Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 09.09.2022 року в інтересах позивача [PERSON] до суду звернувся адвокат Гудз С.С. з позовом до відповідача, в якому просить позбавити [PERSON] права користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 27.09.2022 року провадження у справі відкрито. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, в якій вказав, що позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не з`явився, повідомлявся належним чином, правом на подання відзиву на позов або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи не скористався. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах позивач посилається на те, що позивачу на праві власності належить будинок [ADDRESS] та земельна ділянка за вказаною адресою, які позивач придбав на підставі договорів купівлі-продажу, укладених з [PERSON] . Позивачу стало відомо, що в будинку також зареєстрований відповідач [PERSON] , з яким жодних усних чи письмових домовленостей щодо його права проживання не укладалось. Відповідач [PERSON] не з`являється за вказаною адресою, предметів особистого вжитку та майна відповідача в будинку немає, реєстрація відповідача за вказаною адресою порушує права позивача, в зв`язку з чим [PERSON] змушений звернутись до суду. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Як встановлено судом, 07.05.2021 року [PERSON] продала та передала у власність, а [PERSON] купив та прийняв у власність житловий будинок [ADDRESS] , та складається в цілому з житлового будинку, загальною площею 99,9 кв.м., житловою площею 30,3 кв.м., та навісу під літерою "О", розташованих на земельній ділянці площею 0,0236 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що вбачається з Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б. /а.с.8-9/. Також 07.05.2021 року [PERSON] продала та передала у власність, а [PERSON] купив та прийняв у власність земельну ділянку, площею 0,0236 га, в тому числі по угіддям: 0,0023 га - малоповерхова забудова; 0,0103 га - малоповерхова забудова; 0,0004 га - малоповерхова забудова, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б. /а.с.10-11/. За відомостями №Г1-33942-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку, наданими Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради 14.02.2022 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , [INFO] , з 15.04.2002 року /а.с.14/. На виконання ухвали суду про витребування доказів від 20.10.2022 року Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України суду надано витяг з наявною у базі даних інформацією щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими [PERSON] , [INFO] , в період з 07.11.2017 року по 07.11.2022 року, з якого вбачається, що відповідач виїхав з України в напрямку Київ-Ларнака 10.03.2020 року. Іншої інформації немає /а.с.35-36/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Суд зазначає, що спірні правовідносини регламентуються положеннями ст. ст. 317, 319, 321, 405 ЦК України. Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено,\~що зняття\~з реєстрації\~місця проживання\~особи здійснюється,\~зокрема,\~на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході\~судового розгляду\~справи встановлено,\~що позивач\~є власником\~житлового будинку\~за адресою: [ADDRESS] , в якому на теперішній час зареєстрований відповідач [PERSON] , який був зареєстрований за вказаною адресою на час придбання позивачем даного будинку, та не є членом сім`ї позивача. Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Оскільки, факт реєстрації відповідача призводить до порушення прав позивача як власника майна, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивачів порушені, що призвело до правомірного звернення позивача до суду за захистом.\~ Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved