Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Дем`яненка М.В. звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання правочину недійсним, визнання права власності на спадкове майно та про витребування майна з чужого володіння за недійсним правочином. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , посвідчений 18.06.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучком Віктором Петровичем за реєстровим №184, в цілому, з моменту його вчинення; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування після свого батька [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ; витребувати у відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] квартиру [ADDRESS] . В обгрунтування вимог позову зазначає, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] - [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , що постійно проживав та був зареєстрований на день смерті в квартирі [ADDRESS] . Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є позивач по справі - [PERSON] . Спадкодавець [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїми батьками - [PERSON] , який помер [INFO] у віці 74 роки та [PERSON] , яка померла [INFO] у віці 69 років. Спірна квартира належала в рівних частках батькам спадкодавця [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09 серпня 1993 року, виданим Фондом комунального майна Мінського району міста Києва, на підставі розпорядження №1959 від 09 серпня 1993 року. Після смерті батьків спадкодавця спадкові справи не відкривались, однак, в силу тих обставин, що спадкодавець на момент їх смерті був зареєстрований та проживав у спірній квартирі, то в силу ч. 3 ст. 1268 ЦП України вважається таким, що прийняв спадщину після своїх батьків як єдиний спадкоємець. 12 лютого 2020 року позивач звернувся до приватного нотаріуса КМНО Адамської О.М. із заявою про відкриття спадщини після смерті батька [PERSON] 17 серпня 2020 року позивач отримав від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , що належала [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності за зазначену квартиру з 18.06.2020 зареєстровано за іншою особою. Як з`ясувалось, 18.06.2020 приватним нотаріусом Криворучком В.П. було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за відповідачем [PERSON] на підставі посвідченого вказаним нотаріусом 18.06.2020 договору дарування спірної квартири за реєстровим №184. За договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Криворучком В.П. 18.06.2020 за реєстровим номером 184 - дарувальник [PERSON] , який діяв через представника [PERSON] , подарував нібито належну йому квартиру [ADDRESS] відповідачу [PERSON] . За вказаним договором спірна квартира нібито належала дарувальнику на підставі договору дарування квартири, посвідченого Яценко Л.І. , приватним нотаріусом КМНО 12.11.1999 за №1-1740. Тобто, в період відкриття спадщини після смерті [PERSON] спірну квартиру було безпідставно відчужено в шахрайський спосіб із допомогою та безпосередньою участю брата спадкодавця [PERSON] . Відповідно до відповіді на адвокатський запит адвокату Горай Л.Й., наданий Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Київ) від 25.08.2020 року за №27771/6-20, - інформація щодо здійснення нотаріальної діяльності по Київському міському нотаріальному округу Яценко Л.І. відсутня. За твердженням позивача, приватним нотаріусом КМНО Криворучком В.П. було посвідчено 18.06.2020 за реєстровим №184 недійсний договір дарування квартири [ADDRESS] - оскільки його було укладено на підставі неіснуючого неукладеного підробленого шахраями правочину (договору дарування від 12.11.1999 року). Оскільки у відчужувача [PERSON] за цим правочином від 18.06.2020 не було права власності на спірну квартиру відповідно набувач [PERSON] за цим недійсним правочином від 18.06.2020 став власником спірної квартири незаконно, адже у дарувальника не існувало права власності, тобто не було законних прав на відчужуване ним майно. Відповідно правочин - договорів дарування спірної квартири на користь [PERSON] , посвідчений Яценко Л.І., приватним нотаріусом КМНО 12.11.1999 за №1-1740 - є взагалі неіснуючим, неукладеним, а відповідно право власності за цим договором у [PERSON] не виникло і не могло бути передано третій особі. А з цих підстав є недійсним договір дарування від 18.06.2020, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Криворучком В.П. за реєстровим №184, оскільки [PERSON] не був власником спірної квартири, а відповідно і не мов права на її відчуження третій особі. Отже, правочин - договір дарування від 18.06.2020, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Криворучком В.П. за №184, є недійсним з моменту його укладення, внаслідок його вчинення під впливом обману, адже [PERSON] не мав права власності, що є істотною обставиною (ч. 1 ст. 229 ЦК України). Враховуючи викладене правочин - договір дарування від 12.11.1999 не потребує його визнання недійсним , адже він є неукладеним і щодо цього мають бути застосовані засоби правового захисту, передбачені главою 83 книги 5 ЦК України. Враховуючи те, що спірне майно вибуло із володіння власника (спадкоємця) в супереч його волі, а також характер та спосіб у якій власника (спадкоємця) було позбавлено права власності на належне йому нерухоме майно, способами судового захисту порушених майнових прав доцільно обрати, окрім визнання договору дарування від 18.06.2020 року недійсним, також і витребування майна (спірної квартири), з чужого незаконного володіння та відновлення становища, яке існувало до порушення. Позивач вважає, що договір дарування від 18.06.2020 має бути визнаний недійсним на підставі статті 230 ЦК України, а спірна квартира [ADDRESS] має бути витребувана у [PERSON] на користь позивача [PERSON] , одночасно із визнанням права власності на спадкове майно (спірну квартиру) за позивачем [PERSON] . Ухвалою суду від 12.11.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі. 04.06.2021 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Дмитренка О.В. на адресу надійшов відзив, відповідно до якого просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на таке. Відповідно до витягу №173429759 від 12.05.2021 бланк серії АВЕ 671005 було витрачено 12.11.1999 приватним нотаріусом Яценко Лідією Іванівною (контакті дані 95000, м. Сімферополь, вул. Павленка, 2а, оф. 1, тел. [NUMBER] ). Тобто приватним нотаріусом КМНО Криворучком В.П. помилково було вказано в договорі дарування за реєстровим №184 від 18.06.2020 - «нотаріусом Київського міського нотаріального округу». Представник відповідача звертає увагу суду на те, позивач достовірно знаючи, що право власності тривалий час на спірну квартиру належало його рідному дядьку [PERSON] , шляхом введення суду в оману, намагається заволодіти вищевказаною квартирою. Про те, що дана квартира належить саме [PERSON] позивачу було відомо задовго до 202 року, про це навіть сусіди знали, що квартира належить [PERSON] . Колишній власник квартири - [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.08.2020. Даний факт був достовірно відомий позивачу, однак він намагається приховати від суду з метою використання цієї інформації в своїх інтересах. У подальшому , у позивача, після того як він дізнався про смерть свого рідного дядька [PERSON] виник злочинний умисел на заволодіння спірною квартирою. Так, у понеділок 17.08.2020 позивач звернувся до приватного нотаріуса КМНО Адамської О.М.,вважаючи, що рідний дядько не вніс відомості з паперового носія до електронного реєстру речових прав на нерухоме майно, однак, отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії. Щодо добросовісного набувача, то відповідно до п. 10 ч. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та ч. 5 ст. 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Ухвалою суду від 02.07.2021, яка відображена у протоколі судового засідання, постановлено закрити провадження в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину недійсним, визнання права власності на спадкове майно та про витребування майна з чужого володіння за недійсним правочином на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Ухвалою суду від 10.08.2021 постановлено зобов`язати Міністерство юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13) надати: документи та копій (у разі відсутності оригіналу), які містять підписи нотаріуса Яценко Лідії Іванівни, яка здійснювала нотаріальну діяльність відповідно до свідоцтва про прав на зайняття нотаріальною діяльністю. Виданого Міністерством юстиції України 21.03.1995 року та авальованого на підставі наказу 21.07.2016; зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Криворучка Віктора Петровича (02099 м. Київ, вул. Бориспільська 7): оригінал примірника договору дарування спірної квартири посвідчений Яценко Л.І., приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу 12 листопада 1999 року за №1-1740 та усі документи надані сторонами для реєстрації цього правочину (повноваження сторін, довідки бюро технічної інвентаризації, технічний паспорт на квартиру, довіреності, паспорти, коди, заяви на реєстрацію, тощо). Ухвалою суду від 29.10.2021 постановлено зобов`язати Центральний державний архів (03110 м. Київ, вул.. Солом`янська 24) надати: - оригінальні зразки підписів та відбитків печатки Яценко Л.І. , приватного нотаріуса Сімферопольського міського нотаріального округу, за 1997,1998,1999,2000,2001року; Зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Криворучка Віктора Петровича (02099 м. Київ, вул.. Бориспільська 7): оригінал примірника договору дарування спірної квартири посвідчений Яценко Л.І., приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу 12 листопада 1999 року за № 1-1740 та усі документи надані сторонами для реєстрації цього правочину ( повноваження сторін, довідки бюро технічної інвентаризації, технічний паспорт на квартиру, довіреності, паспорти, коди, заяви на реєстрацію, тощо). Ухвалою суду від 26.11.2021, яка відображена у протоколі судового засідання, постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. Під час розгляду справи по суті позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. У судове засідання, призначене на 26.01.2023, відповідач [PERSON] не з`явився, явку представника у засідання не забезпечив. Від представника відповідача [PERSON] до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи після завершення військового стану на території України. Суд зауважує, що сторона відповідача, зловживаючи своїми процесуальними правами неодноразово клопотала про відкладення розгляду справи та такі клопотання були задоволені судом. Суд визнав неповажними причини неявки відповідача та його представника у судове засідання, призначене на 26.01.2023, відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим постановив проводити розгляд справи без участі відповідача. При цьому, суд враховує, що сторона відповідача надала відзив на позовну заяву та неодноразово під час розгляду справи висловлювала свою позицію щодо позовних вимог. Суд вважає, що ним було вжито всіх залежних від нього заходів для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав на участь у судовому засіданні та наданні правових позицій щодо заявлених позовних вимог, тому суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності належним чином повідомленої сторони відповідача. Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились, явку своїх уповноважених представників у судове засідання не забезпечили. При цьому, приватний нотаріус КМНО Адамська О.М. направила на адресу суду заяву з проханням проводити розгляд справи у її відсутність (т. 1, а.с. 141). Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] (т. 1, а.с. 97). Батько позивача [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (т. 1, а.с. 99). На виконання ухвали суду приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Адамська О.М. направила до суду належним чином завірену копію спадкової справи №5/2020 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Так, позивач [PERSON] 12.02.2020 звернувся до приватного нотаріуса КМНО Адамської О.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] (т. 1, а.с. 94). [PERSON] , яка є дружиною померлого [PERSON] (т. 1, а.с. 120) 03.06.2020 звернулась до приватного нотаріуса КМНО Адамської О.М. із заявою про відмову від прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] (т. 1, а.с. 117). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло, яке видано Фондом комунального майна Мінського району 09.08.1993, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (т. 1, а.с. 122). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (т. 1, а.с. 98). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 21.05.2006 Відділом реєстрації смерті у м. Києві, серія [NUMBER] (т. 1, а.с. 103). Як убачається з інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, зроблених приватним нотаріусом Адамською О.М. 12.02.2020, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася (т. 1, а.с. 104, 105). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 01.10.2002 Відділом реєстрації смерті у м. Києві, серія [NUMBER] (т. 1, а.с. 106). Як убачається з інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, зроблених приватним нотаріусом Адамською О.М. 12.02.2020, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася (т. 1, а.с. 107, 108). Як убачається з листів Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації за адресою: [ADDRESS] станом на 21.05.2006 були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , з 18.02.1986; [PERSON] , [INFO] , з 12.07.2005 (т. 1, а.с. 115). Окрім того, станом на 29.09.2002 за вказаною адресою був зареєстрований [PERSON] , 1945 року народження, з 18.02.1986 та у зв`язку зі смертю знятий з реєстрації місця проживання 29.10.2002 (т. 1, а.с. 116). Відповідно до інформаційної довідки, наданої КП Київської міської ради «Київське бюро технічної інвентаризації 25.06.2020 на запит приватного нотаріуса КМНО Адамської О.М., згідно з даними реєстрових книг Бюро квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 09.08.1993 Фондом комунального майна Мінського району м. Києва (розпорядження №1959) та зареєстрованого в Бюро 09.09.1993 за реєстровим №1001 (т. 1, а.с. 121). Позивач [PERSON] 14.08.2020 звернувся до приватного нотаріуса КМНО Адамської О.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] (т. 1, а.с. 123). Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Адамською Оленою Михайлівною 17.08.2020 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , що належала [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки за даними Державного реєстру речових прав не нерухоме майно право власності на зазначену вище квартиру з 18.06.2020 зареєстровано за іншою особою (т. 1, а.с. 126). Так, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - об`єкт нерухомого майна: квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Підстава для державної реєстрації: договір дарування, серія та номер 184, виданий 18.06.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучко В.П. (т. 1, а.с. 125). Як убачається з договору дарування квартири від 18.06.2020, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Криворучком В.П. та зареєстрованим в реєстрі за №184, громадянин РФ [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , від імені якого діє [PERSON] , та з другої сторони [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] , (Обдаровуваний) уклали договір про наступне: Дарувальник подарував, а Обдаровуваний прийняв в дар квартиру номер [ADDRESS] . Квартира, що відчужується, належить Дарувальнику на підставі договору дарування квартири, посвідченого Яценко Л.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 12 лситопада 1999 року за №1-1740 (т. 1, а.с. 23-25). Так, відповідно до договору дарування квартири від 12.11.1999, посвідченого приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Яценко Л.І. та зареєстровано у реєстрі за №1-1740, з однієї сторони [PERSON] , [INFO] , мешкає в [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO] , мешкає в [ADDRESS] та з другої сторони - [PERSON] , [INFO] , мешкає [ADDRESS] уклали договір про таке: [PERSON] добровільно подарували, а Обдарований прийняв належну дарувателям на праві приватної власності квартиру за номером [ADDRESS] . Документом, який підтверджує право власності дарувателів на відчужувану ними квартиру є свідоцтво про право власності на житло, видане фондом комунального майна Мінського району міста Києва 09.08.1993 (наказ №1959) та зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації 09.09.1993 за реєстровим №1001 (т. 1, а.с.185). Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] м. Балашиха Московської області (т. 1, а.с. 168). На запит представника відповідача [PERSON] від 18.05.2021 Міністерство юстиції України надало інформацію, відповідно до якої Журнал реєстрації виданих свідоцтв про право на заняття нотаріальною діяльністю містить реєстраційний запис та відмітку стосовно видачі свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю Яценко Лідії Іванівни за №1614 від 21.03.1995. Відповідно до відомостей Журналу на підставі наказу Міністерства юстиції України від 21.07.2016 №2209/5 свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 21.03.1995 за №1614 на ім`я Яценко Лідії Іванівни , анульовано. Окрім того, згідно з відомостями, наявними в Єдину реєстрі спеціальних бланків нотаріальних документів, код витрачання бланка АВЕ 671005 - 1 - договір про відчуження нерухомого майна, крім земельних ділянок (т. 1, а.с. 173-174). На виконання ухвали суду від 10.08.2021 Південне міжрегіональне управління юстиції (м. Одеса) повідомило суду наказом Міністерства юстиції України від 07.04.2014 №1087/5 «Про припинення приватної нотаріальної діяльності» особам, які здійснювали приватну нотаріальну діяльність на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя і призначені на посаду нотаріуса Російської Федерації було припинено нотаріальну діяльність з 08.07.2014 (у тому числі приватному нотаріусу Сімферопольського міського нотаріального округу Яценко Лідії Іванівни), зобов`язано протягом одного місяця передати до Державного нотаріального архіву Херсонської області всі документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса та передати до Головного управління юстиції у Херсонській області гербову печатку приватного нотаріуса для її знищення, а також реєстри для реєстрації нотаріальних дій для проставлення відмітки про закриття реєстрів. На даний час документи нотаріального діловодства та архіву приватних нотаріусів, які здійснювали діяльність на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя до Державного нотаріального архіву Херсонської області не передавались. Гербова печатка та реєстри для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Яценко Л.І. до Головного управління юстиції у Херсонські області не передавались. Таким чином, надати документи та копії (у разі відсутності оригіналу), які містять підписи приватного нотаріуса Яценко Л.І., немає можливості (т. 2, а.с. 130). На адвокатський запит представника позивача 30.09.2021 Центральним державним архівом вищих органів влади та управління України було надано копії зразків підписів та відбитків печатки Яценко Л.І. , приватного нотаріуса Сімферопольського міського нотаріального округу, за 1995, 1999, 1998 та 2000 роки (т. 2, а.с. 84-89). На виконання ухвали суду приватний нотаріус Криворучко В.П. надіслав до суду документи надані сторонами для реєстрації договору дарування від 18.06.2020 (т. 2, а.с. 101-122). При цьому, як убачається з акту, складеного Оболонським районним судом м. Києва 11.10.2021, у конверті відсутні документи, що вказані у описі відправлення, зокрема, оригінал договору дарування квартири від 12.11.1999 (т. 2, а.с. 101). Згідно висновку експерта №4-29/10 від 29.10.2021 за результатами проведення почеркознавчої експертизи, проведеної експертом Українського центру судових експертиз, підпис від імені Яценко Л.І. , зображення якого міститься у графі "приватний нотаріус" у технічній копії Договору дарування квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 12.11.1999 року зареєстрованого в реєстрі за №1-1740 та посвідченого приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу АРК Яценко Л.І., виконано не Яценко Лідією Іванівною , а іншою особою з наслідуванням якомусь справжньому підпису Яценко Лідії Іванівни (т. 2, а.с.141-153). Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 102 ЦПК України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини. Статтею 106 ЦПК України визначено порядок проведення експертизи на замовлення учасників справи. Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. За заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав. Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Стаття 107 ЦПК України визначає порядок збирання матеріалів для проведення експертизи. Матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи. Суд може також заслухати призначених судом експертів з цього питання. Копії матеріалів, що надаються експерту, можуть залишатися у матеріалах справи. Експерт не має права з власної ініціативи збирати матеріали для проведення експертизи, розголошувати відомості, що стали йому відомі у зв`язку з проведенням експертизи, або повідомляти будь-кому, крім суду та учасника справи, на замовлення якого проводилася експертиза, про її результати. Призначений судом експерт не має права спілкуватися з учасниками судового процесу поза межами судового засідання, крім випадків вчинення інших дій, безпосередньо пов`язаних із проведенням експертизи. При визначенні матеріалів, що надаються експерту чи експертній установі, суд у необхідних випадках вирішує питання про витребування відповідних матеріалів за правилами, передбаченими цим Кодексом для витребування доказів. У разі скасування судом ухвали про призначення експертизи, призначений судом експерт зобов`язаний негайно повернути суду матеріали та інші документи, що використовувалися для проведення експертизи. Згідно з частиною 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. У висновку експертного дослідження експертом Фраймович Л.В. зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України та те, що висновок підготовлено для подання до суду. З огляду на наведене, суд приходить до переконання, що висновок експерта №4-29/10 за результатами проведення почеркознавчої експертизи від 29.10.2021 є належним та допустимим доказом по справі та відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства України. Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов`язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Таким чином, кожен доказ у справі, у тому числі висновок експертизи, підлягає оцінці в порядку, передбаченому процесуальним законом. Висновок експерта №4-29/10 за результатами проведення почеркознавчої експертизи від 29.10.2021 не суперечить іншим даним, які встановлені під час розгляду справи та не спростовані будь-якими іншими доказами, наданими сторонами. Представник відповідача не погоджуючись з висновком експертизи належних та допустимих доказів для спростування висновку експерта не надав. За таких обставин висновок експерта №4-29/10 за результатами проведення почеркознавчої експертизи від 29.10.2021 визнаний судом як належний та допустимий доказ. Відповідно до пункту 21 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року №18/5 (Наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції N 20/5 від 03.03.2004 ), яка (Інструкція) діяла станом на 12.11.1999 року (чинний на дату укладення договору) - Документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, приєднуються до примірника угоди, свідоцтва про право на спадщину та ін., що залишається у справах державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса. Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-технічної експертизи документів у цивільній справі №756/13553/20, проведеної судовими експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 24 листопада 2021 року №31995/21-33 - бланк та друкований текст свідоцтва про право власності на житло, а саме на квартиру [ADDRESS] , видане 09 серпня 1993 року згідно із розпорядженням №1959, виготовлено за допомогою поліграфічного друку з використанням друкарських форм - високого способу друку. Для виготовлення бланку свідоцтва про право власності на житло, а саме на квартиру [ADDRESS] , цифрові способи друку (за допомогою сканера, принтера, копіювального апарата) не використовувались. Записи та підписи, що наявні з лицевої та зворотної сторін свідоцтва, виконані рукописним способом, за допомогою пишучого приладу. Відтиски печаток, що наявні з лицевої та зворотної сторін свідоцтва, нанесені рельєфними кліше печаток (т. 2, а.с.154-160). Відповідно до пункту 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року №18/5 (Наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції N 20/5 від 03.03.2004 ), яка (Інструкція) діяла станом на 12.11.1999 року (на дату договору) - Посвідчення договорів про відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна провадиться за місцезнаходженням вказаного майна (стаття 55 Закону "Про нотаріат"). Згідно пункту 49 вказаної Інструкції при нотаріальному посвідченні договорів про відчуження жилого будинку, а також іншого нерухомого майна, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності на вказане майно у осіб, які його відчужують. Звертаючись у суд з даним позовом, позивач посилався на те, що оспорюваний договір дарування квартири, посвідчений 18.06.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучком В.П. є недійсним, оскільки спірне майно вибуло із володіння власника (спадкоємця) в супереч його волі. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Так, відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч.1 ст. 216 ЦК України). Суд враховує, що оригінал правовстановлюючого документу на спірну квартиру знаходиться у позивача, в той час, коли він мав бути приєднаним до нотаріальної справи при посвідчені договору дарування від 12.11.1999, а також, враховує те, що договір від 12.11.1999 мав бути укладений за місцезнаходженням вказаного майна у м. Києві, натомість як убачається з договору, він посвідчений в Автономній Республіці Крим. Окрім того, судом визнано належним, допустимим та достатнім доказом висновок експерта №4-29/10 за результатами проведення почеркознавчої експертизи від 29.10.2021. Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку про обґрунтованість позову в частині визнання оспорюваного правочину недійсним, зважаючи на те, що договір дарування від 12.11.1999 власниками не укладався, а отже наступний договір дарування від 18.06.2020 був вчинений особою, яка не мала на це права. Відповідно до частин першої та третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За змістом частин четвертої, п`ятої Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Як роз`яснив у п.1 своєї постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зміст юридичної процедури встановлення факту прийняття спадщини однією особою від фізичної особи, яка померла, полягає у наданні права особі-спадкоємцю у передбаченому законом порядку реалізувати набуті нею спадкові права. Згідно із ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга) (ст. 530 ЦК України в редакції 1963 року). Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що спірна квартира належала [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності. [PERSON] помер [INFO] . Спадкоємцями, які прийняли спадщину після [PERSON] була його дружина - [PERSON] , яка на момент його смерті була зареєстрована та проживала разом з ним, і відповідно успадкувала частину спірної квартири. Спадкова справа після [PERSON] не відкривалася. [INFO] померла [PERSON] . Згідно вимог ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно з ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої входила спірна квартира, яку прийняв її син [PERSON] , який проживав та був зареєстрований на момент її смерті разом з матір`ю за адресою спірної квартири. Вищезазначені обставини встановлені та підтверджуються дослідженими доказами у справі. [INFO] помер [PERSON] , який є батьком позивача. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. 12.02.2020 позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса КМНО Адамської М.О. від 17.08.2020 позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, оскільки право власності на квартиру зареєстровано 18.06.2020 за іншою особою. Враховуючи те, що суд дійшов переконливого висновку про визнання недійсним договору дарування від 18.06.2020, за яким право власності на спірну квартиру було зареєстровано за відповідачем [PERSON] , то позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування після свого батька [PERSON] на квартиру [ADDRESS] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. У свою чергу, ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачає, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. У справі, яка розглядається, суд встановив, що спірна квартира вибула з власності на підставі договору дарування, який володілець не укладав та який підлягає визнанню судом недійсним. Вибуття майна з володіння власника на підставі недійсного договору, про який власник не знав та не міг знати та який судом визнано недійним, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Оскільки спірна квартира вибула поза волею власника, то він має право витребувати це майно від добросовісного набувача на підставі статті 388 ЦК України, у зв`язку з чим позов в частині витребування з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь позивача [PERSON] квартири [ADDRESS] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року). Інші доводи сторін, викладені в заявах по суті справи, не спростовують встановлених висновків суду та не є юридично визначальними. Враховуючи викладене,

Outcome: approved