Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Рівненського обласного центру зайнятості в особі Рівненської філії Рівненського обласного центру зайнятості кошти в сумі 8 476 грн. 60 коп. та судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 09.06.2020 року гр. [PERSON] звернувся до Рівненського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні. Згідно із ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» 09.06.2020 року гр. [PERSON] згідно його особистої заяви було надано статус безробітного призначена допомога по безробіттю. На підставі поданої [PERSON] заяви від 10.09.2020 про відмову від послуг служби зайнятості, реєстрація безробітного [PERSON] припинена. 06.05.2021 \~ \~ \~ \~ року громадянин [PERSON] повторно звернувся за послугами до Рівненського міського центру зайнятості. 06.05.2021 року гр. [PERSON] на підставі його заяви поновлено статус безробітного та поновлено виплату допомоги по безробіттю. Окрім того, громадянин [PERSON] , під час перебування на обліку в статусі безробітного скористався своїм правом на отримання соціальних послуг передбачених абз.2 п. 2 ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а саме: професійна підготовка або перепідготовка, підвищення кваліфікації у закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, у тому числі в закладах освіти державної служби зайнятості, на підприємствах, в установах, організаціях. Відповідно, 13.09.2021р. між Рівненським міським центром зайнятості та безробітним [PERSON] був укладений договір №175021081000210 від 13.09.2021 \~ \~ \~ \~року на проходження [PERSON] навчання за професією - Тракторист-машиніст сільськогосподарського (лісогосподарського) виробництва, зі строком навчання 6,7 місяців з 13.09.2021 до 15.03.2022. Додатковими угодами №1/175021081000210 від 04.11.2021, №2/175021081000210 від 02.12.2021, №3/175021081000210 від 16.03.2022 до Договору, строк навчання було продовжено до 22.04.2022року. Відповідно до п.п. 2.4.6. договору № 1750021081000210 від 13.09.2021 громадянин [PERSON] був зобов`язаний працевлаштуватись за професією (спеціальністю) визначеною у пункті 1 цього Договору, протягом тридцяти календарних днів після закінчення навчання, у разі професійного навчання на замовлення роботодавця, або протягом означеного терміну відкрити підприємницьку діяльність у встановленому законодавством порядку (здійснити державну реєстрацію юридичної особи чи фізичної особи - підприємця). Окрім того, 13.09.2021 громадянином [PERSON] до Рівненського міського центру зайнятості подано заяву з проханням направити його на навчання за професією тракторист-машиніст з метою працевлаштування. В даній заяві [PERSON] зазначено про те, що самозайнятість гарантує після отримання професії протягом 30-ти календарних днів. Всупереч означеному, після спливу тридцяти календарних днів після закінчення навчання, [PERSON] не працевлаштувався та не здійснив державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності у встановленому законодавством порядку, що підтверджує невиконання ним договірних зобов`язань. Ухвалою суду від 05 грудня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 06 лютого 2023 року замінено у справі позивача Рівненський міський центр зайнятості на його правонаступника Рівненський обласний центр зайнятості в особі Рівненської філії Рівненського обласного центру зайнятості. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, зазначив, що позивач роботою не забезпечив, а перешкодою для власного пошуку роботи стало невиліковне захворювання центральної нервової системи його батька [PERSON] . Дане захворювання вплинуло на неможливість його самостійного пересування та самообслуговування, що потребувало у необхідності відповідача догляду за ним. Зазначає, що самостійно знайшов собі роботу, працевлаштувавшись до ФОП [PERSON] (Наказ №1 від 14.12.2022 року, [ADDRESS] ). Також відповідач зазначає, що крім форс-мажорних обставин передбачених у п.7 Договору №175021081000210 від 13.09.21 в якому зазначено, що перелік їх не є вичерпним, листом від 28.02.2022 року №2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата засвідчила форс-мажорні обставини - військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору. Таким чином вимоги, Рівненського міського центру зайнятості, який взяв на себе зобов`язання допомогти вирішити питання його безробіття, щодо стягнення з відповідача вартості навчання є безпідставними, оскільки саме Позивач надавав відповідачу послугу по працевлаштуванню, що не виконано зі сторони Центру і на сьогоднішній день. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і наявні у них докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до Рівненського міського центру зайнятості 09.06.2020 року та згідно його особистої заяви було надано статус безробітного призначена допомога по безробіттю. На підставі поданої [PERSON] заяви від 10.09.2020 про відмову від послуг служби зайнятості, реєстрація безробітного [PERSON] припинена. 06.05.2021 року [PERSON] повторно звернувся за послугами до Рівненського міського центру зайнятості. 06.05.2021 року гр. [PERSON] на підставі його заяви поновлено статус безробітного та поновлено виплату допомоги по безробіттю. 13.09.2021р. між Рівненським міським центром зайнятості та безробітним [PERSON] був укладений договір №175021081000210 від 13.09.2021 року на проходження [PERSON] навчання за професією - Тракторист-машиніст сільськогосподарського (лісогосподарського) виробництва, зі строком навчання 6,7 місяців з 13.09.2021 до 15.03.2022 року. Додатковими угодами №1/175021081000210 від 04.11.2021, №2/175021081000210 від 02.12.2021, №3/175021081000210 від 16.03.2022 до Договору, строк навчання було продовжено до 22.04.2022 року. 13.09.2021 громадянином [PERSON] до Рівненського міського центру зайнятості подано заяву з проханням направити його на навчання за професією тракторист-машиніст з метою працевлаштування. В даній заяві [PERSON] зазначено про те, що самозайнятість гарантує після отримання професії протягом 30-ти календарних днів. Відповідно до п.п. 2.4.6. договору № 1750021081000210 від 13.09.2021 громадянин [PERSON] був зобов`язаний працевлаштуватись за професією (спеціальністю) визначеною у пункті 1 цього Договору, протягом тридцяти календарних днів після закінчення навчання, у разі професійного навчання на замовлення роботодавця, або протягом означеного терміну відкрити підприємницьку діяльність у встановленому законодавством порядку (здійснити державну реєстрацію юридичної особи чи фізичної особи - підприємця). Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» у разі припинення професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості без поважних причин або відмови працювати за одержаною професією (спеціальністю) із застрахованих осіб стягується сума витрат на професійну підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації. Відповідно до п. 3.1.1 Договору №175021081000210 від 13.09.2021 у разі припинення професійного навчання без поважних причин або відмови працювати за одержаною професією (спеціальністю) (в тому числі, не здійснення реєстрації підприємницької діяльності у встановленому законодавством порядку) Безробітний відшкодовує Центру зайнятості суму витрат на професійне навчання, проїзд до місця розташування навчального закладу та у зворотному напрямку, проживання у період навчання. Відповідно до листа Рівненського обласного центру зайнятості від 22.06.2022р. за № 13-1458 сума витрат на професійне навчання [PERSON] , який проходив навчання за професією - Тракторист-машиніст сільськогосподарського (лісогосподарського) виробництва у Рівненському ЦПТО Державної служби зайнятості за період з 13.09.2021 до 22.04.2022 (включно) становить 8476,60грн. 20.09.2022р. громадянину [PERSON] було направлено претензію Рівненського міського центру зайнятості від 20.09.2022р. №07-19/1412 з пропозицією добровільно повернути витрати на професійне навчання, яка була вручена відповідачу 05.10.2022року. Однак, відповіді на претензію не надходило, вартість навчання не відшкодовано. Крім того, [PERSON] по наявних даних не здійснив реєстрацію підприємницької діяльності в установленому порядку. Відповідно до п. 6.1. Порядку професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України та Міністерства освіти і науки України від 31.05.2013р. № 318/655, професійне навчання безробітних організовується на договірних засадах з безробітними, роботодавцями, навчальними закладами. Для організації професійного навчання безробітних територіальними органами укладаються у письмовій формі договори з безробітними (договір про професійне навчання безробітного). Відповідно до пункту п. 2.10 Порядку, у разі припинення безробітним професійного навчання без поважних причин або відмови працювати за одержаною професією (спеціальністю) безробітний відшкодовує центру зайнятості, який уклав з ним договір на професійне навчання, суму витрат на професійне навчання, проїзд до місця розташування навчального закладу та у зворотному напрямку, проживання у період навчання. Поважними причинами дострокового припинення безробітним професійного навчання вважаються: працевлаштування за наймом на умовах трудового договору (контракту) або забезпечення роботою самостійно; поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили; набрання законної сили вироком суду про засудження особи до позбавлення волі, обмеження волі, арешту (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням), застосування судом примусового лікування особи; подання заяви про здійснення догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку або закінчення періоду, визначеного у медичному висновку; смерть безробітного або визнання його за рішенням суду померлим або безвісно відсутнім, недієздатним чи обмежено дієздатним; подання довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією з висновком про умови і характер праці; стан здоров`я безробітного, який має медичні протипоказання щодо продовження навчання за професією (спеціальністю, напрямом або галуззю знань) або працевлаштування за набутою професією (спеціальністю), що підтверджено документально; призначення безробітній жінці допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами; переїзд на постійне місце проживання в іншу місцевість; призов на строкову військову або альтернативну (невійськову) службу; отримання повістки про призов на навчальні або перевірочні та спеціальні збори у Збройні Сили згідно із Законом України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу"; призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"; інші причини, що не залежать від безробітного, підтверджені документально. Приписами ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідач зазначає, що його батьку [PERSON] надано другу групу інвалідності з 27.05.2021 року і довічно (довідка до акту огляду МСЕК Серія 12 ААБ №816566 від 27.05.2021). Однак посилання відповідача на цю обставину, що він не мав змоги працевлаштуватися у зв`язку з захворюванням його батька яке вплинуло на неможливість його пересування та самостійного самообслуговування через яке він потребував постійного догляду за ним не знайшли свого підтвердження, оскільки такі обставини були відомі відповідачу та мали місце і на час навчання. Відповідачем не наведено жодних аргументів та не надано доказів та не підтверджують те, що саме відповідач здійснював догляд за громадянином [PERSON] . Крім того в розділі 7 Договору про професійне навчання безробітного зазначається, що саме Центр зайнятості, а не [PERSON] , звільняється від відповідальності за повне невиконання своїх зобов`язань за цим Договором, якщо таке невиконання стало внаслідок форс-мажорних обставин. Також відповідачем не вказано, яким саме чином введення воєнного стану є об`єктивною обставиною, яка перешкоджає для виконання умов його Договору про професійне навчання, початку самозайнятості та відкриття підприємницької діяльності. Невиконання [PERSON] встановлених законодавством вимог та умов договору призвело до безпідставної виплати коштів на професійне навчання в сумі 8 476,60 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком суми витрат, що підлягають стягненню з безробітного [PERSON] . Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, а саме стягненню з відповідача заборгованості у сумі 8 476,60 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved