Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, посилаючись на таке. Вироком Вижницького районного суду від 07.10.2020р. по справі №713/1647/20 відповідача визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, тобто за вчинення службової недбалості, а саме неналежного виконання службовою особою своїх службових обов?язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам на суму 2 031 547, 5 грн. Йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки, та призначено додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов?язані зі здійсненням владних повноважень, організаційно-розпорядчих чи або адміністративно-господарських обов?язків строком на 2 роки та покладено на нього штраф в розмірі 12750 грн. Виходячи з викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь НПП «Вижницький» завдану злочином шкоду в сумі 2 031 547, 5 грн. вирішити питання про судові витрати. Ухвалою від 04.02.2022р. відкрито загальне позовне провадження у справі, та ухвалою від 20.05.2022р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні. Ухвалою від 12.07.2022р. відмовлено у задоволенні клопотання про витребування оригіналів доказів у справі у зв`язку з його необгрунтованістю. 12.07.2022 ухвалено заочне рішення у справі яким позов задоволено та стягнено на користь НПП Вижницький завдану злочином шкоду в сумі 2 031 547, 50 грн. Ухвалою Вижницького районного суду від 05.10.2022 задоволено заяву представника відповідача адвоката Боднарюка С.В. про перегляд заочного рішення, заочне рішення від 12.07.2022 скасовано та призначено справу до розгляду у судовому засіданні. Ухвалою від 05.10.2022 відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів у справі у зв`язку з його необгрунтованістю. Ухвалою від 16.00.2023 залишено позов без руху у зв`язку з його невідпорністю вимогам ст..175, 177 ЦПК України. Та ухвалою від 20.01.2022 продовжено розгляд цивільної справи. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позові. Вказала, що діями відповідача державі в особі позивача НПП Вижницький було спричинено матеріальну шкоду в сумі 2 031 547, 50 грн. У зв`язка з чим просила стягнути її з відповідача на користь позивача. Представник відповідач адвокат Вельничук Я.І. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, посилаючись на його необгрунтованість. Вказував, що ухвалою від 07.10.2022 у кримінальній справі №713/1647/20 за обвинуваченням [PERSON] за ч.2 ст.367 КК України відмовлено у задоволенні клопотання НПП Вижницький про залучення його до участі у розгляді вказаної кримінальної справи в якості потерпілого у зв`язку з тим, що суд, який розглядав вказану справу, не вбачав підстав для залучення НПП Вижницький до участі у даній справі в якості потерпілої особи. Крім того, вказував, що позивач земельна ділянка, на якій відбулась незаконна вирубка лісу - не перебуває у власності НПП Вижницький , а лише належить НПП Вижницький на праві користування. Тому НПП Вижницький шкода нанесена не була. Крім того вказував, що звернення позивача до суду в порядку ЦПК - є помилковим, оскільки позивач у даному конкретному випадку повинен був звернутись до суду в порядку трудового законодавства. Все вказане у сукупності, на думку представника позивача, свідчить про необгрунтованість позовних вимог. Виходячи з викладеного представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. Проаналізувавши обставини справи та відповідні їм правовідносини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За змістом ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" (далі - Закон) ліс, як природний ресурс загальнодержавного значення, підлягає державній охороні і регулюванню на всій території України. Особливій державній охороні підлягають території та об`єкти природно- заповідного фонду України й інші території та об`єкти, визначені відповідно до законодавства України. Статтею 40 Закону передбачено, що використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог. Згідно із статтями 16, 17 ЛК України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. На землях державної власності для ведення лісового господарства ліси без встановлення строку надаються у постійне користування спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створені спеціалізовані лісогосподарські підрозділи, а на землях комунальної власності - спеціалізованим комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створені спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. Відповідно до частини 2 статті 19 ЛК України постійні лісокористувачі зобов`язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів, вести первинний облік лісів, дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель, забезпечувати охорону типових та унікальних природних комплексів і об`єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, рослинних угруповань, сприяти формуванню екологічної мережі відповідно до природоохоронного законодавства. Судом встановлено, що позивача НПП Вижницький створено Указом Президента України від 30.08.1995р. №810. Цим Указом позивачу надано у постійне користування земель площею 7013, 4 га, з яких відповідно до Державного акту І-ЧВ №001124 від 20.05.1999 р. позивачу надано у постійне користування земель площею 7002,7 га.Вказане підтверджується п.1.1 Положення. (а.с.62 ). Згідно п.1.2 та.п.1.3 Положення Парк є бюджетною, неприбутковою, природоохоронною, рекреаційною, культурно-освітньою, науково-дослідною установою і входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання. Згідно пункту 2.1. Положення парк створений з метою збереження, відтворення та раціонального використання природних ландшафтів Буковинських Карпат з унікальними історико-культурними комплексами, що мають важливе природоохоронне, естетичне, наукове, освітнє, рекреаційне та оздоровче значення. Як передбачено пункту 2.2. Положення основними завданнями парку є збереження та відтворення цінних природних та історико-культурних комплексів та природних об`єктів Буковинських Карпат, зокрема видів тваринного і рослинного світу та природних оселищ, занесених до Червоної книги України та міжнародних Червоних списків; створення умов для організованого туризму, відпочинку та інших видів рекреаційної діяльності в природних умовах з додержанням режиму охорони заповідних комплексів та об`єктів. Розділом 5 Положення визначено, що охорона території покладається на службу його охорони, що входить до складу служби державної охорони природно-заповідного фонду України. Службу державної охорони Парку очолює директор Парку, який несе повну відповідальність за організацію її діяльності та забезпечення додержання режиму території, а також збереження, відтворення та раціональне використання природних комплексів і ресурсів у межах його території. Основними завданнями служби держохорони є забезпечення додержання режиму території та об`єктів Парку, попередження та припинення порушень природоохоронного законодавства на території Парку. Таким чином, НПП "Вижницький" є постійним лісокористувачем, який створений з метою збереження, відтворення і раціонального використання природних комплексів і ресурсів у межах його території. Згідно п.10.2 Положення майно Парку є державною власністю та закріплюється за ним на праві оперативного управління. (а.с.73). Відповідно до Державного акту І-ЧВ №001124 від 20.05.1999 р. до складу земель, які передано у користування НПП Вижницький знаходяться землі обходу №11 (квартали №№42,43,50,51,55) Солонецького ПНДВ (а.с.226-229 т.1.) Отже вказане означає, що парк є неприбутковою юридичною особою, яка володіє всім своїм майном, що є державною власністю, в т.ч. і земельною ділянкою та розташованим на ній лісом - на праві оперативного управління. Відповідно до ч.5 ст.22 ГК України Держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб`єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління. Правовий режим майна, яке належить юридичній особі на праві оперативного управління визначено статтею 137 ГК України. Згідно частини 1 вказаної статті «Правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом)». За змістом частини 2 цієї статті «Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням». Відповідно до частини 3 статті 137 ГК України право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності. Отже вказане означає, що позивач НПП Вижницький - є неприбутковою юридичною особою, яка володіє всім своїм майном, що є державною власністю, на праві оперативного управління. А тому НПП Вижницький здійснює захист всього майна, яке передане йому у користування та належить йому на праві оперативного управління - відповідно до положень, встановлених для захисту права власності. Відповідно, шкода нанесена майну, що перебуває в державній власності, та яке на праві оперативного управління належить державному підприємству НПП Вижницький - підлягає відшкодуванню в загальному порядку особою, яка нанесла цю шкоду, аналогічно до відшкодування шкоди, завданого майну, яке перебуває у власності юридичної особи. Наказом від 03.06.2010р [PERSON] прийнято на роботу в Солонецьке ПНДВ майстром з охорони лісу. (а.с.21 т.1) Актом приймання передачі від 02.12.2013р. [PERSON] передано обхід №11 площею 541,4 га у складі кварталів 42,43, 50,1 та 55 Солонецького ПНДВ. При цьому під час прийому передачі самовільних порубок, не оформлених актами лісопорушень, виявлено не було.(а.с.22 т.1) З договору №20 від 02.01.2013 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, укладеного між НПП Вижницький та майстром лісу [PERSON] , вбачається, що [PERSON] взяв на себе обовязок відповідати за незабезпечення збереження довірених йому цінностей. Вироком Вижницького районного суду від 07.10.2020р. по справі №713/1647/20 [PERSON] визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, тобто за вчинення службової недбалості, а саме неналежного виконання службовою особою своїх службових обов?язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам на суму 2 031 547, 5 грн. Згідно вказаного вироку внаслідок бездіяльності та службової недбалості майстра з охорони природи Солонецького ПНДВ НПП «Вижницький» [PERSON] , яка виразилася у невиконанні та неналежному виконанні своїх службових обов`язків, через несумлінне ставлення до них, у недотриманні вимог чинного законодавства України протягом 2018-2019 років, внаслідок незаконної рубки 201 дерева різних порід на території обходу №11 у складі кварталів 42,43, 50, 51 та 55 Солонецького ПНДВ НПП «Вижницький», внаслідок чого державі завдано матеріальних збитків на загальну суму 2031547,50 грн. Йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки, та призначено додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов?язані зі здійсненням владних повноважень, організаційно-розпорядчих чи або адміністративно-господарських обов?язків строком на 2 роки та покладено на нього штраф в розмірі 12750 грн. Відповідно до ч.6 ст.82 Вирок суду в кримінальному провадженні, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Виходячи з викладеного суд вважає доведеним, що [PERSON] був працівником НПП Вижницький та йому було передано згідно акту прийому-передачі обхід №11 у складі кварталів 42, 43, 50,51 та 55 Солонецького ПНДВ НПП «Вижницький». Та він уклав договір про повну матеріалу відповідальність за збереження доручених йому цінностей. Під час того, як обхід №11 у складі кварталів 42, 43, 50,51 та 55 Солонецького ПНДВ перебував у його віданні - він неналежно виконував свої службові обов?язки через несумлінне ставлення до них та допустив на довіреній йому території незаконну порубку 201 дерев, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам на суму 2 031 547, 5 грн. За змістом п.1 ч.1 ст..134 КЗпП Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Згідно статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.». Отже, вироком Вижницького районного суду від 07.10.2020р. по справі №713/1647/20 встановлено, що внаслідок вчинення [PERSON] злочину ним задано шкоду державі на суму 2 031 547, 5 грн.. Вказаний вирок не оскаржувався засудженим [PERSON] та він набув законної сили. Тому розмір завданих збитків НЕ підлягає додатковому доказуванню. Інші докази по справі: договір про повну матеріальну відповідальність від 02.01.2013р., наказ від 03.06.2010р., акт приймання здачі обходу від 02.12.2013р., акт №130/03 від 23.12.2019р., положення про НПП Вижницький додатково підтверджують ту обставину, що саме відповідач спричинив вказану шкоду. Тому, суд знаходить, що позов є обгрунтованим та його слід задовольнити. При цьому суд знаходить зазначені відповідачем підстави щодо відмови у задоволенні позову - неспроможними. Так, відповідач вказує, що ухвалою Вижницького районного суду від 07.10.2022 у кримінальній справі №713/1647/20 за обвинуваченням [PERSON] за ч.2 ст.367 КК України відмовлено у задоволенні клопотання НПП Вижницький про залучення його до участі у розгляді вказаної кримінальної справи в якості потерпілого у зв`язку з тим, що суд, який розглядав вказану справу, не вбачав підстав для залучення НПП Вижницький до участі у даній справі в якості потерпілої особи. При цьому суд звертає увагу, що за змістом ч.6 ст.82 ЦПК України, тільки вирок суду чи ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду. Всі інші процесуальні документи у кримінальних справах не мають для суду доказового значення. При цьому в судому засіданні належними та допустимими доказами доведено, що державному майну, яке перебуває в оперативному управлінні позивача НПП Вижницький нанесено шкоду. І, відповідно, НПП Вижницький має право на відшкодування завданої цьому майну шкоди так само, як за шкоду, завдану майну цієї юридично особи. Жодних доказів, які б піддавали сумніву вказане право - суду не наведено. Та обставина, що земельна ділянка, на якій була здійснена незаконна рубка дерев перебуває у користуванні позивача НПП Вижницький та належить йому на праві оперативного управління - не спростовує право НПП Вижницький на відшкодування шкоди, завданої майну, яке перебуває у його оперативному управлінні. Також, неспроможними є посилання представника відповідача на те, що звернення позивача до суду в порядку ЦПК - є помилковим, оскільки позивач у даному конкретному випадку повинен був звернутись до суду в порядку трудового законодавства. Немає сумнівів про те, що шкода, завдана відповідачем - спричинена внаслідок невиконання службових обов`язків, і ця шкода забезпечена договором про повну матеріальну відповідальність. Тому матеріальний аспект питання щодо відшкодування такої шкоди безпосередньо витікає з КЗпП. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України «суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства» Крім того даний спір про відшкодування працівником матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, відповідно до п.4 ч.1 ст.232 КЗпП підлягає розгляду в судах, та не може бути розглянутий комісією по трудових спорах. За вказаних обставин, суд знаходить, що позивач звернувся до суду в передбаченому законом порядку, та дана справі підлягає розгляду в порядку ЦПК. Щодо інших аргументів учасників справи, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обгрнутовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц. Згідно вимог п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] необхідно стягнути судовий збір в сумі в дохід держави.

Outcome: approved