Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

20.06.2022 до Калинівського районного суду Вінницької області звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення боргу, в якому просить стягнути з останньої на її користь частину боргу за договором позики в розмірі 3500 доларів США. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що в період часу з 2003 по 2014 роки позичив [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 242000 доларів США. Договір позики уклали у формі боргових розписок. Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 20.05.2014 у справі № 132/887/14-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , загальну суму боргу в розмірі 242000 доларів США, що еквівалентно 2 407 900,00 (два мільйони чотириста сім тисяч дев`ятсот) грн. В процесі примусового виконання рішення суду за виконавчим листом № 132/887/14-ц з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] кошти в розмірі 1119959,30 грн. Залишок коштів, що підлягають стягненню становить 1291594,70 грн. Складаючи розписку про отримання коштів в розмірі 188000 тисяч доларів США і підписуючи її, [PERSON] взяла на себе зобов`язання як солідарний боржник повернути вказані в розписці кошти на вимогу позикодавця. Договором позики не був встановлений строк повернення позики. 04.09.2019 ним направлено на адресу відповідача [PERSON] вимогу про повернення боргу за договором позики. Вимогу про повернення боргу за договором позики, оформленого розпискою [PERSON] отримала, проте жодного належного реагування щодо надання відповіді на вимогу та проведення розрахунків за договором позики не вчинила, що зумовлює позивача за захистом своїх майнових прав та інтересів звернутися до суду з даним позовом. Даний позов на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Калинівського районного суду Вінницької області від 20.06.2022 переданий на розгляд судді Павленко І.В. Ухвалою судді Калинівського районного суду Павленко І.В. від 21.06.2022 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу залишено без руху. Ухвалою судді Павленко І.В. від 01.07.2022 продовжено позивачу [PERSON] процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали про продовження строку усунення недоліків позовної заяви. 15.07.2022 суддею Павленко І.В. відкрито провадження у зазначеній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] в особі представника-адвоката Крижанівського В.П. звернулась до суду із відзивом на позов, в якому просить у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити, з тих підстав, що [PERSON] не є солідарним боржником, оскільки між [PERSON] та [PERSON] не виникло жодних зобов`язань щодо передачі та повернення коштів, так як кошти за борговою розпискою передані [PERSON] . Крім того, позивачем пропущено строк звернення до суду з вимогою про стягнення боргу за договором позики, оформленого борговою розпискою. Позивач [PERSON] в особі представника-адвоката Левченка А.О. звернувся до суду із відповіддю на відзив відповідача, в якому зазначає, що строк звернення до суду з вимогою про стягнення боргу за договором позики, оформленого борговою розпискою позивачем не пропущено, оскільки договором не встановлений строк повернення позики, тому позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це. Вимога позикодавцем пред`явлена 04.09.2019 та отримана відповідачем 06.09.2019. Відтак, строк звернення до суду не пропущено. Ухвалою суду від 11.10.2022 закрито підготовче провадження у справі № 132/1271/22 та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Позивач та його представник-адвокат Левченко А.О., кожен зокрема, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позові та відповіді на відзив. Представник відповідача [PERSON] -адвокат Крижанівський В.П., який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги не визнав, в задоволенні позову просив відмовити з підстав, зазначених у відзиві. Заслухавши пояснення позивача та його представника, а також представника відповідача, оцінивши кожен з наявних у матеріалах справи доказ на предмет належності, допустимості та достовірності, а усі докази разом на предмет їх достатності в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, 01.03.2014 між позивачем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, оформлений розпискою, відповідно до якої [PERSON] отримав в борг 242000 доларів США. Рішенням Калинівського районного суду від 20.05.2014 у справі №132/887/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення коштів за договором позики позовні вимоги [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , загальну суму боргу в розмірі 2 407 900,00 (два мільйони чотириста сім тисяч дев`ятсот) грн. В процесі примусового виконання рішення суду за виконавчим листом № 132/887/14-ц з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] кошти в розмірі 1119959,30 грн. Згідно облікової картки на зведене виконаче провадження № 43669731 про стягнення грошових коштів з боржника [PERSON] № [NUMBER] залишок коштів, що підлягають стягненню на підставі виконавчого листа № 132/887/14-ц від 03.06.2014 (стягувач [PERSON] ) становить 1291594,70 грн. Відповідно до розписки [PERSON] , остання підтверджує, що протягом 2003-2013 років вони з чоловіком [PERSON] брали кошти в сумі 188000 доларів США на розвиток фермерського господарства в [PERSON] . Договором позики не був встановлений строк повернення позики. 04.09.2019 позивачем направлено на адресу відповідача [PERSON] вимогу про повернення боргу за договором позики. Вимогу про повернення боргу за договором позики, оформленого розпискою, [PERSON] отримала 06.09.2019, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу. Вказане повідомлення містить відтиск печатки «Укрпошти», штрих коди, відтак оформлене з дотриманням вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, а тому відсутні підстави йому не довіряти. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Згідно частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з частиною другою статті 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За своєю правовою природою розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки право вимоги. Розписка про отримання у борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Зазначена правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-1967цс15. Зі змісту наявної в матеріалах справи розписки [PERSON] (дата розписки не зазначена) вбачається, що остання підтверджує факт отримання протягом 2003-2013 років з чоловіком [PERSON] коштів в сумі 188000 доларів США на розвиток фермерського господарства в [PERSON] . Проте, в змісті розписки відсутнє посилання на отримання саме [PERSON] позичених грошей. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось позивачем [PERSON] , зазначена розписка написана [PERSON] , а підписана [PERSON] . Факту передачі коштів від [PERSON] до [PERSON] не було. Отже, договір позики, на який посилається позивач, фактично між сторонами не укладався. Натомість рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 20.05.2014 у справі №132/887/14-ц встановлено, що в березні 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якої відповідач взяв у позивача в борг кошти в загальному на суму 242 000 доларів США, що становить 2 407 900,00 грн відповідно до офіційного курсу НБУ України на день звернення до суду, що підтверджується борговою розпискою від 01.03.2014 року. Свідком укладеного договору була дружина відповідача [PERSON] , яка письмово підтвердила факт отримання відповідачем коштів. Рішення набрало законної сили, відтак, зазначена обставина доказуванню не підлягає. Тобто, за договором позики, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , оформленого розпискою, свідком якого була [PERSON] , яка письмово підтвердила факт отримання відповідачем коштів, борг стягнуто за рішенням суду від 20.05.2014 у справі №132/887/14-ц. Крім того, як зазначено позивачем у позовній заяві, в період часу з 2003 по 2014 роки він позичив [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 242000 доларів США. Договір позики уклали у формі боргових розписок. Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на ст.ст. 540, 543 ЦК України. У статті 540 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Системний аналіз статей 540 і 541 ЦК України дозволяє зробити висновок, що при існуванні множинності осіб у зобов`язанні виникає часткове зобов`язання. Тому кредитор у частковому зобов`язанні має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати свій обов`язок у рівній частці. Натомість солідарне (від лат. solidus - цілий, увесь) зобов`язання виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання (стаття 541 ЦК України). За статтею 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що грунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором При цьому в даному випадку [PERSON] не є солідарним боржником. Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що з [PERSON] , про підтвердження боргу якого [PERSON] надала розписку, стягнуто заборгованість за борговою розпискою в повному обсязі. Щодо застосування строку позовної давності, заявленої представником відповідача, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Оскільки договором позики, оформленим розпискою, не встановлений строк повернення позики, кошти мають бути повернені позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це (абзац 2 частини першої статті 1049 ЦК України). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04.09.2019 [PERSON] направляв [PERSON] вимогу про повернення коштів за договором позики, однак вказана вимоги не була виконана. В укладеному між сторонами договорі позики не було визначено строк повернення коштів за користування позикою періодичними щомісячними платежами, тому перебіг позовної давності починається саме з дати направлення позивачем вимоги про повернення позики. Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18) та від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18), сформулювала висновок, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про відмову у позові через необґрунтованість останнього. Враховуючи прийняте судом рішення та на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 1023,92 залишити за ним.

Outcome: dismissed