Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

Позивач просить припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17.08.2016 року і до повноліття дитини, визначених рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 21.09.2016 року у справі №459/2292/16-ц. Виконавчий лист 459/2292/16-ц, виданий Червоноградським міським судом Львівської області, - відкликати. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 91 827, 61 грн. безпідставно набутих аліментів. Стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. Крім того, вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позову послався на те, що відповідачка перебуває у Росії, він залишається платником аліментів на користь відповідача на утримання сина [PERSON] , [PERSON] не займається вихованням та утриманням сина, останній проживає разом із позивачем. Тобто, аліменти які сплачує позивач, відповідачка витрачає на власні потреби. 12.12.2022 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання. 12.12.2022 суд виніс ухвалу про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа №459/2292/16-ц, виданого Червоноградським міським судом Львівської області про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17.08.2016 року і до повноліття дитини. 13.01.2023 розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою відповідачки. 13.02.2023 року представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, у судові засідання: 13.01.2023, 13.02.2023 не з`явилася, заяв чи клопотань про розгляд справи за її відсутності не подала, про причини неявки не повідомила. При цьому, відповідачем не було подано відзиву. На підставі норм ст.ст.280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку. 24.11.2001 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 06.06.2016 року. Під час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Крім того, рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 06.06.2016 року задоволено зустрічний позов [PERSON] про визначення місця проживання дітей з матір?ю. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 21.09.2016 року у справі №459/2292/16-ц, зокрема, з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17.08.2016 року і до повноліття дитини. 10.04.2017 року державним виконавцем Червоноградського МВ ВДВС ГТУЮ у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53742105 з виконання вказаного рішення суду. Згідно із нотаріально посвідченою заявою сторін, останні 28.02.2022 року надали згоду на виїзд за кордон в період з 28.02.2022 року по 28.02.2023 року їхнього малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 04.03.2022 року син [PERSON] перетнув кордон та поїхав у Італію, де проживав у матері позивача та 17.04.2022 року повернувся в Україну, про що свідчать відмітки у паспорті громадянина України для виїзду за кордон Серії [NUMBER] . Згідно з довідками Міськради Кончезіо Місцевого відділу поліції від 12.03.2022 року (з перекладом) [PERSON] надала [PERSON] та [PERSON] житло за адресою: [ADDRESS] був зареєстрований в регіональній соціальній службі [PERSON] за місцем перебування: Кончесіо (Брешіа), про що свідчить довідка (з перекладом) від 14.03.2022 року. З позовної заяви встановлено, що 17.04.2022 року син [PERSON] повернувся до відповідача та проживав з нею до 25.05.2022 року. З 25.05.2022 року відповідач залишила сина [PERSON] проживати з позивачем. Згідно з актом КП «ЧЖКС» від 16.11.2022 року зі слів сусідів [PERSON] проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з 25.05.2022 року по теперішній час. Згідно з довідкою Червоноградського відділення УВД ФССУ у Львівській області від 10.11.2022 року №225, утримання аліментів зі страхової виплати [PERSON] проводиться щомісячно у розмірі 25%. Станом на 01.11.2022 року заборгованість відсутня. Згідно з довідкою КП «ЧЖКС» від 11.11.2022 року №67 утримання аліментів із заробітної плати [PERSON] проводиться щомісячно у розмірі 25%. Станом на 01.11.2022 року заборгованість відсутня. Згідно з повідомлення державного виконавця від 02.12.2022 року, у період з 04.03.2022 року по 29.11.2022 року загальний розмір сплачених позивачем на користь відповідача аліментів у межах АСВП №53742105 становить 91 827, 61 грн. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.ч.2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п. 17 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст. 183 СК України). Згідно з вимогами ст. 179 Сімейного кодексу України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно з частиною 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. З аналізу вказаних норм Сімейного кодексу України вбачається, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина. Враховуючи те, що син [PERSON] проживає разом з позивачем та перебуває на його повному матеріальному утриманні, відповідно до положень статті 180 СК України, статті 273 ЦПК України, стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання їх неповнолітньої дитини, що здійснюється на виконання рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21.09.2016 року, необхідно припинити. Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Правовий аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Як встановлено судом, у період з 04.03.2022 року по 29.11.2022 року позивач здійснив аліментні виплати у розмірі 91 827, 61 грн. в примусовому порядку в межах відкритого виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення, що набрало законної сили. За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 1215 ЦК України, безпідставно набуті аліменти не підлягають поверненню. Аналіз частини першої статті 1215 ЦК України свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія «добросовісність» закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права. ЦК України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (частина п`ята статті 12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків. Відповідно до положень статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Всупереч наведеному, аліменти, які сплачував позивач, відповідачка витрачає на свої особисті потреби, а не на утримання дитини, позбавляючи дитину права на одержання аліментів. Так як видно із матеріалів справи, відповідачка, покинувши межі України, та залишивши дитину на утриманні позивача, не займається вихованням та утриманням дитини, обов?язок щодо утримання дитини лежить лише на позивачу, остання не вживає жодних заходів щодо припинення отримання нею аліментів чи направлення аліментних коштів на потреби сина. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Враховуючи те, що відповідно до частини першої статті 179 СК України саме малолітня дитина сторін є власником одержаних на його утримання аліментів, а концепція забезпечення найкращих інтересів дитини є провідною у вітчизняному та міжнародному сімейному праві, вимоги позивача про повернення добровільно сплачених на утримання дитини аліментів ґрунтуються на вимогах закону, зокрема і статті 1215 ЦК України. Оскільки наявні достовірні докази недобросовісного набуття відповідачем аліментів, які є власністю дитини та якими остання розпоряджалась не в інтересах дитини, а в своїх особистих цілях, наявні правові підстави для стягнення їх з відповідачки на користь позивача, як безпідставно набутих. Згідно за ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Одним із засобів виконання батьками зобов`язань по утриманню дітей є виплата аліментів, стягнутих за рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відтак, стягнення з відповідачки на утримання дитини аліментів відповідає інтересам сина, який проживає і виховується позивачем, а відповідач матеріально не підтримує його, участі у вихованні дитини не приймає, ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків. Тому суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача. За таких обставин та міркувань позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved