Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

До Дзержинського районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] з позовною заявою до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Державна казначейська служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади у розмірі 40 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] здобула право на отримання пенсії, та після того зареєструвалась як внутрішньо переміщена особа 24.07.2015 року, таким чином на цей час перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області. Відповідно до листа ГУ ПФУ в Київському районі м. Харкова електронною поштою надійшли списки тривало відсутніх за місцем проживання одержувачів пенсії з числа внутрішньо переміщених осіб. З урахуванням зазначеного на підставі отриманої інформації на період до одержання інформації про скасування довідки та/або результатів додаткової перевірки, виплату пенсії було призупинено з 1.04.2017 року. У зв`язку з чим позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав. 12.11.2018 року Харківським окружним адміністративним судом ухвалено рішення у справі №820/1206/18, яким позовні вимоги задоволено, визнано протиправним дії Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо припинення [PERSON] нарахування та виплати пенсії з 01.04.2017 року та зобов`язано Київське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова поновити щомісячно нарахування та виплату позивачу пенсії та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з 01.04.2017 року. 28.03.2019 року Харківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по справі №820/1206/18, котрий 01.04.2019 року було направлено до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області. На даний час правонаступником боржника є Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області. Однак, до теперішнього часу позивач не отримувала заборгованість по пенсії та відповідачем не здійснено виплату заборгованості, що призводить до подальшої незаконної бездіяльності органу держаної влади. Такі незаконні дії завдають позивачу значної моральної шкоди, яка полягає в тому, що остання позбавлена доходу для існування, що призводить до постійного пошуку коштів для задоволення своїх життєвих потреб, оплати комунальних послуг, придбання їжі, одягу та інше. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час\~та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла до суду заява, в якій останні просить суд розгляд справи проводити без участі позивача та його представника, позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача\~ГУ ПФУ в Харківській області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надіслав до суду заяву, в якій просить суд розглянити справу без участі представника та відмовити в позовних вимогах. Також, до суду надійшов відзив на позовну заяву від ГУ ПФУ в Харківській області, згідно з яким відповідач вважає, що в діях Управління відсутня протиправність, оскільки відповідно до постанови КМУ від 28.04.2018 року №335 суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного КМУ. Таким чином, нарахований борг в розмірі 51 972,36 грн. обліковується в Пенсійному фонді України та буде виплачений зв умови прийняття КМУ окремого порядку та при наявності відповідного фінансового забезпечення. Також, у відзиві відповідач зазначає, що позивач на надав ґрунтованих доказів, що заподіяна їй моральна шкода спричинена саме неправомірними діями Управління. Представник третьої особи ДКСУ у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заяв про причини своєї неявки до суду не направив. Судом отримані пояснення стосовно позовної заяви, в яких наведені доводи проти заявлених вимог, третя особа просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. На підставі частини 2 статті 247\~ЦПК\~України у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч.4 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до копії пенсійного посвідчення за № [NUMBER] від 18.04.2001 року, [PERSON] є пенсіонером з 07.04.2001 року безстроково. Відповідно до копії довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, виданої 24.07.2015 року Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради, позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та перемістилася за адресою: [ADDRESS] .. 12.11.2018 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі №820/1206/18 позовну заяву [PERSON] до Київського об`єднаного управління Пенісійного фонду України м. Харкова про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Київського об`єднаного управління Пенісійного фонду України м. Харкова щодо припинення [PERSON] нарахування та виплати пенсії з 01.04.2017 року, скасовано розпорядження Київського об`єднаного управління Пенісійного фонду України м. Харкова від 18.08.2017 року щодо призупинення виплати пенсії [PERSON] та зобов`язано Київське об`єднане управління Пенісійного фонду України м. Харкова поновити щомісячно нарахування та виплату [PERSON] пенсії та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з 01.04.2017 року. Відповідне рішення набрало законної сили 18.03.2019 року. З копії заяви про примусове виконання судового рішення вбачається, що 08.04.2019 року виконавчий лист за №820/1206/18, виданий 28.03.2019 року Харківським окружним адміністративним судом, пред`явлений до примусового виконання до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області. У відзиві представник Головного управління Пенсійного фонду України зазначає, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 року по справі №820/1206/18 було нараховано пенсію у розмірі 51 972,36 грн.. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, суд враховує наступне. Статтею 46 Конституції України\~передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Статтею 56 Конституції України\~визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Відповідно до ст.\~15,\~16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно\~ст. 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно ч. 1\~ст. 107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»\~Пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом. Пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року №280\~визначено, що Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Відповідно до ч. 2\~ст. 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»\~кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Статтею 73 цього Закону\~визначений вичерпний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 25 Бюджетного кодексу України\~державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, Державна казначейська служба України (Казначейство) реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до покладених завдань Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення). Частиною 2\~ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження»\~передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845\~(далі - Порядок). Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц вказано, що відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими та справедливими висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась пенсія, на яку позивач має право на підставі судового рішення. В постанові Верховного Суду від 09 лютого 2021 року по справі № 425/793/19 вказано, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені та які завдали особі моральної шкоди. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Протиправність дій Київського об`єднаного управління Пенісійного фонду України м. Харкова, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, стосовно невиплати пенсії позивачу встановлена рішеннями Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 у справі № 820/1206/18, яке набрало законної сили. В якості обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, перенесених внаслідок грубого порушення відповідачем\~Конституції України\~та Законів України і, як наслідок, прав позивача на належне пенсійне забезпечення, на право мирно володіти належним їй майном. Суд вважає доведеним завдання позивачу вказаними протиправними діями та бездіяльністю відповідача моральних страждань, а також причинний зв`язок між вказаною шкодою та протиправними діями відповідача. Невиплата позивачу за судовим рішенням протягом більше ніж двох років суми пенсії в розмірі 51 972,36 грн., яка є основним джерелом доходу пенсіонера, є достатньою та самостійною підставою для висновку про те, що позивачу завдано втрат немайнового характеру у вигляді душевних страждань, психологічного навантаження, тривоги за подальшу долю пенсійних виплат. Саме по собі ухвалення судом рішення на користь позивача не може компенсувати йому немайнових втрат, оскільки позивач був змушений звертатися до суду, очікувати позитивного рішення на свою користь, а станом на теперішній час позивач вже протягом більше ніж двох років очікує фактичного виконання рішення. Крім того, позивач правомірно очікував фактичного та швидкого виконання рішення суду з боку органу державної влади, проте такого виконання так і не відбулося, внаслідок чого позивач відчував та продовжує відчувати негативні емоції. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст.\~3,\~19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. В даному випадку такі негативні емоції з урахуванням їх тривалості та розміру невиплаченої пенсії, призвели до моральних страждань позивача. Наведене є достатніми доказами того, що позивачу було завдано моральної шкоди. Враховуючи характер та обсяг заподіяної моральної шкоди, тривалість часу її заподіяння, вартість майна, якого відповідач позбавив позивача внаслідок тривалої бездіяльності, суд вважає обґрунтованим розмір моральної шкоди у сумі 40 000,00 грн.. Саме такий розмір моральної шкоди відповідає характеру правопорушення, яке вчинено органом державної влади, його тривалості, вимогам розумності і справедливості. Разом з тим, суд зазначає, що відшкодування, у разі визнання судом незаконними дій чи рішень будь-якого органу державної влади, повинно здійснюватися за рахунок держави, а саме за рахунок коштів Державного бюджету України. Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»\~не передбачено відшкодування моральної шкоди, проте встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що не має законодавчих та інших правових підстав щодо виплати з коштів Пенсійного фонду України будь-яких відшкодувань моральної шкоди, так як бюджетом Пенсійного фонду України, який кожного року затверджується Кабінетом Міністрів України, не передбачено витрат на зазначені цілі. Отже, шкода, завдана органами Пенсійного фонду України, компенсується за рахунок державного бюджету, а відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади, суму в розмірі 40 000,00 грн.. З урахуванням змісту\~статті 25 Бюджетного кодексу України\~та пп. 3 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, стягнення з Державного бюджету України шляхом списання певної суми коштів з відповідного казначейського рахунку на користь позивача є належним та ефективним способом захисту його прав. Державна казначейська служба України чи її компетентний орган повинні самостійно визначити в межах наданих їм повноважень з якого рахунку необхідно списати ці кошти та який орган Казначейства має здійснити таке списання. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що згідно із п. 13 ч. 2\~ст. 3 Закону України «Про судовий збір»\~не справляється судовий збір за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади. Отже, судовий збір за подання подібних позовів не повинен справлятися взагалі, а тому у суду відсутні підстави для стягнення судового збору з відповідачів.

Outcome: approved