Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Плужненської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області про визнання права власності на нерухоме майно. Позов обґрунтовує тим, що 04 листопада 1992 року між позивачем та колгоспом «Дружба» було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Даний договір був посвідчений секретарем Плужненської сільської ради та зареєстрований в реєстрі у виконавчому комітеті Плужненської сільської ради. Зі змісту договору слідує, що позивач купив у колгоспі «Дружба» житловий будинок садибного типу площею 50 м.кв. з надвірними будівлями площею 40 м. кв., розташований на присадибному земельному участку площею 0,25 га. Позивачем було виконано умови вказаного вище договору. У зв`язку з дублюванням присвоєних поштових адрес рішенням виконавчого комітету Плужненської сільської ради від 25.11.2021 р. №117 придбаному позивачем домоволодінню присвоєно адресу - квартира [ADDRESS] . [PERSON] звернувся до державного реєстратора з заявою про внесення відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на належну позивачу квартиру. Поряд з тим, у зв`язку з втратою оригіналу договору купівлі - продажу позивач зміг представити державному реєстратору лише його копію. Рішенням державного реєстратора від 02.12.2022 р. № 65650330 позивачу відмовлено в реєстрації права власності на квартиру з підстав подання копії типового договору купівлі - продажу, а не його оригіналу. Додатково державним реєстратором звернуто увагу на ту обставину, що у копії вказаного вище договору купівлі - продажу зазначено про придбання житлового будинку, а представлений позивачем технічний паспорт виготовлений на квартиру. У зв`язку з втратою документа, який засвідчує право власності позивача на об`єкт нерухомості та відмовою державного реєстратора у вчиненні відповідних реєстраційних дій щодо цього ж об`єкта нерухомості, що є свідченням невизнання права власності на зазначений об`єкт, виникла потреба у зверненні до суду з цією позовною заявою для визнання права власності. Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, та відкрито провадження у справі. Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 січня 2023 року закрито підготовче провадження у даній справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Сільський голова Плужненської сільської ради Мартинюк В. подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради. В заяві вказав, що проти задоволення вимог позивача не заперечують. Суд розглядає справу у відсутності сторін. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно технічного паспорта, виготовленого 21 квітня 2022 року, [PERSON] є замовником технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] . Згідно приміток до технічного паспорта до квартири № 3 належить частина сараю «Б» площею 21,0 кв. м. та частина погреба «В» площею 10,3 кв.м. Відповідно до довідки комунального підприємства «Ізяславське міське бюро технічної інвентаризації» Ізяславської міської ради Хмельницької області № 160 від 06.05.2022 р., підставою виникнення права власності [PERSON] на об`єкт, що розташований в [ADDRESS] , є типовий договір купівлі-продажу від 04 листопада 1992 року, посвідчений секретарем Плужненської сільської ради. Загальна площа 79,9 кв.м., житлова площа 39,9 кв.м. До квартири належить частина сараю «Б» площею 21,0 кв. м. та частина погреба «В» площею 10,3 кв.м. При оформленні типового договору купівлі-продажу від 04 листопада 1992 року технічна інвентаризація квартири не проводилася. Відповідно до архівної довідки архівного відділу № 2 Шепетівської районної державної адміністрації Хмельницької області № 06-15/С-407/2022 від 12.10.2021 року встановлено, що в протоколі засідання правління колгоспу «Дружба» с.Плужне Ізяславського району Хмельницької області від 30 травня 1992 року № 6 є відомості про продаж квартири [PERSON] . Згідно типового договору купівлі-продажу жилого будинку садибного типу з надвірними будівлями від 04 листопада 1992 року, господарство в особі [PERSON] , який діє на підставі доручення колгоспу «Дружба» з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони, уклали даний договір купівлі продажу житлового будинку № 10 . . Відповідно до довідки Плужненської сільської ради Хмельницької області від 17 серпня 2022 року № 1073, виданої виконавчим комітетом Плужненської сільської ради гр. [PERSON] про те, що дійсно в книзі реєстрації нотаріальних дій Плужненської сільської ради за період з 19.10.1992 року по 30.11.1994 року зареєстрований за № 80 від 04.11.1992 року договір купівлі-продажу житлового будинку на [PERSON] і правління колгоспу «Дружба» та зроблено запис про стягнення державного мита згідно квитанції № 009890 від 04.11.1992 року. Відповідно до довідки Плужненської сільської ради Хмельницької області від 17 серпня 2022 року № 1074, виданої виконавчим комітетом Плужненської сільської ради, дійсно виявлено відсутність оригіналу договору купівлі-продажу житлового будинку, який зареєстрований в реєстрі за № 80 від 04.11.1992 року на [PERSON] і правління колгоспу «Дружба». Згідно рішення виконавчого комітету Плужненської сільської ради № 117 від 25.11.2021 року вирішено присвоїти квартирі в житловому будинку, власником якої рахується [PERSON] , поштову адресу: [ADDRESS] . Відповідно до довідки комунального підприємства «Ізяславське міське бюро технічної інвентаризації» Ізяславської міської ради № 398 від 20.10.2022 року, до 01.01.2013 року не проводилася державна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 17.10.2022 року, відомості відсутні щодо права власності на [PERSON] . Згідно довідки, виданої КП «Лісомисливське господарство» від 19.09.2022 року вих. № 41, абонент № 102, який проживає за адресою: [ADDRESS] сплачує за послуги по водопостачанню за період з 2010 року і по даний час. Попередні дані не збережено. Відповідно до довідки комунального підприємства «Ізяславське міське бюро технічної інвентаризації» Ізяславської міської ради Хмельницької області № 397 від 20.10.2022 року, встановлено, що інвентаризаційна вартість квартири [ADDRESS] становить 135414 грн. Відповідно до п.1 ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до ст.55 Конституції України позивачі мають право звернутися за захистом своїх прав та інтересів до суду. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 1 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, відповідно до статей 2, 318 Цивільного кодексу України річ (майно) може знаходитись у власності Українського народу, фізичних та юридичних осіб, держави Україна, Автономної Республіки Крим, територіальних громад, іноземних держав й інших суб`єктів публічного права. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Враховуючи, що згідно приписів цієї статті 328 ЦК України, набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Згідно вимог статей 391 і 392 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно роз`яснень, наданих у пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства. При цьому також враховується, що виникнення права власності на будинки, споруди інше нерухоме майно, не залежало від державної реєстрації, до часу набрання чинності Цивільним Кодексом України в редакції, що діє із 2004 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», діючого з 2004 року. За правилами частин 1 і 4 статті 182 ЦК України, в редакції, що діяла із 2004 року, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1). Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4). За правилами частини 4 статті 334 ЦК України, діючої із 01 січня 2004 року, із змінами внесеними Законом України № 1878-VІ від 11 лютого 2010 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції чинній з часу його прийняття з 2004 року, передбачалося, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом (частина 1). Цією ж статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», але в редакції чинній із 01 січня 2013 року, передбачено, що державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав (ч. 1). Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч. 3). На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК в редакції від 2003 року, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). До об`єктів нерухомого майна, що підлягали державній реєстрації, відносяться: жилі будинки (домоволодіння), розташовані на земельній ділянці під окремим порядковим номером на вулиці, площі, провулку; нежилі будинки, дачі, садові будинки, гаражі, будівлі виробничого, господарського, соціально-побутового та іншого призначення, розташовані на окремих земельних ділянках; вбудовані в жилі будинки нежилі приміщення (як частини цього будинку); квартири в багатоквартирних будинках (пункт 1.5 Правил). Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Як установлено в ході судового розгляду справи, при укладанні договору купівлі-продажу сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу нерухомого майна. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, передбаченій чинним законодавством України на момент його вчинення. Згідно ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Таким чином, оскільки сторони договору купівлі-продажу досягли згоди щодо всіх умов договору, що підтверджується підписами сторін, всі зобов`язання за договором сторонами виконанні в повному обсязі, договір зареєстрований в Плужненській сільській раді Хмельницької області за № 80 від 04.11.1992 р., тому позивач на підставі статей 128, 153 Цивільного кодексу УРСР і статті 49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набув право власності на спірне майно і правомірно володіє ним. З огляду на вищевикладене у сукупності, суд вважає, що позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення 04 листопада 1992 року договору купівлі-продажу нерухомого майна, його виконання та обставин, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди, а відтак приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання в судовому порядку дійсним договору купівлі-продажу спірного майна. При цьому право позивача, як власника майна, на звернення до суду за захистом своїх майнових прав, пов`язаних з правом володіння власністю, не може бути обмежено позовною давністю. Враховуючи вищенаведене, за позивачем слід визнати право власності на квартиру. На підставі викладеного та

Outcome: approved