Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

30.09.2022 р. до Корабельного районного суду м. Миколаєва на підставі ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва про передачу цивільної справи за підсудністю надійшли матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 10 427,20 грн., а також позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини, [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] адвокат Мотельчук Юлія Ігорівна зазначила, що 08 вересня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голопристанського районного управління юстиції Херсонської області, актовий запис № 82. Від шлюбу сторони мають дитину: [PERSON] , [INFO] . 27 вересня 2018 рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Вказане рішення набрало законної сили 30.10.2018 року. Відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] не надавав, тому позивач вимушена була поставити питання про стягнення аліментів у судовому порядку. 29.11.2018 року Корабельним районним судом м. Миколаєва по справі № 488/4906/18 було стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів (заробітку) відповідача, починаючи з 01.11.2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист щодо виконання вказаного судового рішення було видано 17.12.2018 року та скеровано для подальшого виконання до Корабельного відділу ДВС у м. Миколаєві. Наразі відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання судового рішення справі № 488/4906/18 про стягнення аліментів з відповідача. Проте, відповідач неналежним чином виконував свої батьківські обов`язки, не вчасно та не в повному обсязі сплачував аліменти на утримання сина [PERSON] . Внаслідок невиконання відповідачем рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва по справі № 488/4906/18 про стягнення аліментів з [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітків (доходів) на користь [PERSON] на утримання неповнолітного сина [PERSON] , [INFO] , станом на 11.07.2022 року за відповідачем утворилася заборгованість по виплаті позивачу аліментів у сумі 10 427,20 грн. Позивач зазначила, що після розірвання шлюбу відповідач та його син [PERSON] бачилися дуже рідко. Причини такого рідкого спілкування батька та сина, а також абсолютна незацікавленість батька життям дитини позивачу невідомі. Остання особисто ніколи не чинила жодних перешкод у спілкуванні між ними. З моменту розірвання шлюбу та до сьогодні дитина постійно проживає разом з позивачем. Квартира, в якій проживає позивач разом із сином, є орендовано, проте повного мірою забезпечує необхідні потреби дитини в повсякденному житті. Дитина має окрему кімнату та всі необхідні для нормального розвитку умови. Відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Тому, вважала за необхідне поставити питання перед судом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина, [PERSON] , 2013 року народження. Крім того, представник позивача зазначила, що внаслідок неналежного та несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань щодо сплати аліментів, позивач має передбачене законодавством право на стягнення з відповідача неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Посилаючись на вказана обставини, а також неможливість вирішення вказаних питань у досудовому порядку, позивач звернулася в суд з даним позовом. Ухвалою суду від 10.10.2022 року відкрито загальне позовне провадження, копії ухвали направлені сторонам по справі. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином на своєчасно. У поштових повідомленнях від 11.11.2022 р. і 23.01.2023 р. листоношею проставлена відмітка про відсутність відповідача за місцем проживання. Відповідно до положень пункту 4 частини 7 статті 128 ЦПК України дата проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за місцем проживання є днем вручення судової повістки. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Зі згоди представника позивача, а також враховуючи те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 08.09.2012 р. Шлюб між сторонами був розірваний 27.09.2018 року згідно з рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва, ухваленим у справі № 488/3496/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Від вказаного шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції 17.10.2013 р. Судом також встановлено, що 29.11.2018 р. Корабельним районним судом м. Миколаєва було ухвалене рішення про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1\\4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.11.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення суду 17.12.2018 р. позивачу був виданий виконавчий лист для подальшого його пред`явлення на виконання. Під час вивчення матеріалів справи було встановлено, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, складеному головним державним виконавцем Корабельного відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гуменною Л., станом на 01.07.2022 р. відповідач [PERSON] має заборгованість в сумі 16 372, 00 грн. Крім того, відповідно до Рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 713 від 26.08.2020 р. визначено місце проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] . Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Про відсутність участі у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , його батька - відповідача [PERSON] свідчить також характеристика, складена та підписана класним керівником і директором Миколаївської гімназії № 15 від 28.06.2022 р., згідно з якою вихованням [PERSON] , 2013 року народження, займаються мама [PERSON] та [PERSON] . Вони приділяють належну увагу розвитку та навчанню [PERSON] , беруть активну участь у житті класу та школи. Батько успіхами сина не цікавиться, з класним керівником та вчителями не спілкується, школу не відвідує. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 р. Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У своєму висновку від 13.12.2022 року орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради зазначив, що Службою у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради перевірено дитину за місцем проживання, про що складено відповідний акт. Відповідно до зазначеного акту, малолітній [PERSON] проживає у належних матеріально-побутових умовах. Квартира мебльована, облаштована побутовою технікою, дитина має окрему кімнату, спальне та робоче місця, шафу для речей, комп`ютер, забезпечений одягом по сезону та продуктами харчування. Мати належно забезпечує життєві потреби дитини, відносини між ними є довірливими, товариськими. Свої синівські почуття [PERSON] проектує на цивільного чоловіка матері, [PERSON] , який приймає активну участь у вихованні та утриманні дитини. Відповідач не намагався визначити порядок побачень з сином, перешкод у здійсненні батьківських обов`язків у батька не було. Питання виконання батьком, [PERSON] , батьківських обов`язків розглядалося 13.12.2022 на комісії з питань захисту прав дитини Миколаївської міської ради. За результатом розгляду комісія дійшла висновку, що батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дитини. Вважали за доцільне позбавити громадянина [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , в інтересах дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи зі змісту частини першої ст. 12 Закону України Про охорону дитинства, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст. 155 названого Кодексу батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При вирішенні справи суд приходить до висновку, що таким негативним впливом з боку відповідача на розвиток дитини є зразок байдужого, зневажливого ставлення до поняття сім`ї та людей, з якими вони перебувають у родинному зв`язку, зокрема. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не намагається облаштувати належні умови для повноцінного розвитку, забезпечити дитину необхідним, не виявляє турботу, навіть цікавість щодо свого сина, тому позов щодо позбавлення відповідача батьківських прав підлягає задоволенню. Крім того, в позовній заяві позивач також просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати відповідачем аліментів. Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Проаналізувавши наданий представником позивача розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини та який належить до сплати відповідачем [PERSON] , суд не погоджується з ним, оскільки він не узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 14-37цс18. Так, відповідно до постанови від 25 квітня 2018 року № 572/1762/15-ц Великої Палати Верховного Суду України правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: р = (А1 * 1% * Q1 ) + (А2 * 1% * Q2 ) + .........(Аn* 1%*Qn), де: р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; Аn- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Враховуючи зазначене, розмір неустойки (пені), який належить сплатити відповідачу, складає: за 31 день січня 2020 року 815,69 грн. (2631,25 грн.* 1% * 31день); за 29 днів лютого 2020 року 749,94 грн. (2586,00 грн. * 1% * 29 днів); за 31 день березня 2020 року 868,77 грн.(2802,50 грн. * 1% * 31 день); за 30 днів квітня 2020 року 756,82 грн.(2522,75 грн. * 1% * 30 днів); за 31 день травня 2020 р. - 812,59 грн. (2621,25 грн. * 1% * 31 день). За 31 день травня 2022 року 1114,60 грн. (3595,50 грн. * 1% * 31 день); за 30 днів червня 2022 року 1078,65 грн. (3595,50 грн. * 1% * 30 днів). Таким чином, загальна сума пені за несвоєчасну сплату аліментів у період з січня по травень 2020 року складає 4 003,81 грн. та за період з травня по червень 2022 року включно 2 193,25 грн., а всього 6 197,06 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналізуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до\~ [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки за несплату аліментів підлягає задоволенню частково. Розглядаючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. На підставі положень ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволений позовних вимог. Пред`явлений представником позивача позов містить дві вимоги: одна майнового характері (стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів); друга немайнового характеру (позбавлення батьківських прав). Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (далі Закон) передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за позовну вимогу немайнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що, у грошовому еквіваленті становить 992,40 грн. Згідно з ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою судовий збір складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних громадян, тобто не менше від 992,40 грн. і не більше 12 405,00 грн. Враховуючи, що 1% від ціни позову за вимогою майнового характеру, що належить до сплати відповідачу складає суму, яка менша за мінімальний розмір судового збору, що підлягає стягненню за даною вимогою, то з відповідача [PERSON] належить стягнути на користь держави 992,40 грн., оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору за даною вимогою під час звернення до суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Крім того, враховуючи, що вимога немайнового характеру щодо позбавлення відповідача батьківських прав задоволена судом повністю, то з відповідача належить стягнути на користь позивача сплачений нею судовий збір в сумі 992,40 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial