Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова про стягнення заборгованості за двома депозитними договорами на загальну суму 4700,00 доларів США. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 04.10.2021 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. В подальшому, ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 21.01.2022 справу за вказаним позовом направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.04.2022 цивільну справу № 642/6591/21-ц прийнято до свого провадження та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судом направлялась за місцем знаходження відповідача копія належним чином завіреної ухвали Печерського районного суду м. Києва від 27.04.2022, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судових засідань, зокрема у спосіб направлення відповідачу судової повістки від 24.01.2023 про призначення судового засідання на 15.02.2023 на 15:30 год., яку відповідачу вручено 02.02.2023 (номер поштового відправлення 0100108029948), відповідач в судові засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив та не подав відзиву. Згідно з частиною 1 статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 4 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представником позивача було подано заяву про проведення розгляду справи без його участі на підставі матеріалів справи, проти заочного рішення суду не заперечував. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. 24.05.2016 між позивачем та відповідачем було укладено депозитний договір, вклад «Стандарт» терміновий, на 6 місяців № SAMDNWFD0071169947401 від 24.05.2016 на суму 1000,00 доларів США, який діє до 24.11.2016 включно (належним чином завірена копія договору та квитанція про внесення коштів міститься в матеріалах справи). Після чого, 19.09.2016 між позивачем та відповідачем було укладено депозитний договір, вклад «Стандарт» терміновий на 12 місяців, №SAMDNWFD0071309709601 від 19.09.2016 на суму 3700,00 доларів США, який діє до 19.09.2017 включно (належним чином завірена копія договору та квитанція про внесення коштів міститься в матеріалах справи). Згідно п.14 договору по закінченню строку вкладу банк має право перерахувати кошти з депозиту на вклад позивача «До вимоги». Згідно п. 15 Договору якщо по закінченню трьох календарних днів після зарахування коштів на вклад «До вимоги», позивач не запросив суму вкладу або її частину, позивач поручає банку перерахувати всю суму коштів з вкладу «До вимоги» на даний депозит. Пунктом 16 Договору передбачено, що якщо банк не перерахував кошти з депозиту на вклад «До вимоги», то вклад автоматично продовжується ще на новий строк. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки позивача до банку. Новий строк вкладу починається з дня, наступного після дати закінчення попереднього строку вкладу. Відповідно до пункту 16 договору передбачено автоматичне продовження договорів. В червні 2019 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою щодо зняття коштів з депозитних рахунків, у відповідь на таке звернення позивачу відповідачем було надано банківські виписки, зі змісту яких вбачалось, що кошти з депозитних рахунків позивача в сумі 1000,00 доларів та в сумі 3700,00 доларів були повернутими позивачу. Оскільки позивач вказані кошти в загальній сумі 4700,00 доларів США зі своїх депозитних рахунків не знімав, позивачем було подано до правоохоронних органів заяву про вчинення кримінального правопорушення, за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України (шахрайство). В провадженні СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження №12019220510003089 від 24.12.2019 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, порушеного за вказаною заявою позивача щодо зникнення коштів, в якому позивач визнаний потерпілим (належним чином засвідчена копія повідомлення про початок досудового розслідування міститься в матеріалах справи). Постановою слідчого СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області Василенко К.А. від 14.02.2020 кримінальне провадження №12019220510003089 від 24.12.2019 було закрито. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 27.01.2021 за скаргою позивача було скасовано постанову слідчого СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області Василенко К.А. від 14.02.2020 про закриття кримінального провадження №12019220510003089 від 24.12.2019 та надано вказівки слідству щодо проведення процесуальних слідчих дій, в тому числі щодо витребування у відповідача меморіальних ордерів та квитанцій на отримання коштів (належним чином засвідчена копія ухвали Харківського апеляційного суду від 27.01.2021 міститься в матеріалах справи). Тобто суд апеляційної інстанції вказав, що для належного та повного досудового розслідування є обов`язковим витребувати у відповідача меморіальні ордери та квитанції на отримання коштів. Також позивач звертався до відповідача з особистим запитом про отримання квитанцій по депозитним рахункам у відповідь на який головне відділення АТ КБ «Приватбанк» листом від 19.08.2021 відмовилося надати копії або оригінали документів по депозитним рахункам або підтвердження проведення банком службового розслідування щодо викрадення коштів з депозитних рахунків позивача (належним чином засвідчена копія відповіді на запит від 19.08.2021 міститься в матеріалах справи). Також відповідач при розгляді даної справи не надав суду відзиву, не надав суду розрахункових меморіальних ордерів та квитанцій щодо зняття позивачем коштів за відкритими депозитними договорами, будь-яких інших документів. Неповернення грошових коштів після закінчення дії депозитних договорів № SAMDNWFD0071169947401 від 24.05.2016 та №SAMDNWFD0071309709601 від 19.09.2016 на суму 4700,00 доларів США є порушенням прав позивача відповідно до ст.ст. 526, 530, 598, 599, 610, 1046, 1049, 1058, 1060 ЦК України. У зв`язку із зазначеним порушенням зобов`язань за депозитними договорами відповідач станом на 21.09.2021 має заборгованість перед позивачем у розмірі 4700,00 доларів США. Згідно частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права й виконати свої обов`язки відповідно до договору. Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, в якому вказано, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частина 2 ст. 1058 ЦК України зазначає, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом зі спливом строку, визначеного в договорі банківського вкладу. Згідно ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу в банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (стаття 1068 ЦК України). Закінчення строку дії депозитного договору в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом. При цьому згідно з частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Аналогічні правові позиції щодо розгляду питань стягнення з банківської установи грошового банківського вкладу (депозиту), невиплачених процентів та інфляційних втрат у судовому порядку досліджені в постановах Верховного Суду у рамках справи № 176/630/17, провадження № 61-37551св18 (ЄДРСРУ № 88667237), 18.03.2020 у справі №757/56287/18-ц, провадження №61-1581св20 (ЄДРСРУ № 88337975), від 12.02.2020 у справі № 757/42043/18-ц, провадження № 61-8130св19 (ЄДРСРУ № 87703347), у справі № 643/6454/16-ц, провадження № 61-27396св18 (ЄДРСРУ № 87857576), від 29.01.2020 у справі №757/53464/18, провадження № 61-14248св19 (ЄДРСРУ № 87423907), від 11.01.2020 у справі № 335/11482/16-ц, провадження № 61-19787св19 (ЄДРСРУ № 86903557). У ч. 1 ст. 524 ЦК України зазначено, що зобов`язання мають бути виражені в грошовій одиниці України - гривні. Згідно ч. 2 ст. 524 ЦК України законодавець зазначає, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Велика Палата ВС, розглянувши справу № 373/2054/16, дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті і порядку визначення у рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті містяться також у постанові ВП ВС від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц. Так, у разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Аналогічні висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц та від 04.07.2018 у справі №761/12665/14-ц. Оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що позивач уклав з відповідачем договір SAMDNWFD0071169947401 від 24.05.2016 та договір SAMDNWFD0071169947401 від 26.05.2016, на виконання яких позивачем внесено грошові кошти, що підтверджується квитанціями про внесення коштів, та відсутні докази, які б вказували про повернення відповідачем позивачу коштів. Порушено передбачений договором порядок повернення коштів за депозитними договорами, та позов підлягає задоволенню в межах заявлених позивачем вимог, тобто в сумі 4700,00 доларів США за договором SAMDNWFD0071169947401 від 24.05.2016 та договором SAMDNWFD0071169947401 від 26.05.2016. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору в розмірі 1921,00 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved