Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

20 червня 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», в якій просить: зобов`язати відповідача усунути перешкоди щодо користування та розпорядження грошовими коштами, які направленні в якості волонтерської допомоги шляхом виконання транзакції з допомогою міжнародної системи грошових платежів SWIFT, які ініційовані Шелест Іваном; зобов`язати уповноважену особу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» здійснити зарахування грошових коштів на поточний рахунок [PERSON] згідно проведених валютних операцій від 07 квітня 2022 року та 08 квітня 2022 року та виплату відповідних грошових коштів; зняти (скасувати) встановлені для [PERSON] обмеження права на розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на її поточному рахунку, шляхом розблокування зазначеного карткового рахунку і забезпечення можливості вільно користуватися та розпоряджатися грошовими коштами на цьому поточному рахунку; стягнути з відповідача на користь позивачки грошові кошти, а саме: суму грошових переказів, здійснених 07 квітня 2022 року та 08 квітня 2022 року [PERSON] на банківський рахунок Шелест Євгенії - 8000, 00 Євро; 3 % річних у розмірі - 45,11 Євро; пеню (неустойку) у розмірі 3% від суми утримуваних банком коштів за кожен день прострочення - 503 438, 49 гр.; моральну шкоду у розмірі - 100 000, 00 грн. В обґрунтування вимог в заявах по суті справи (позовній заяві та відповіді на відзив) позивач вказала, що 07 квітня 2022 року та 08 квітня 2022 року від [PERSON] на банківський рахунок [PERSON] , відкритий у АТ КБ «ПриватБанк» було здійснено грошові перекази на суми 5000 євро та 3000 євро відповідно у якості фінансової допомоги жертвам війни. Вказані валютні операції були проведені із території Республіки Кіпр в іноземній валюті (євро), а самі грошові кошти мали бути передані волонтерам та використані ними для надання допомоги жертвам російсько-української війни. Однак банківською установою грошові кошти були заблоковані на підставі Постанови від 24 лютого 2022 року № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану». З положень Постанови вбачається, що НБУ заборонив уповноваженим установам здійснювати будь-які валютні операції з використанням російських та білоруських рублів, а також операції, учасниками яких є юридична або фізична особа, яка має місцезнаходження в РФ чи Білорусі, однак грошові перекази були ініційовані в іноземній валюті євро, а не російських чи білоруських рублях, з території Республіки Кіпр. 09 травня 2022 року [PERSON] було подано звернення до АТ КБ «ПриватБанк» із проханням здійснити зарахування грошових коштів на поточний рахунок [PERSON] згідно проведених валютних операцій від 07 квітня 2022 року та 08 квітня 2022 року та виплату відповідних грошових коштів; зняти встановлені обмеження права на розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на її поточному рахунку. У відповідь на дане звернення зазначено, що 11 квітня 2022 року на рахунок [PERSON] , відкритий у АТ КБ «ПриватБанк» ініційований SWIFT-перекази від громадянина Російської Федерації. Вказує, що Банк зобов`язаний був на вимогу позивача перерахувати належні грошові кошти за першою вимогою. Зарахування на рахунок позивача коштів у розмірі 5000 Євро мало здійснитися 07 квітня 2022 року, зарахування на рахунок позивача коштів у розмірі 3000 Євро мало здійснитися 08 квітня 2022 року, а тому саме з 07 квітня 2022 року 08 квітня 2022 року необхідно рахувати порушення зобов`язання. На підставі ст. 625 ЦК України, позивачем здійснено розрахунок 3% річних за прострочення виконання зобов`язання, що складає 45,11 Євро. Окрім того, вказує, що відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», у вигляді сплати пені у розмірі 3% від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. Загальна сума пені за грошовими зобов`язаннями, обчисленої на підставі вищевказаної норми закону, становить 503\~438,49 грн. Також вказує, що незаконним обмеженням права на розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на її поточному рахунку. Незаконні дії працівників АТ КБ «ПриватБанк» призвели до порушення звичного устрою життя Позивача та втрати соціальних зв`язків, повне відновлення яких є неможливим. На даний час, при спілкуванні із родичами, друзями та знайомими, позивач змушена докладати чималих зусиль для спростування інформації щодо нецільового використання нею коштів, надісланих їй для того, щоб вона передала їх волонтерам. Таким чином, вказує, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір душевних страждань позивачки оцінено у сумі 100\~000 гривень. Окрім того, зазначає, що Постанова від 24 лютого 2022 року № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» є підзаконним нормативно-правовим актом, має нижчу юридичну силу та суперечить нормам Конституції України, Цивільного кодексу України, ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», тому законність даної постанови є спірною. З цих підстав просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2022 року відкрито провадження у даній справи та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. 28 жовтня 2022 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому в задоволенні позову просить відмовити з огляду на наступні обставини. Так, якщо позивач вважає, що Постанова Правління НБУ від 24 лютого 2022 року № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» порушує його права та охоронювані законом інтереси та суперечить нормам вищих нормативно-правових актів, вона не позбавлена можливості звернутися з відповідним позовом до суду. Відповідно до п.п. 17 п. 1 вищевказаної Постанови, уповноваженим установам забороняється здійснювати будь-які валютні операції, в тому числі учасником яких є юридична або фізична особа, яка має місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в Російській Федерації або в Республіці Білорусь. У квітні 2022 року на рахунок позивача, відкритого в банку, було ініційовано SWIFT-перекази від громадянина Російської Федерації [PERSON] , в якому зазначено дані про відправника «SHELEST IVAN OR NADEZDA YABLOCHKOVA STREET 31/3 FLAT 104 127322 MOSCOW RU» (ШЕЛЕСТ ІВАН АБО НАДЕЖДА ЯБЛОЧКОВА ВУЛ.31/3 КВАРТИРА 104 127322 МОСКВА RU). Зважаючи на вказані норми законодавства, банком не були виконані вищевказані перекази. Позивач залишає поза увагою ті обставини, що власник коштів та ініціатор переказів [PERSON] до 17 червня 2022 року звернувся у банк, через який здійснював перекази від 07 квітня 2022 року та 08 квітня 2022 року про поверненя коштів за даними переказами. Зазначену інформацію позивач самостійно 30 червня 2022 року надав в суд першої інстанції як доказ. Отже, на момент подання позову та прийняття ухвали від 12 серпня 2022 року про відкриття провадження у даній справі, жодних грошових зобов`язань у AT КБ «ПриватБанк» перед позивачем не було, оскільки вказані кошти не належали та не підлягали зарахуванню на рахунок позивача, а тому будь-які майнові права на них у [PERSON] відсутні, а відповідно і не можуть бути порушеними. Позивач не є споживачем послуги банку, як позивач сама зазначає, у сфері залучення коштів на кредитній основі, а була лише отримувачем коштів згідно проведених валютних операцій по SWIFT-переказах. Твердження позивача про завдання моральної шкоди незаконним обмеженням права на розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на її поточному рахунку, є хибними, оскільки жодних доказів про те, що на рахунку позивача знаходяться кошти, якими Банк обмежив її в користуванні до позовної заяви не подано. Кошти знаходяться на спеціальному рахунку банку для санкційних платежів. На час дії обмежень зарахування або повернення неможливе. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що внаслідок рішень, дій чи бездіяльності відповідача йому завдана моральна шкода та обґрунтування її розміру в грошовому еквіваленті. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у заявах по суті справи. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та просив відмовити у його задоволенні. Заслухавши доводи сторін, дслідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 квітня 2022 року та 08 квітня 2022 року [PERSON] здійснив перекази системою SWIFT на рахунок, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», на ім`я [PERSON] в розмірі 5\~000 Євро та 3000 Євро відповідно, в якості фінансової допомоги жертвам війни. З наданих позивачем документів вбачається, що для здійснення SWIFT-переказів 07 квітня 2022 року та 08 квітня 2022 року платник скористався послугами Банку Кіпра, ідентифікація платежу на суму 5000 EUR проведено по референсу транзакції UETR: 754102b4-43b8-4fa7-9еd1-8f8bcdb4ca37, а на суму 3000 EUR проведено по референсу транзакції EUTR: 3ef5d070-97c7-404e-9969-271ffd3074e7. В SWIFT-переказах зазначено дані про відправника «SHELEST IVAN OR NADEZDA YABLOCHKOVA STREET 31/3 FLAT 104 127322 MOSCOW RU» (ШЕЛЕСТ ІВАН АБО НАДЕЖДА ЯБЛОЧКОВА ВУЛ.31/3 КВАРТИРА 104 127322 МОСКВА RU). Вказане підтверджується також наданими відповідачем протоколами SWIFT про надходження в банк коштів на суму 5000 EUR (ідентифікація платежу по референсу транзакції UETR: 754102b4-43b8-4fa7-9еd1-8f8bcdb4ca37; «20: Senders Reference 8753659 80131» та на 3000 EUR (ідентифікація платежу по референсу транзакції UETR: 3ef5d070-97c7-404e-9969-271ffd3074e7; «20: Senders Reference 8753928 80131». На звернення [PERSON] AT КБ «Приватбанк» надав письмову відповідь (вих. № 20.1.0.0.0/7-220519/8926 від 30 травня 2022 року) згідно якої зазначає, що відповідно до пп. 17 п. 1 Постанови НБУ «Про внесення змін до постанови Правління НБУ від 24 лютого 2022 року № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» від 24 лютого 2022 року № 21, уповноваженим особам забороняється здійснювати будь-які валютні операції: 1) з використанням російських рублів та білоруських рублів; 2) учасником яких є юридична або фізична особа, яка має місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в Російській Федерації або в Республіці Білорусь; 3) для виконання зобов`язань перед юридичними або фізичними особами, які мають місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в Російській Федерації або в Республіці Білорусь. На скаргу, подану [PERSON] 09 травня 2022 року №Ш-191473/1/ [NUMBER] на дії працівників АТ КБ «ПриватБанк», Національний Банк України повідомив про те, що на запит Національного банку АТ КБ «ПриватБанк» повідомив, що на рахунок [PERSON] , відкритий в Банку, було ініційовано SWIFT-перекази від громадянина російської федерації. До повноважень Національного банку України, визначених Законами України «Про Національний банк України», «Про банки і банківську діяльність» не належить здійснення впливу на фінансові установи з метою вчинення певних дій на користь їх клієнтів. З Виписки з Єдиного державного реєстру індивідуальних підприємців Російської Федерації від 29 листопада 2022 року встановлено, що [PERSON] є громадянином Російської Федерації. З наданих позивачем документів електронного листування від 27 червня 2022 року між [PERSON] та Банком Кіпру встановлено, що [PERSON] до 17 червня 2022 року звертався у банк, через який здійснював перекази від 07 квітня 2022 року та 08 квітня 2022 року про повернення коштів за даними переказами на суми 5000 Євро та 3000 Євро. Після запиту про повернення коштів банк Кіпру отримав наступну відповідь від банку-кореспондента (АТ КБ «ПриватБанк»): «Відповідно до Постанови НБУ № 18 від 24 лютого 2022 року та на час терміну дії замовлення не можна повернути, до вирішення НБУ подальших дій кошти зберігаються на внутрішніх банківських рахунках». Вказане також підтверджується наданими відповідачем протоколами SWIFT від 29 квітня 2022 року, які надійшли до банку на відкликання коштів за даними вищевказаними платежами на суму 5000 EUR («20: Sender's Reference 8753659 80131») та 3000 EUR («20: Sender's Reference 8753928 80131»). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ЗУ «Про\~Національний банк\~України» банківський нагляд - система контролю та активних впорядкованих дій Національного банку України, спрямованих на забезпечення дотримання банками та іншими особами, стосовно яких Національний банк України здійснює наглядову діяльність законодавства України і встановлених нормативів, з метою забезпечення стабільності банківської системи та захисту інтересів вкладників та кредиторів банку. Відповідно до статті 2\~Закону України\~«Про Національний\~банк України» Національний банк України (далі - Національний банк) є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України. Статтею 6\~Закону України\~«Про Національний\~банк України» визначено, що відповідно до Конституції України основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України. При виконанні своєї основної функції Національний банк має виходити із пріоритетності досягнення та підтримки цінової стабільності в державі. Національний банк у межах своїх повноважень сприяє фінансовій стабільності, в тому числі стабільності банківської системи за умови, що це не перешкоджає досягненню цілі, визначеної у частині другій цієї статті. Національний банк також сприяє додержанню стійких темпів економічного зростання та підтримує економічну політику Кабінету Міністрів України за умови, що це не перешкоджає досягненню цілей, визначених у частинах другій та третій цієї статті. Статтею 19\~Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 66\~Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність» закріплено, що державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України у формах передбачених даною статтею. Постановою Національного Банку України № 18 від 24 лютого 2022 року «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», зі змінами, внесеними Постановою НБУ № 21\~від 24\~лютого 2022 року, а саме п. 17 передбачено, що уповноваженим установам забороняється здійснювати будь-які валютні операції: 1) з використанням російських рублів та білоруських рублів; 2) учасником яких є юридична або фізична особа, яка має місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в Російській Федерації або в Республіці Білорусь; 3) для виконання зобов`язань перед юридичними або фізичними особами, які мають місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в Російській Федерації або в Республіці Білорусь. Статтею 1\~Першого протоколу\~до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України\~від 17.07.1997\~№ 475/97-ВР\~«Про ратифікацію\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод\~1950\~року.\~Першого протоколу\~та протоколів\~N\~2,\~4,\~7\~та 11\~до Конвенції» визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У рішенні «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року Європейський Суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою Суду при здійсненні будь-якого втручання має забезпечуватися «справедливий баланс» між необхідністю забезпечення загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основоположних прав відповідної особи. Вимога забезпечення такого балансу знаходить своє відображення у всій структурі статті 1 Першого протоколу. Для дотримання загального правила, викладеного у першому реченні пункту 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції, таке втручання повинно встановлювати «справедливий баланс» між потребами загального інтересу суспільства та вимогами захисту прав окремої особи. Отже, має бути забезпечено належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленими цілями. Окрім цього, Суд зазначає, що втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно бути виправданим, а таким воно є, якщо здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу» та з дотриманням «справедливого балансу». Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діяв на день виникнення спірних правовідносин і продовжує діяти на даний час. В зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України, запровадженням 24 лютого 2022 року воєнного стану на всій території України, для забезпечення захисту національних інтересів України та до прийняття і набрання чинності Законом України, яким врегулюються відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, були введені певні тимчасові законодавчі обмеження та мораторії (заборони) щодо взаємодії з такими пов`язаними з державою-агресором особами. Так, постановою Правління Національного Банку України № 18 від 24 лютого 2022 року «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» встановлено окремі обмеження, в тому числі на здійснення окремих валютних операцій, передбачених п. 17 даної Постанови. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що відповідач у спірних правовідносинах діяв на підставі та в межах тимчасових нормативних обмежень в роботі банківської системи в період запровадження воєнного стану, введених в зв`язку з потребами загального інтересу суспільства, а саме - в зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України, запровадженням воєнного стану на всій території України, для забезпечення захисту національних інтересів України. Доводи позивачки про те, що грошові перекази були ініційовані в іноземній валюті євро, а не російських чи білоруських рублях, з території Республіки Кіпр, суд вважає такими, що не обґрунтовують позовні вимоги, оскільки [PERSON] , який здійснював грошові перекази є громадянином Російської Федерації та має зареєстроване місце проживання в м. Москва, РФ, згідно документів про переказ грошових коштів. За таких обставин, на підставі пп. 2 п. 17 Постанови Правління Національного Банку України № 18 від 24 лютого 2022 року «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» грошові кошти правомірно не були зараховані на поточний рахунок позивачки. Суд також враховує, що вищевказані нормативні обмеження були оприлюднені у встановленому законом порядку та їх чіткий зміст надавав можливість позивачці спрогнозувати наслідки їх застосування у спірних правовідносинах. Доводи позивача про те, що Постанова Правління НБУ від 24 лютого 2022 року № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» суперечить нормам нормативно-правових актів, які мають вищу юридичну силу, тому не підлягає застосуванню, суд вважає безпідставними. Так, вказана Постанова є чинною, не скасована у встановленому законом порядку. При цьому, позивач не позбавлена можливості звернутися з відповідним позовом до суду про її скасування, якщо вважає, що вказана Постанова порушує її права та охоронювані законом інтереси. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів встановлено також ст. 4 ЦПК України. Як встановлено судом в ході розгляду справи, власник коштів та ініціатор переказів [PERSON] до 17 червня 2022 року звернувся у банк, через який здійснював перекази від 07 квітня 2022 року та 08 квітня 2022 року про повернення коштів за даними переказами. Отже, на момент звернення [PERSON] до суду з позовною заявою (20 червня 2022 року) у АТ КБ «ПриватБанк» не було жодних грошових зобов`язань перед позивачкою, вказані кошти не підлягали зарахуванню на її рахунок, будь-які майнові права на них у [PERSON] відсутні, а тому і не могли бути порушеними. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи те, що судом не встановлено неправомірності дій відповідача, тому вимога про стягнення моральної шкоди є безпідставною. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за недоведеністю порушення відповідачем прав позивачки як споживача фінансової послуги.

Outcome: dismissed