Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

20.06.2022 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивачка просить: припинити право власності відповідачки на 169/1000 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з його знищенням; та скасувати державну реєстрацію права власності відповідачки на 169/1000 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є власницею 831/1000 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Позивач постійно зареєстрована та проживає у вказаному будинку разом зі своєю родиною донькою та онукою. Інші 169/1000 частин спірного домоволодіння належить на праві власності відповідачу. Відповідач у вказаному будинку не зареєстрована та не проживає. Згідно рішення Київського районного суду м. Харкова від 05.08.2005, позивачу було виділено у користування в житловому будинку літ. «А-1» по [ADDRESS] житлові кімнати літ. 1-3 житловою площею 13,5 кв.м., літ. 1-4 житловою площею 16,8 кв.м., літ. 1-5 житловою площею 13,5 кв.м., в прибудові літ. А-5- тамбур літ. 1 площею 2,3 кв.м., коридор 1-1 площею 8,7 кв.м., вбиральню літ. 1-2 площею 1,2 кв.м., ванну літ. 1-8 площею 4,6 кв.м., кухню літ. 1-9 площею 10,6 кв.м., та надвірні будівлі: ганок літ. А6, сарай літ. Д, льох літ. Е, вбиральня літ. И, сарай літ. Ж, хвіртка літ. №2, паркан літ. №3, колонка літ. №4, ворота літ. №5, паркан літ. №6, паркан літ. №7. Відповідачу були виділені у користуванні в житловому будинку літ. «А-1» кухню літ. 1-6 площею 11,2 кв.м., із надвірних будівель: прибудова літ. А у вигляді кухні літ. 1-7 площею 3,3 кв.м. та тамбуру 11 площею 3,7 кв.м., ганок літ. а3, уборна літ.3, паркан літ. №8. Будинок був побудований в 1917 році, він потребує постійного догляду, але відповідачка після ухвалення судового рішення взагалі припинила цікавитись своєю частиною будинку. Поступово її частина домоволодіння зазнала руйнування, стала непридатною для нормальної експлуатації та такою, що має загрозу обвалення несучих конструкцій, що в свою чергу призвело до небезпеки руйнування частини будинку позивача. В спірному будинку загальних дах, який в результаті руйнування частини відповідачки почав просідати та обвалюватися. Стіни частини будинку, яка належить відповідачці, перебувають в напівзруйнованому стані, в її частині будинку відсутнє газопостачання та інженерне обладнання. Відповідно до технічного висновку ТОВ «Харківреконструкція» від 20.10.2021 про стан будівельних конструкцій приміщень житлового будинку №№1-6, 1-7, ІІ та надвірних будівель: сарай літ. «Г» та уборна літ. «З» по [ADDRESS] , та можливості їх подальшої експлуатації, основні будівельні конструкції визнано аварійними, небезпечними для мешкання та не придатними до подальшої нормальної експлуатації, надвірні будівлі (сарай літ. «Г» та уборна літ. «З») зруйновані. Вказаний стан конструкцій обумовлені неякісною експлуатацією будівлі, несвоєчасними капітальними і поточними ремонтами. По об`ємно-планувальному рішенню, приміщення не відповідають діючим нормам і правилам, які пред`являються до житлових будинків. Слід зазначити, що при розподіленні житлового будинку на частини, рішенням Київського районного суду м. Харкова було призначено переобладнання приміщень, яке повинна була здійснити відповідачка. Але судове рішення відповідачкою виконано не було. Відповідно до Технічного висновку, для відновлення розглянутого об`єму потрібні значні матеріальні та фізичні затрати, тобто фактично необхідно замінити усі будівельні конструкції. Відповідач протягом десятиліть не вчинила ніяких дій по утриманню і збереженню своєї частини будинку та надвірних будівель, що і призвело до їх фактичного руйнування. За вказаних обставин, відповідач втратила право власності на дане нерухоме майно з об`єктивних причин, які полягають у фізичному знищенні майна в законному порядку, що і стало підставою для звернення до суду. Відповідач своїм правом на поданням відзиву не скористалась. Представник позивача адвокат Жарова Тітарьова Л.М. надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги просила задовольнити, та ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась судом у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомила. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін в заочному провадженні за згодою представника позивача та за наявними в справі доказами. 20.06.2022 вказана позовна заява надійшла до суду та розподілена судді Зуб Г.А. 11.07.2022 судом здійснено електронний запит з Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування позивача та відповідача. Ухвалою судді від 19.07.2022 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою суду від 15.11.2022 задоволено клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі ВКЗ, та допит свідків. Ухвалою суду від 15.11.2022 закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. 15.11.2022 судом надано запит до Харківського міського ВДРАЦС Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Харків) щодо надання інформації стосовно відповідача. Ухвалою суду від 01.02.2023 постановлено проводити заочний розгляд вказаної справи. Судом встановлено, що позивач є власницею 831/1000 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , інші 169/1000 частин спірного домоволодіння належить на праві власності відповідачу. Позивач разом зі своєю родиною зареєстрована та проживає у спірному домоволодінні. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05.08.2005, яке набрало законної сили, здійснено розподіл спірного домоволодіння, та виділено позивачу в житловому будинку літ. «А-1» по [ADDRESS] житлові кімнати літ. 1-3 житловою площею 13,5 кв.м., літ. 1-4 житловою площею 16,8 кв.м., літ. 1-5 житловою площею 13,5 кв.м., в прибудові літ. а5 - тамбур літ. 1 площею 2,3 кв.м., коридор 1-1 площею 8,7 кв.м., вбиральню літ. 1-2 площею 1,2 кв.м., ванну літ. 1-8 площею 4,6 кв.м., кухню літ. 1-9 площею 10,6 кв.м., та надвірні будівлі: ганок літ. А6, сарай літ. Д, льох літ. Е, вбиральня літ. И, сарай літ. Ж, хвіртка літ. №2, паркан літ. №3, колонка літ. №4, ворота літ. №5, паркан літ. №6, паркан літ. №7. Відповідачу були виділені в житловому будинку літ. «А-1» кухню літ. 1-6 площею 11,2 кв.м., із надвірних будівель: прибудова літ. а, крильцо літ. а3, прибудову літ. а7, сарай літ. Г, уборна літ.3, паркан літ. №8. Також визначено які переобладнання необхідно здійснити відповідачу для здійснення поділу будинку. Відповідно до технічного висновку ТОВ «Харківреконструкція» від 20.10.2021 про стан будівельних конструкцій приміщень житлового будинку №№1-6, 1-7, ІІ та надвірних будівель: сарай літ. «Г» та уборна літ. «З» по [ADDRESS] , та можливості їх подальшої експлуатації, виготовленого на замовлення позивача, основні будівельні конструкції визнано аварійними, небезпечними для мешкання та не придатними до подальшої нормальної експлуатації, надвірні будівлі (сарай літ. «Г» та уборна літ. «З») зруйновані. Вказаний стан конструкцій обумовлені неякісною експлуатацією будівлі, несвоєчасними капітальними і поточними ремонтами. По об`ємно-планувальному рішенню, приміщення не відповідають діючим нормам і правилам, які пред`являються до житлових будинків. Слід зазначити, що при розподіленні житлового будинку на частини, рішенням Київського районного суду м. Харкова було призначено переобладнання приміщень, яке повинна була здійснити відповідачка. Але судове рішення відповідачкою виконано не було. Відсоток фізичного зносу основних несучих конструкцій розглянутого обсягу становить близько 80%. Відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів у спосіб, визначений законом або договором. Сттаттею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За положеннями ст.\~3\~ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених\~Конституцією України\~та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права. Відмова від права власності на транспортні засоби, тварин, нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства (ст. 12 ЦК України). Відповідно до ст.ст.\~316\~-\~319\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Усі суб`єктиправа власностіє рівнимиперед законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 312 ЦК України). Підстави припинення права власності передбачені\~ст. 346 ЦК України, відповідно до якої право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам`яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника. У відповідності до ч. 3\~ст.\~347\~ЦК України - у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Статтею 349\~ЦК України передбачено, що право власності на майно припиняється в разі його знищення. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно вимог\~статі 349 ЦК\~Украйни, є наявність встановленого факту знищення майна. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного суду від 17.01.2019 (справа № 708/254/18) умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно вимог статі 349 ЦК Украйни є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру. Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, що закріплено у статті 322 ЦК України. Звертаючись у 2022 році до суду з даним позовом сторона позивача зазначила, що місцеперебування відповідача на разі є не відомим, вона не мешкає у належному їй майні, не користується ним, та взагалі ним не цікавиться. Встановити відомості про смерть відповідача не виявилось можливим, оскільки для пошуку за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян та ідентифікації особи необхідно вказувати у запиті, зокрема, дату народження особи, відносно якої здійснюється перевірка, про що зазначено у відповіді Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові від 19.11.2022, та зазначено, що даних складених на [PERSON] , [PERSON] не виявлено. (а.с. 79). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] вказали, що відповідача ніколи не бачили у належній їй частині домоволодіння, та частина будинку знаходиться в аварійному стані, та не придатна для проживання, та почав просідати дах будинку. Також вказали, що до будинку ніхто не приходить та не цікавиться ним. Отже, суд вважає встановленим, що частина домоволодіння [ADDRESS] , яка належить відповідачу та становить 169/1000 частки, на теперішній час повністю знищена, та на теперішній час вже фактично не існує. З огляду на наведене, встановивши та проаналізувавши усі обставини справи, оскільки позивач в іншій спосіб, окрім як звернутися до суду з даним позовом, захистити своє порушене право не може, враховуючи, що частина домоволодіння [ADDRESS] ,\~яка належить\~відповідачу та\~становить 169/1000\~частки даного домоволодіння, на теперішній час повністю знищена та зруйнована, та місцеперебування відповідача на протязі багатьох років залишається невідомим, та припинити це право за заявою власника у даному випадку є неможливим, суд вважає за можливе припинити право власності відповідача на її частину домоволодіння у зв`язку з його знищенням, а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині скасування реєстрації права власності відповідача на спірну частину домоволодіння, то такі позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки рішення суду про припинення права власності є підставою для скасування реєстрації права власності [PERSON] на 169/1000 частину домоволодіння [ADDRESS] , відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Підсумовуючи все вищенаведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а в іншій частині позову слід відмовити за наведених вище обставин. На підставі викладеного та

Outcome: partial