Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення коштів, мотивуючи його тим, що 01 січня 2019 року відповідач [PERSON] взяв у нього в борг грошові кошти в розмірі 32 783 Євро, під 36% річних, строком до 31 грудня 2019 року, про що свідчить його письмова розписка. Також, 01 січня 2019 року відповідач [PERSON] взяв у нього в борг грошові кошти в розмірі 197 425 доларів США, під 36 % річних строком до 31 грудня 2020 року, що підтверджується розпискою, яку відповідач написав власноручно. Крім того, 01 січня 2019 року відповідач [PERSON] взяв у нього в борг грошові кошти в розмірі 219 755 доларів США під 18% річних, строком до 31 грудня 2020 року. Одержання вищезазначених коштів підтверджується розписками, які відповідач написав власноруч. Разом з тим, відповідач у зазначений в розписках термін борг не повернув, чим порушив виконання свого зобов`язання. На його неодноразові звернення з проханням повернути гроші, жодним чином не реагує, чим ухиляється від вирішення спору. Також, зазначив, що під час отримання вищезазначених коштів були присутні і два інших відповідача, а саме [PERSON] та [PERSON] , які гарантували повернення коштів [PERSON] та поручались за нього про що, зазначено в розписках та де вони поставили свої підписи. За таких обставин позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь борг за розписками від 01.01.2019 року в сумі 34 555 596, 91 грн., з яких - 17 491 347,40 гривень основного боргу та 17 064 249, 51 грн відсотків з дати отримання коштів і до часу звернення до суду з позовом , а також судові витрати. Ухвалою суду від 12.09.2022 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Її розгляд вирішено проводити в загальному позовному провадженні. Підготовче засідання призначено на 11.10.2022. Ухвалою суду від 14.09.2022 забезпечено позов шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна Базу «Спецгідроенергомонтаж», загальною площею 3356,8 кв.м., яка належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 15.09.2022 виправлено описку в ухвалі суду від 14.09.2022 про забезпечення позову. 10.10.2022 представник відповідача [PERSON] - адвокат Івченко В.П. подала відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечила. Свої заперечення мотивувала тим, що між сторонами не було укладено договорів позики в письмовій формі, як того вимагає положення ст. 1047 ЦК України. Розписки від 01.01.2019 року не містять умов передачі коштів [PERSON] та отримання відповідних коштів [PERSON] до підписання договорів позики. В матеріалах справи відсутні докази передачі та отримання коштів відповідачем після підписання договорів позик від 01.01.2019. Вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами про те, що ним було надано у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 32 783 євро, 197 425 доларів США 219 755 доларів США. Щодо твердження позивача про поручителів за договором позики, зазначила, що з наданих позивачем розписок, не вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є поручителями за начебто договорами позики. Так ні в розписках, ні в договорах позики не встановлено обсяг відповідальності за невиконання боржником свого зобов`язання та умови виконання зобов`язання поручителями, а отже сторонами не визначено істотних умов договору поруки. [PERSON] та [PERSON] не є банківською, ні фінансовою, ні страховою установою, а відтак не можуть виступати гарантами за виконання грошових зобов`язань (а.с.63-68). Ухвалою суду від 12.10.2022 забезпечено позов шляхом накладення арешту на рухоме майно, що належить [PERSON] , [INFO] , а саме: трактор колісний, реєстраційний номер [NUMBER] марки «Foton FT 504» 2017 року випуску, заводський номер [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , відповідно до свідоцтва про реєстрацію машини серії [NUMBER] . Ухвалою суду від 09.11.2022 підготовче засідання закрито, справу призначено до розгляду на 28.11.2022. Ухвалою суду від 14.11.2022 в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення доказів - відмовлено. 28.11.2022 судове засідання було перенесене на 20.12.2022 у зв`язку з відсутністю у суді електропостачання. Ухвалою суду від 01.12.2022 забезпечено позов шляхом накладення арешту на рухоме майно: напівпричіп «Kogel» моделі «S24» 2006 року випуску, vin: [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , чорного кольору; вантажний автомобіль «МАN», моделі «ТGА 18.440», 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , vin: [NUMBER] , синього кольору, які зареєстровані на ім`я [PERSON] . трактор колісний марки «LOVOL FT 505» 2017 року випуску, заводський номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , якій на підставі свідоцтва про реєстрацію машини серії [NUMBER] належить [PERSON] . 20.12.2022 у справі було оголошено перерва у зв`язку із плановим відключенням електроенергії у суді. 10.01.2023 та 26.01.2023 судові засідання були перенесені у зв`язку з відсутністю у суді електропостачання. 08.02.2023 судове засідання було відкладене за клопотанням відповідача [PERSON] . В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задоволити. Суду пояснив, що надав в борг відповідачам кошти за трьома розписками від 01.01.2019 року. Дані кошти бралися всіма відповідачами на розвиток фермерського господарства, всі вони брали на себе зобов`язання їх повернути включно з процентами. Гроші передавалися за адресою його проживання, в присутності свідка [PERSON] . Відповідач [PERSON] власноручно підписував всі розписки. Представник позивача в судовому засіданні також позов свого довірителя підтримав, просив суд стягнути з відповідачів грошові кошти за розписками від 01.01.2019 року в розмірі 32 783 Євро, 197 425 доларів США та 219 755 доларів США, що еквівалентно станом на 19.08.2022 року - 17 491 347, 40 грн та відсотки в розмірі 42 290,07 Євро, 254 678,25 доларів США та 141 741,97 доларів США, що еквівалентно станом на 19.08.2022 - 17 064 249,51 грн. Представник відповідача [PERSON] , - адвоката Демиденко Г.О. просив в позові до його довірителя відмовити, дав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Про причину неявки суд не повідомили, із заявами про відкладення справи до суду не зверталися. На підставі ст. 223 ЦПК України, суд вважав можливим справу розглянути у їх відсутність . Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з приписів статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно статті 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) зроблено висновок про те, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). Судом встановлено, що відповідно до оригіналу розписки від 01 січня 2019 [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 32 783 Євро (тридцять дві тисячі сімсот вісімдесят три євро) під 36% (тридцять шість) відсотків річних. Зазначену суму з відсотками зобов`язався повернути до 31 грудня 2019 року (т.1 а.с.119). Згідно оригіналу розписки від 01 січня 2019 [PERSON] , взяв в борг у [PERSON] 197 425 (сто дев`яносто сім тисяч чотириста двадцять п`ять) доларів США під 36% (тридцять шість) відсотків річних. Зазначену суму з відсотками зобов`язався повернути до 31 грудня 2020 року (т.1 а.с.120). Згідно оригіналу розписки від 01 січня 2019 року [PERSON] взяв в борг від [PERSON] 219 755 (двісті дев`ятнадцять тисяч сімсот п`ятдесят п`ять) доларів США, під 18% (вісімнадцять) відсотків річних. Зазначену суму з відсотками зобов`язався повернути до 31 грудня 2020 року (т.1 а.с.118). Складання письмових розписок відбулося в присутності свідка [PERSON] . В розписках записані гарантами: [PERSON] та [PERSON] . Оригінали розписок від 01 січня 2019 року мають підпис [PERSON] (а.с.118-120). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. У постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №642/4200/17 зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 лютого 2022року у справі № 712/2941/19. Судом встановлено, що відповідно до змісту розписок від 01.01.2019 відповідач [PERSON] (позичальник) отримав від позивача [PERSON] (позикодавець) грошові кошти в сумі 32 783 Євро, 197 425 доларів США та 219 755 доларів США, які зобов`язався повернути позикодавцеві у визначені строки. Факт отримання відповідачем від позивача зазначених сум грошових коштів у позику підтверджується змістом відповідних розписок від 01.01.2019 року (Т.1 а.с.219-221). Даний факт також підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який показав, що 01.01.2019 року в його присутності в квартирі позивача в м.Новодністровськ відбулася передача коштів [PERSON] - Сущикам. Відповідач [PERSON] написав три розписки, в яких зобов`язувався повернути кошти з відсотками в обумовлені в розписках терміни. Таким чином, позивачем доведено належним чином факт передачі ним відповідачу [PERSON] позики у сумі 32 783 Євро, 197 425 доларів США та 219 755 доларів США, домовленість сторін про розмір і порядок отримання позикодавцем від позичальника процентів за користування позиками та строки повернення позики. Отже, виходячи з дійсного змісту та достовірності документів, на підставі яких доказується факт отримання коштів у борг, розписки від 01.01.2019 року за своєю суттю є договорами позики, незалежно від найменування даного документу. Дані договори позики між сторонами, відповідно до положень ст. 204 ЦК України, є укладеними та правомірними, оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом і вони не визнані судом недійсними. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підтвердження невиконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань по поверненню суми позики позивач надав суду оригінали трьох розписок відповідача [PERSON] від 01 січня 2019 року. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що наявність оригіналів боргових розписок в позивача свідчить про існування невиконаного зобов`язання відповідачем [PERSON] по договорам позики від 01 січня 2019 року. Отже, права позивача порушені невиконанням зобов`язання відповідачем, а тому підлягають судовому захисту. Разом з тим, слід зазначити, що позивач просить стягнути з відповідача кошти у іноземній валюті, зокрема в доларах США, тому суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне: Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на викладене, станом на дату подання позову [PERSON] повинен повернути [PERSON] суму основного боргу за договорами позики, оформлених трьома розписками від 01.01.2019 у розмірі 32 783 Євро, що в еквіваленті до національної валюти станом на момент ухвалення рішення становить 1 289 699 гривень 61 копійка, 197 425 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти станом на момент ухвалення рішення становить 7 219 555 гривень 86 копійок та 219 755 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти станом на момент ухвалення рішення становить 8 036 132 гривень 69 копійок. Окрім заборгованості по основному боргу, позивач просив також стягнути відсотки за користування коштами за період з 01.01.2019 по день звернення до суду в розмірі 42 290,07 Євро, 254 678,25 доларів США та 141 741,97 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти становить 17 064 249, 51 грн. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Таким чином, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку користування позиченими грошовими коштами. Згідно із вимогами статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постановах від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12 та від 04 липня 2018 року в справі № 10/11534/13-ц, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, зі спливом строку, на який була надана позика, припиняється право позикодавця нараховувати проценти за договором. За умовами договорів позики (боргових розписок) від 01 січня 2021 року сторони погодили, що позику в розмірі 32 783 Євро з урахуванням сплати 36 % річних від цієї суми [PERSON] зобов`язався повернути позивачу до 31 грудня 2019 року, позику в розмірі 197 425 доларів США з урахуванням сплати 36% річних до 31 грудня 2020 року, а позику в розмірі 219 755 доларів США з урахуванням сплати 18% річних також до 31 грудня 2020 року. Відтак, позивач має право на отримання процентів з суми боргу 32 783 Євро - 36% річних з 01.01.2019 (день отримання позики) по 31.12.2019 (строк закінчення кредитування) - 365 днів (кількість днів у році), які розраховуються наступним чином: 32 783 (сума боргу) х 36 (процентна ставка)/100*365 (дні прострочення) = 11801,88 Євро, що в еквіваленті до національної валюти станом на момент ухвалення рішення становить 464 291 гривня 86 копійки. З суми боргу 197 425 доларів США - 36% річних за період з 01.01.2019 (день отримання позики) по 31.12.2019 - 365 днів (кількість днів у році) та з 01.01.2020 по 31.12.2020 (строк закінчення кредитування) - 366 днів (кількість днів у році), які розраховуються наступним чином: 197 425 (сума боргу) х36 (процентна ставка)/100*365 (кількість прострочених днів) + 197 425 (сума боргу) х36 (процентна ставка)/100*366 (кількість прострочених днів) = 142 146 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти станом на момент ухвалення рішення становить 5 198 080 гривень 22 копійки. З суми боргу 219 755 доларів США - 18% річних за період з 01.01.2019 (день отримання позики) по 31.12.2019 - 365 днів (кількість днів у році) та з 01.01.2020 по 31.12.2020 (строк закінчення кредитування) - 366 днів (кількість днів у році), які розраховуються наступним чином: 219 755 (сума боргу) х18 (процентна ставка)/100*365 дні прострочення) + 219 755 (сума боргу) х18 (процентна ставка)/100*366 (дні прострочення) = 791118 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти станом на момент ухвалення рішення становить 2 893 007 гривень 77 копійок. При цьому, згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, на підставі повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, суд вирішив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти заборгованості за договорами позики від 01.01.2019 року в сумі - 44 584 Євро 88 центів, 638 437 доларів США 8 центів, з яких 32 783 Євро та 417 180 доларів США - основної суми боргу, а 11 801 Євро 88 центів та 221 257 доларів США 8 центів - відсотків. Що стосуються позовних вимог до відповідачів [PERSON] , [PERSON] то суд вважає їх безпідставними зважаючи на наступне. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Так, в боргових розписках від 01 січня 2019 року зазначено, що [PERSON] та [PERSON] виступають гарантами за зобов`язаннями [PERSON] . Відповідно до ст.560 ЦК України, за гарантією банк, інша установа, страхова організація (гарант) гарантує, перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Разом з тим, [PERSON] та [PERSON] ні є суб`єктами в розмінні ст. 560 ЦК України, які можуть виступати гарантами за виконання грошових зобов`язань. Також, [PERSON] та [PERSON] не можуть нести солідарну відповідальність як поручителі виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Зі змісту наведеної норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття перед третьою особою на себе обов`язку поручителя перед кредитором за виконання боржником свого зобов`язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язання боржником шляхом відшкодування у грошовій формі того, що не було виконане боржником. Відповідно до вимог ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержання письмової форми, є нікчемним. Порука є видом забезпечення виконання зобов`язань, і водночас сама має зобов`язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюються загальні положення про зобов`язання та про договори (розділи І та ІІ книги п`ятої ЦК України). Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та форми досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В наданих позивачем боргових розписках, ні встановлено обсягу відповідальності [PERSON] , [PERSON] за невиконання боржником свого зобов`язання та умови виконання зобов`язання поручителями, а отже сторонами не визначено істотних умов договору поруки, у зв`язку із чим зобов`язання щодо поруки між сторонами не виникли, надані суду розписки від 01.01.2019 року є борговими документами та підтверджують тільки невиконання зобов`язання [PERSON] за договором позики, а тому позовні вимоги до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення боргу як з поручителів задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 12405 гривень судового збору (т.1 а.с.5) та 1488 гривень 60 копійок судового збору за подання трьох заяв про забезпечення позову(т.1 а.с.38, 101, 201), що в цілому становить 13 893 гривні 60 копійок. Оскільки позов задоволено частково, то з відповідача на користь позивача слід стягнути пропорційно задоволеним вимогам 10 091 (десять тисяч дев`яноста одна) гривня 92 копійки судового збору. Розрахунок судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу позивачем не було надано, однак у позовній заяві ним зроблено заяву про те, що в подальшому ним буде надано квитанцію на підтвердження оплати послуг адвоката і витрати збільшаться на суму, яка буде оплачена. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: partial