Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про припинення стягнення аліментів на утримання дитини посилаючись на те, що у 2015 році між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. [INFO] в шлюбі народився наш син [PERSON] . 2021 році шлюб було розірвано. Відповідач, у 2021 році звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Позивача, аліментів на його користь на утримання неповнолітньої дитини так як дитина проживає з ним. Судовим наказом Харківського районного суду Харківської області в справі №635/7607/21 встановлено стягувати з Позивача на користь Відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті усіх видів заробітку ( доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця починаючи до досягнення дитиною повноліття. За змістом ст. 181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. У зв`язку з початком повномасштабної війни з Російською Федерацією з березня 2022 року [PERSON] проживає разом із сином за адресою : [ADDRESS] , винаймає кімнату в будинку відповідача, сплачує комунальні послуги, приймає активну участь у вихованні та матеріальному забезпеченні сина - закупає продукти харчування, необхідні речі, готує їжу, організує його дозвілля, тому на даний час необхідність у стягненні з неї аліментів перестала існувати. Влітку 2022 року Позивача було зареєстровано як внутрішньо переміщену особу з місцем проживання - [ADDRESS] (довідка №6324-7001481808 від 30.08.2022 р.) Доказами сплати комунальних послуг за адресою проживання Позивача слугують платіжні доручення та банківські виписки які додаються до справи. Так, за правилами частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. За своєю суттю зазначена норма права є нормою матеріального права, оскільки містить право особи на зміну правовідносин, визначених рішенням суду та умови і підстави такої зміни. Той факт, що вона міститься у процесуальному Законі сутті цієї норми не змінює. Отже, за змістом цієї норми права, особа з якої за рішенням суду стягнуто періодичні платежі у випадку зміни будь яких обставин, що впливають на її обов`язок щодо сплати таких платежів має право звернутися до суду , у тому числі щодо припинення такого обов`язку. При цьому зазначена норма не надає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року (справа № 511/219/18). У відзиві на позов представник відповідача - адвокат Лаєвська М.Л. просить відмовити у задоволенні позовних вимог про припинення аліментів посилаючись на те, що відповідач не визнає ті обставини, що [PERSON] утримує дитину. А тому є відсутніми підстави для припинення сплати нею аліментів. Більше цього, відповідач стверджує, що по сплаті аліментів наявна заборгованість. Також, в провадженні Харківського районного суду Харківської області перебувала справа за позовом [PERSON] , зустрічним позовом [PERSON] про визначення місця проживання дитини (справа № 635/8680/20). Доля справи та її місцезнаходження на теперішній час не відомі. Таким чином, станом на час розгляду цієї справи питання про місце проживання сина разом з матір`ю - не вирішено, малолітній [PERSON] проживає та зареєстрований разом з батьком, знаходиться на його утриманні. Крім того, реєстрація [PERSON] у будинку відповідача в статусі внутрішньо переміщеної особи має тимчасовий характер, для отримання статусу ВПО за конкретною адресою не вимагається згоди власників будинку. Але, доводе до відома суду, що власниками будинку не надавалася згода на вселення [PERSON] , її реєстрація як ВПО не надає права проживання у чужому будинку без згоди на це власників, це лише дає право на отримання статусу та державної допомоги. Після вселення до будинку відповідача, сторони не поновили подружні відносини, не є сім`єю, не ведуть спільного господарства та не мають єдиного сімейного бюджету. Сплата ж позивачкою комунальних послуг взагалі не стосується предмету доказування, це жодним чином не стосується доказів утримання дитини. До того ж, позивачка не відмовилась від своїх позовних вимог встановити місце проживання дитини разом з нею в м. Конотоп Сумської області, що підтверджує її наміри повернутися за постійним місцем проживання у будь-який час. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3ст.181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, батько дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів. При цьому обов`язок матері - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Позивачка у судове засідання не з`явилася, викликалась належним чином, від її представника надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі конференцзв`язку в задоволенні якого ухвалою суду відмовлено. Відповідач та його представниця - адвокат Лаєвська М.Л. у судове засідання викликалась належним чином, від її представника надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі конференцзв`язку в задоволенні якого ухвалою суду відмовлено. Зважаючи на те, що справа відкрита до розгляду в спрощеному провадженні, сторони клопотань про розгляд справи в загальному порядку не надали, при цьому представник відповідача надав відзив по справі а представник позивача надав наявні додаткові докази на підтвердження позовних вимог та свої заперечення щодо відзиву суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін в загальному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що у 2015 році між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. [INFO] в сторін в шлюбі народився син [PERSON] . 2021 році шлюб було розірвано. Відповідач, у 2021 році звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Позивача, аліментів на його користь на утримання неповнолітньої дитини так як дитина проживає з ним. Судовим наказом Харківського районного суду Харківської області від 09.11.2021 року в справі №635/7607/21 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 вересня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Частина перша статті 192 СК України, передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України має на меті скасування їх присудження. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину чи, за рішенням суду, після стягнення аліментів з батька, місце проживання дитини визначено саме з платником аліментів (батьком дитини). У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Разом з тим, за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Згідно довідки №6324-7001481808 від 30.08.2022 р. [PERSON] зареєстровано як внутрішньо переміщену особу з місцем проживання - [ADDRESS] . Згідно матеріалів справи, а саме копії паспорта [PERSON] , відповідач також зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 06.05.1996 року. Доводи позовної заяви [PERSON] про те, що вона утримує сина, закупає продукти харчування, необхідні речі, готує їжу, організує його дозвілля, тому на даний час необхідність у стягненні з неї аліментів перестала існувати не підтверджені жодним доказом, а тому є безпідставними. Надані суду копію квитанцій про оплату житлово-комунальних не підтверджують факту зміни місця проживання дитини та не є підставою для прийняття рішення про припинення стягнення аліментів з позивачки. Будь-які докази про зміну місця проживання дитини суду не надані. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для припинення стягнення аліментів з позивача. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають віднесенню за рахунок позивача.

Outcome: dismissed