Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, вказавши в заяві, що він являється сином [PERSON] , [INFO] . Вказує, що він проживає разом з матір`ю, мати являється інвалідом 1 ї «Б» групи, має проблеми зі здоров`ям та потребує постійного стороннього догляду та допомоги, а також має значну залежність від інших осіб при виконанні життєвоважливих соціально побутових функцій. Зазначає, що мати стала інвалідом після народження другої дитини, внаслідок чого в неї стався ішемічний інсульт та в результаті чого її чоловік ( його батько) покинув її з дітьми та майже 5 років проживає з іншою жінкою. Зазначає, що разом з ними проживає також його рідна сестра [PERSON] , 2006 р.н. Таким чином, в силу вказаних обставин, догляд за [PERSON] має можливість здійснювати лише він. Інших осіб, які можуть здійснювати догляд за [PERSON] немає. На підставі викладеного, просить суд, встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що він є єдиною особою, яка здійснює постійний догляд за [PERSON] , [INFO] , яка потребує постійного стороннього догляду. 27.01.2023 року представник [PERSON] [PERSON] подав до суду додаткові письмові пояснення, згідно яких вказав, що [PERSON] є особою І-ї «Б» групи інвалідності та потребує постійної сторонньої допомоги, має значну залежність від інших осіб, однак заявник офіційно оформити догляд за матір`ю через територіальний орган соціального захисту населення, як за особою, яка потребує стороннього догляду в позасудовому порядку не може, оскільки в бюджеті Сучевенської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області не передбачено видатків на зазначені цілі, а тому просить заяву задовільнити. В судове засіданні заявник [PERSON] не з`явився, однак його представник [PERSON] подав до суду заяву, згідно якої заявлені вимоги підтримує повністю та справу просить розглядати у його відсутності. Представник заінтересованої особи Сучевенської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, жодних клопотань до суду не направляв. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що вимоги заяви не обґрунтовані та задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Під юридичними фактами слід розуміти обставини, з наявністю чи відсутністю яких діюче законодавство пов`язує певні правові наслідки. Згідно ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. З позиції викладеної в Постанові Верховного Суду України від 19 грудня 2018 року (справа № 540/147/17) встановлено, що саме по собі визнання юридичного факту в судовому порядку є непотрібним, якщо від цього факту не виникають, не змінюються чи не припиняються інші правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є дітьми [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Відповідно до довідки №1-444 від 11 серпня 2022 року та акту обстеження житлово-побутових умов № 1-25 від 11 серпня 2022 року, виданих Сучевенською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, [PERSON] , [INFO] проживає в с. Купка Чернівецького району Чернівецької області та до складу її сім`ї входять: син [PERSON] , [INFO] ; дочка [PERSON] , [INFO] та колишній чоловік [PERSON] , [INFO] , зареєстрований, однак не проживає. Як вбачається з довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 451402, [PERSON] являється інвалідом першої «Б» групи, має значну залежність від інших осіб у виконанні життєвоважливих соціально побутових функцій. Частина 2 ст. 315 ЦПК України передбачає судовий порядок встановлення інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦК України суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Відповідно до ч. 1 ст. 295 ЦПК України заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги - за місцезнаходженням цього закладу. Порядок розгляду судом справ про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи регулюється Главою 2 Розділу IV ЦПК України. Отже, з аналізу наведених вище вимог ЦК та ЦПК України вбачається, що піклування над фізичною особою може бути встановлене судом лише у разі обмеження її цивільної дієздатності у встановленому Законом порядку та лише за поданням органу опіки та піклування. Встановлення факту того, що мати заявника [PERSON] , перебуває під піклуванням заявника [PERSON] в обхід визначеної Законом процедури без обмеження цивільної дієздатності цієї особи неможливе, а тому судом не може бути встановлено факту перебування особи під піклуванням шляхом встановлення факту, що має юридичне значення. При цьому встановлення факту того, що мати заявника [PERSON] [PERSON] , перебуває під доглядом заявника, на думку суду, неможливе, оскільки питання щодо встановлення постійного догляду за фізичною особою вирішується відповідно до Закону України «Про соціальні послуги», тобто у позасудовому порядку. У разі ж відмови заявнику бути надавачем соціальних послуг або у призначенні компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, як в даному випадку, він має право оскаржити таке рішення суб`єкта владних повноважень у судовому порядку. Факт того, що мати заявника перебуває під його доглядом на непрофесійній основі не потребує встановлення в судовому порядку. Враховуючи вищезазначене та проаналізувавши дані, що знаходяться в матеріалах справи та дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги викладені у заяві задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed