Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

В жовтні 2022 р. [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» про стягнення коштів, в якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 12390,63 грн, 3 % річних в сумі 134,43 грн, інфляційні в розмірі 862,15 грн та судові витрати і витрати на переклад. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 14.08.2019 р. позивач придбав для дочки [PERSON] авіаквитки №5662414021581 на рейс, сполученням Київ-Торонто (рейс №PS241, дата вильоту 13.01.2020), та у зворотному напрямку Торонто-Київ (рейс №PS242, дата вильоту 20.06.2020). Вартість авіаквитків складала 17731,00 грн, як були перераховані відповідачу. 13.01.2020 р. [PERSON] скористалась авіаквитком з Києва до Торонто, але 31.05.2020 р. отримала повідомлення про скасування зворотного рейсу. За скасування рейсу відповідачем було запропоновано повернути кошти за квиток або обміняти невикористаний квиток на іменний промокод з додатковим бонусом - 25 % вартості. 06.06.2020 р. невикористаний квиток було обміняно на іменний промокод [INFO] на ім`я [PERSON] , сума 12390,63 грн, строк дії - 06.06.2022 р. За умовами Правил використання промокоду, якщо його не було використано, пасажир має право не раніше ніж після спливу 2 років повернути суму, на яку було оформлено промокод. На звернення позивача від 07.06.2022 р. відповідач кошти не повернув, чим порушив зобов`язання з авіаперевезення. Внаслідок порушення грошового зобов`язання позивач нарахував 3 % річних в сумі 134,43 грн та інфляційні в сумі 862,15 грн. Вказане стало підставою для звернення до суду. У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що авіаквитки були оформлені на ім`я [PERSON] , яка 06.06.2020 р., як пасажир, обміняла невикористану частину авіаквитка за маршрутом Торонто-Київ на промокод на суму 12390,63 грн. Звертає увагу, що договір повітряного перевезення було укладено з [PERSON] , а з позовом до суду звернувся [PERSON] , який не є стороною договору. Вважає, що права позивача в даному випадку не порушені. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що авіаквитки були придбані за кошти позивача на ім`я та в інтересах дочки [PERSON] . Внаслідок неповернення коштів за невикористаний промокод саме позивачу було заподіяно матеріальних збитків. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України). Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 31.10.2022 року відкрито провадження у справі, ухвалено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 14.08.2019 було заброньовано авіаквитки №5662414021581 на ім`я Satovska Daryna на рейс, сполученням Київ-Торонто (рейс №PS241, дата вильоту 13.01.2020), та у зворотному напрямку Торонто-Київ (рейс №PS242, дата вильоту 20.06.2020). Вартість авіаквитків складала 17731,00 грн. Згідно виписки за картковим рахунком [PERSON] 14.08.2019 р. було перераховано 17731,00 грн за придбання (www.flyuia.com (W0000427, Kyiv, Ukr, MCC 4511) За умовами ч. 1,2 ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Відповідно до положень ст. 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його перевезення. Пунктом 1 глави 1 розділу ІV Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України № 735 від 30.11.2012 року встановлено, що пасажирський квиток та багажна квитанція є підтвердженням укладення договору про перевезення та відображають його умови. Отже, придбавши електронний авіаквиток пасажир уклав з відповідачем Договір на міжнародне повітряне перевезення за Умовами Договору повітряного перевезення авіакомпанії МАУ. Під час придбання авіаквитків пасажир був зобов`язаний ознайомитися з Правилами повітряних перевезень пасажирів та багажу перевізника - відповідача. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами по справі, що 13.01.2020 р. [PERSON] скористалась авіаквитком з Києва до Торонто, але 31.05.2020 р. отримала повідомлення про скасування зворотного рейсу Торонто-Київ, який мав відбутись 20.06.2020 р. Одночасно у вказаному повідомленні було запропоновано зберегти квиток з використанням в майбутньому до 14.08.2020 р. або відшкодувати 125 % невикористаної частини квитка на промокод, який дійсний протягом двох років. Відповідно до ч. 18 ст. 100 ПК України, до договорів на повітряне перевезення, в тому числі до чартерних перевезень та інших цивільно-правових відносин, пов`язаних з повітряними перевезеннями, які не врегульовані положеннями цього Кодексу або міжнародними договорами України, застосовуються положення ЦК України. Відповідно до п. п. 1, 2, 3 глави І розділу XVI Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, перевізник може затримати або скасувати рейс як з комерційних причин, так і з причин, які не залежать від нього. За змістом положень ч. 1 ст. 105 Повітряного кодексу України у разі скасування рейсу пасажирам має бути запропоновано обслуговування відповідно до частини другої статті 104 цього Кодексу та компенсацію відповідно до частин п`ятої і шостої статті 104 цього Кодексу. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 104 ПК України, авіаперевізник зобов`язаний запропонувати пасажиру на вибір, крім іншого, відшкодування впродовж семи днів, яке має бути виплачено готівкою, електронним банківським переказом, банківськими дорученнями або банківськими чеками чи, за наявності засвідченої у письмовій формі згоди пасажира, у вигляді дорожніх чеків, повної вартості квитка за ціною, за якою його придбано, за невикористану частину квитка та за використану частину або частини квитка, якщо рейс більше не задовольняє потреби пасажира, а також за потреби забезпечити зворотний рейс у початковий пункт відправлення за першої можливості. Згідно з п. 1 глави 1 розділу XVIII Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, повернення коштів за невикористаний квиток (його частину) здійснюється за місцем придбання квитка або в головному офісі авіакомпанії (офісі з продажу перевезень перевізника) і в тій валюті, у якій квиток було оплачено. У разі якщо оплату було здійснено електронними засобами переказу коштів (банківською карткою), кошти повертаються на платіжну картку, з якої було здійснено платіж за квиток. Пунктом 2 Глави 2 Розділу XVIII Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу зазначено, що у разі примусового повернення сума коштів, що повертається пасажиру, має дорівнювати: якщо жодну частину квитка не використано,- сумі, що дорівнює повній вартості квитка за ціною, за якою його було придбано. Судом встановлено, що 03.06.2020 р. [PERSON] прийнято пропозицію щодо оформлення промокоду, який отримано нею на електронну пошту (промокод [INFO] на ім`я [PERSON], сума 12390,63 грн, строк дії - 06.06.2022 р.) Згідно з Правилами використання промокоду, які розміщені на сайті МАУ, промокод - це індивідуальний набір символів, який засвідчує право його власника на придбання послуг авіакомпанії МАУ у порядку, передбаченому цими Правилами. Отримання пасажиром промокоду є підтвердженням його згоди на відшкодування вартості повітряного перевезення за невикористаним квитком у вигляді промокоду. Зобов`язання МАУ в частині відшкодування вартості невикористаного квитка вважаються повністю виконаними та припиняються з моменту отримання пасажиром промокоду. Зобов`язання МАУ за промокодом, передбачені цими Правилами, є самостійними зобов`язаннями, непов`язаними із зобов`язаннями за невикористаним квитком». Промокод може бути використаний для оплати вартості нового квитка, включаючи вартість тарифу і зборів, в будь-якому класі обслуговування на будь-який регулярний рейс МАУ та рейс МАУ спільної експлуатації (code share) з авіакомпанією «Роза Вітрів», а також для оплати вартості додаткової послуги на будь-якому регулярному рейсі МАУ. Скористатися промокодом можна при бронюванні перевезення або додаткової послуги на сайті www.flyuia.com протягом 2 років з дня його оформлення. Подорож, так само як і використання додаткової послуги, повинна відбутися протягом 2 років з дня оформлення промокода. Промокод може бути використаний впродовж 2 років, з моменту видачі. Якщо пасажир з будь-яких причин не скористався промокодом, він має право, але не раніше ніж після спливу 2 років з дня оформлення промокоду, повернути суму, на яку було оформлено промокод, відправивши до МАУ відповідний запит протягом 3 місяців з моменту спливу 2 років з дня оформлення промокоду. Сума, на яку було оформлено промокод, буде повернута протягом 7 днів з дня отримання такого запиту та необхідних даних пасажира для здійснення розрахунків. Промокод є іменним та може бути згенерований на ім`я пасажира, зазначеного в квитку/EMD про придбання додаткової послуги або на ім`я власника банківської картки, якою оплачено квиток/додаткова послуга, вартість яких відшкодовується. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. На суд покладено обов`язок вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб. У той же час, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу. Такі правові висновки є усталеними та знаходять втілення, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 908/2637/20, від 29.09.2021 у справі № 910/17079/19, від 16.09.2021 у справі № 922/3059/16, від 26.01.2021 у справі № 923/722/19, від 29.10.2020 у справі № 917/814/16, від 29.01.2020 у справі № 904/5265/18, від 28.01.2020 у справі № 912/653/19, від 06.11.2019 у справі № 909/51/19, від 25.06.2019 у справі № 5023/5836/12, від 19.06.2019 у справі № 910/19581/16, від 05.06.2019 у справі № 909/452/18, від 18.03.2019 у справі № 908/1165/17, від 06.12.2018 у справі № 902/1592/15. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. . Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19). Судом встановлено, що пасажиром за авіаквитками від 14.08.2019 є [PERSON], яка і отримала промокод від відповідача та у випадку порушення відповідачем Правил використання промокоду мала б звернутись до суду з позовом для захисту своїх прав. Між тим, з позовом до суду звернувся [PERSON] , який не є стороною договору перевезення, укладеного з відповідачем. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилаються, підстав для задоволення позовних вимог про стягнення коштів, 3 % річних, інфляційних суд не вбачає. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed