для позивача, обмежували її права споживача та визнання недійсними умов договору кредиту, суду надано не було. Згідно ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2043 грн, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial