Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача 11 липня 2022 року Акціонерне товариство «Кредобанк» (далі - АТ «Кредобанк», банк, позивач,) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач-1), [PERSON] (далі - відповідач-2) в якому просило стягнути солідарно з відповідачів: заборгованість за кредитним договором у розмірі 380343,16 грн; судовий збір у розмірі 5705,15 грн; витрати на професійну правову допомогу - 38043,31 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22 грудня 2017 року між банком та відповідачем-1 укладений кредитний договір № 14651/2017, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 444 141,80 грн, на строк до 21 грудня 2024 року зі сплатою 14,49 % річних. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 14651/2017, 22 грудня 2017 року між банком та відповідачем-1 укладено договір застави транспортного засобу, зареєстрований за № 2960, та між банком та відповідачем - 2 укладений договір поруки №14651/2017/2. Позивач вказує, що за його ініціативи, 24 червня 2021 року було вчинено виконавчий напис № 2170 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х. М. на звернення стягнення на предмет застави, який належить на праві власності відповідачу-1, який з 19 липня 2021 року перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва. Однак його виконання зупинено, оскільки відповідачі оскаржили виконавчий напис нотаріуса. Позивач вказує, що позичальник належним чином не виконує умови кредитного договору, станом на 13 червня 2022 року утворилась заборгованість у розмірі 380 343,16 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 314 491,18 грн; заборгованості за процентами - 24 644,76 грн; відшкодування судових витрат - 2 500,00 грн; штраф за невиконання грошового зобов`язання за період з лютого 2019 року по червень 2021 року - 36 707,22 грн. 17 червня 2022 року відповідачам направлено досудову вимогу про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання зобов`язань, яка повернулася без вручення. Посилаючись на положення статей 16, 20 ЦК України, банк вказує, що його право порушено та підлягає захисту. Відповідачі, у встановлений судом строк, відзив до суду не подали. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву у якій не заперечував проти розгляду справи у його відсутність та ухвалення заочного рішення, позов підтримав. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслали. Про причину неявки суд не повідомили, відзив та інші заяви з процесуальних питань від них до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. ? 19 липня 2022 року ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, справу призначено в підготовче засідання/ а.с.77-78/. ? 28 листопада 2022 року ухвалою суд закрив підготовче провадження, справу призначив до судового розгляду / а.с. 91-92/. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування. 22 грудня 2017 року між ПАТ «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк», та [PERSON] укладений кредитний договір № 14651/2017, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 444 141,80 грн на споживі цілі, на строк до 21 грудня 2024 року зі сплатою 14, 49% річних (а.с.32-41). 28 квітня 2020 року між банком та [PERSON] укладено додатковий договір №1 до кредитного договору № 14651/2017 від 22 грудня 2017 року за умовами якого сторони погодили змінити порядок погашення заборгованості позичальника за кредитним договором шляхом підписання нового графіку погашення (пункт 1 додаткового договору №1) (а.с. 39-40). На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 22 грудня 2017 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладений договір застави транспортного засобу, зареєстрований за № 2960. Предметом застави є автотранспортний засіб: NISAN, модель: JUKE, білого кольору, 2917 року випуску, реєстраційний номер: [NUMBER] . Заставна вартість предмету застави становить 405 880,00 грн (а.с. 41-42). Крім того, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 22 грудня 2017 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладений договір поруки №14651/2017/2, за умовами якого поручитель зобов`язалася відповідати перед кредитором за зобов`язаннями позичальника у повному обсязі (а.с.43). 24 червня 2021 року приватний нотаріус ЛМНО Барбуляк Х. М. вчинила виконавчий напис, яким запропонувала звернути стягнення на рухоме майно, а саме: автотранспорт NISAN, модель: JUKE, білого кольору, 2017 року випуску, реєстраційний номер: [NUMBER] , яке належить [PERSON] за рахунок коштів, отриманих від реалізації вищевказаного рухомого майна для задоволення вимоги АТ «Кредобанк» за період з 01 січня 2021 року по 12 червня 2021 року включно, у тому числі: 314 491, 18 грн - неповернута сума кредиту станом на 12 червня 2021 року; 24 644,76 грн - прострочені відсотки станом на 12 чеовня 2021 року; 2 500,00 грн - плата нотаріуса за вчинення виконавчого напису; 38 707,22 грн - штраф за невиконання грошових зобов`язань станом на 12 червня 2021 року, що становить загальну суму - 380 343, 16 грн (а.с. 50). 19 липня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Русецький П. С. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 66127412 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 2170, виданого приватним нотаріусом ЛМНО 24 червня 2021 року (а.с. 52). 25 листопада 2021 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Русецький П. С. виніс постанов про зупинення виконавчого провадження № 66127412 на виконання ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 23 листопада 2021 року у справі № 753/17390/21, якою зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 2170, вчиненого 24 червня 2021 року приватним нотаріусом ЛМНО Барбуляк Х. М., яким звернуто стягнення на належне [PERSON] майно, у виконавчому провадженні № 66127412, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Русецьким П. С. (а.с.53). 17 червня 2022 року АТ «Кредобанк» направив позичальнику та поручителю досудову вимогу про дострокове стягнення заборгованості (а.с. 54-62). Позичальник належним чином не виконує умови кредитного договору, станом на 13 червня 2022 року утворилась заборгованість у розмірі 380 343,16 грн (а.с.5-9). Суд, дослідивши подані позивачем докази, встановивши фактичні обставини справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За приписами частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За умовами кредитного договору відповідач-1 зобов`язався повертати банку суму отриманих у кредит коштів частинами зі сплатою процентів, а у випадку порушень своїх зобов`язань, нести відповідальність у відповідності до приписів статті 549 ЦК України. Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач-1 користувався кредитними коштами, але платежі на погашення заборгованості вносив нерегулярно і не в повному обсязі, тому станом на 13 червня 2022 року утворилась заборгованість за кредитним договором № 14651/2017 від 22 грудня 2017 року, яка складається із: - заборгованості за тілом кредиту - 314 491,18 грн; - заборгованості за процентами - 24 644,76 грн, - штраф за невиконання грошового зобов`язання за період з лютого 2019 року по червень 2021 року - 38 707,22 грн. Таким чином, заборгованість за кредитним договором, який було укладено між банком та відповідачем-1, становить 377 843,16 грн. Суд констатує, що відповідачі не скористалися наданим їм статтями 12, 81 ЦПК України правом на спростуванням заявленої позивачем суми боргу. Щодо суми у розмірі 2 500,00 грн, яку позивач визначив як судові витрати та включив її до загальної суми заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню, суд зазначає таке. Умовами кредитного договору передбачено повернення кредиту, сплату за його користування процентів та відповідальність за порушення зобов`язань, однак не передбачено відшкодування будь-яких судових витрат позичальником на користь кредитодавця. Таким чином, суд вважає необгрунтованою вимогу про солідарне стягнення судових витрат у розмірі 2 500,00 грн, яка включена позивачем до загального розміру заборгованості за кредитним договором, а тому відмовляє у її задоволенні. Зважаючи на те, що позичальник - відповідач-1 не виконав грошове зобов`язання за кредитним договором, порушені права кредитодавця - АТ «Кредобанк» підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення заборгованості з відповідачів у солідарному порядку, яка утворилась за кредитним договором від 22 грудня 2017 року у розмірі 377 843,16 грн. VІІ. Розподіл судових витрат між сторонами. За змістом статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову банк сплатив 5 705,15 грн судового збору. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 5 667,65 грн, тобто по 2 833,82 грн з кожного. Крім того, банк у позовній заяві ставить про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмір 38 034,31 грн, при цьому долучає копію договору про надання правової допомоги, укладеного 11 лютого 2019 року між АТ «Кредобанк» та Адвокатським об`єднанням «Бізнес і Право» (а.с.69). Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України. Статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: (1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); (2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; (3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; (6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Убачається, що стороною позивача не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 38 034,31 грн, що є підставою для відмови у відшкодуванні вказаної суми відповідачами. На підставі викладеного та

Outcome: partial