Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-02 00:00:00

адвокат Лисович І.І. в інтересах позивачки [PERSON] 19.07.2022 року звернувся в суд із позовом, у якому просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 30% від доходу (заробітку) щомісячно на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 25.07.2022 року представник позивачки подав заяву, у якій просив змінити в прохальній частині позовної заяви прізвище позивача на « [PERSON] ». В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що згідно судового наказу з відповідача стягуються аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вважає, що зазначених коштів недостатньо для необхідного та достатнього забезпечення гармонійного розвитку дитини. Зазначив, що витрати на утримання дитини, забезпечення її належним харчуванням зростають кожного місяця, у зв`язку з повномасштабною війною в Україні дохід позивача зменшився. Вважає, що зростання споживчої інфляції безумовно впливає на витрати, які остання несе на утримання доньки. Ухвалою судді від 04.08.2021 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. До початку судового розгляду представник позивачки подав суду уточнення до позову, в яких просив ухвалити рішення, яким стягнути на користь позивачки аліменти в розмірі однієї чверті від заробітку (доходу) щомісячно на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] . Докази надіслання копії уточнень відповідачу долучені до заяви. У судове засідання позивачка не з`явилася. Представник позивачки адвокат Лисович І.І. 03.02.2023 року подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивачки, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не з`явився, був належно повідомлений про час та місце розгляду справи. Відзив на позов не подав. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України). Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77 ЦПК України). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89 ЦПК України). Відповідно до свідоцтва про народження дитини, [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). Відповідно до копії судового наказу Мостиського районного суду Львівської області від 22.10.2018 року, з боржника [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (5,6). Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 06.12.2018 року ухвалено розрвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після розірвання шлюбу позивачці [PERSON] відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] » (копія рішення, а.с.7-10). Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи зміст статей 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 Сімейного кодексу України). Стаття 192 Сімейного кодексу України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Слід враховувати, що зміна способу стягнення аліментів (ст. 181 ч. 3 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 ч. 1 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані, зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів. Зі змісту правової позиції позивачки у справі безспірно випливає, що саме зміну способу стягнення аліментів через зміну (збільшення) розміру раніше стягнутих аліментів вона мала на увазі, пред`являючи позов. Підставами позову слугували обставини, які, на думку позивачки, тягнуть через зміну способу стягнення аліментів із відповідача (з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу)) збільшення розміру аліментів, відповідна мета позову обумовлювалася цими підставами. Відтак, право стягувача аліментів на пред`явлення вимоги про зміну способу стягнення аліментів і збільшення розміру аліментів унаслідок такої зміни не заперечується як таке. Таким чином, враховуючи пріоритетність прав дитини на достатнє забезпечення її потреб, те що обов`язок утримувати дитину до досягнення повноліття покладений на обох батьків, інші встановлені обставини, що мають істотне значення для вирішення даної справи, зокрема, позицію відповідача, який не подав суду заперечень проти заявлених у позові вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення розміру аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця і до досягнення дитиною повноліття. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що у випадку, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Із статті 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги щодо стягнення аліментів, тому суд вважає, що з відповідача [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. в дохід держави. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно ордера на надання правничої (правової) допомоги серії ВС № 1150711 представництво інтересів [PERSON] при розгляді справи здійснював адвокат Лисович І.І. (а.с.11,12). Згідно копії договору про надання правової допомоги, укладеного 13.07.2022 року між [PERSON] (Клієнт) та адвокатом Лисовичем І.І. (Адвокат), предметом договору є зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором, з питань збільшення розміру аліментів. Відповідно до п.4.1. Договору за роботу, виконану Адвокатом, Клієнт сплачує гонорар в розмірі 2\~000 грн протягом 7 робочих днів з моменту вступу в законну силу рішення суду першої інстанції (а.с.64,65). Копія розрахунку судових витрат, поданого суду представником позивачки, надіслана відповідачу, що підтверджується фіскальним чеком Укрпошта (а.с.66). Оскільки відповідачем не обгрунтовано підстав для зміни розміру таких витрат, на думку суду, витрати у сумі 2000,00 грн. є співмірними із складністю цієї справи, розміром задоволених позовних вимог, професійністю адвоката, наданим обсягом послуг адвокатом, затраченим ним часом на дання таких послуг, відповідають реальності таких витрат, відтак з відповідача на користь позивачки слід стягнути 2 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved