Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

В листопаді 2019 року позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просили стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за спожиті послуги в розмірі 24088,36 грн. Позов мотивний тим, що співвідповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] , проживають в ній та користуються послугами, що надавалися співпозивачами. Посилаючись на те, що відповідачі користуються послугами, що спочатку надавалися КП «Виноградар Подільського району міста Києва», потім Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва», на утримання прибудинкової території, центрального опалення, гарячого водопостачання, холодного водопостачання та газом, однак не вносили плату за споживання таких послуг, в результаті чого утворилася заборгованість за житлово-комунальні послуги, Комунальне підприємство «Виноградар Подільського району міста Києва» та Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» звернулися до суду з даним позовом, у якому просили стягнути солідарно з відповідачів по справі заборгованість за спожиті послуги, а саме: на користь Комунального підприємства «Виноградар Подільського району міста Києва» заборгованість за спожиті послуги за період з 01.09.2010 року по 01.03.2015 року в розмірі 24088,36 грн., з яких 14609,60 грн. основної заборгованості, інфляційного нарахування боргу 7537,71 грн., 3% річних 1941,05 грн.; на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» заборгованість за спожиті послуги за період з 01.04.2015 року по 01.08.2019 року в розмірі 9993,74 грн., з яких 9214,93 грн. основної заборгованості, інфляційного збільшення боргу 484,43 грн., 3% річних 294,38 грн. Провадження у справі відкрито ухвалою від 13.11.2019 р. з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У березні 2020 року відповідач [PERSON] подав до суду заперечення проти позову, в якому вказав, що на протязі багатьох років квартиру [ADDRESS] постійно заливає з розташованого вище технічного поверху, про що не одноразово повідомлялося до відповідних інстанцій, яка за цей період міняла тричі назву. Описані проблеми унеможливлюють повноцінне використання даної квартири, в зв`язку з чим в даній квартирі не живуть: [PERSON] з 2000 р., [PERSON] з 2006 р., [PERSON] з 2009 р., [PERSON] , який виписаний з даної квартири та не живе в ній з 2005 р. Тому звертає увагу суду на недоведеність факту надання послуги, її неякісність. Також зазначає, що позивач не надав жодних доказів того, в якій кількості та якості за вказаний у позові період надавались послуги із забезпечення функціонування жилого та нежилого нерухомого майна (поточне обслуговування та ремонт). Крім того, просив застосувати строки позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України. У вересні 2020 року представник позивачів подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідач стверджує, що квартиру [ADDRESS] начебто заливає з розташованого вище технічного поверху, однак подані Відповідачем копії Заяв та Актів з цього приводу датуються 02.11.2005 р., 16.09.2009р., 16.05.2011 р., 24.10.2016 р., 05.05.2017 р., 19.10.2009 р., 01.11.2016 р., що свідчить про сплив терміну позовної давності. Тому з приводу даного питання (підтоплення квартири та промерзання стелі) необхідно застосувати позовну давність відповідно до ст. 257 ЦК України. За таких умов ставити під сумнів якість наданих житлово-комунальних послуг є недоцільним, до того ж це не є предметом даної справи. Крім того, заперечення відповідача щодо ненадання чи надання неякісних послуг з утримання не є предметом даної справи, предметом даної справи є стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Неналежне надання послуг може бути предметом розгляду іншої справи. Також про сплату боржником заборгованості свідчить той факт, що відповідно до довідки про нарахування та сплату та розрахунку заборгованості за надані послуги, долучені позивачем до матеріалів справи, 01.01.2011 року було нараховано 300,45 грн., а сплачено відповідачем - 190,65 грн., 01.08.2012 року було нараховано 460,67 грн., а сплачено відповідачем - 460,67 грн., 01.07.2014 року було нараховано 460,67 грн., а сплачено відповідачем - 12254,98 грн., 01.08.2015 року було нараховано 247,08 грн., а сплачено відповідачем - 247,08 грн., 01.01.2016 року нараховано 247,08 грн., а сплачено відповідачем - 2563,58 грн.,01.09.2016 року нараховано 247,08 грн., а сплачено відповідачем - 3000,00 грн.,01.08.2017 року нараховано 420,52 грн., а сплачено відповідачем - 1512,86 грн.,01.09.2018 року нараховано 560,52 грн., а сплачено відповідачем - 1997,08 грн.,01.01.2019 року нараховано 581,89 грн., а сплачено відповідачем - 499,27 грн., 01.05.2019 року нараховано 599,04 грн., а сплачено відповідачем - 437,00 грн. Оскільки перебіг позовної давності було перервано, то у суду відсутні підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Підприємство Позивача звернулося до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги 04.11.2019 р. До початку судового засідання представник позивачів подав заяву в якій зазначив, що справу просить розглянути без його присутності, підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі, будучи повідомлені про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, дійшов таких висновків. З матеріалів справи вбачається, співвідповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] в рівних долях та є споживачами послуг, що надавалися позивачами. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач у справі [PERSON] не значиться зареєстрованим за вищевказаною адресою. Таким чином, споживачами послуг, що отримувалися у спірній квартирі є лише [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Комунальне підприємство «Виноградар Подільського району місто Києва» створене на підставі рішення Подільської районної у місті Києві ради від 07.12.2007 року № 240 «Про удосконалення структури управління житловим господарством Подільського району», що надає житлового-комунальні послуги та було балансоутримувачем будинку [ADDRESS] до 01.05.2015 року. Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» створене на підставі рішення Київської міської ради від 09.10.2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва» та є балансоутримувачем будинку [ADDRESS] з 01.05.2015 року. Згідно з розрахунків, наданих позивачами, вбачається, що співвідповідачі не сплачували за надані їм житлово-комунальні послуги - утримання прибудинкової території, центральне опалення, гаряче та холодне водопостачання за період з 01.09.2010 року по 01.03.2015 року на користь КП «Виноградар Подільського району міста Києва», у зв`язку з чим, у них утворилась заборгованість, загальний розмір якої становить 24088,36 грн. Співвідповідачі також не сплачували за надані їм житлово-комунальні послуги - утримання прибудинкової території, центральне опалення, гаряче та холодне водопостачання за період з 01.04.2015 по 01.08.2019 року на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва», у зв`язку з чим, у них утворилась заборгованість, загальний розмір якої становить 9 993,74 грн. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Згідно з п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків» затверджених Постановою КМУ № 572 від 08.10.1992 р. зі змінами та доповненнями ст. 10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» квартиронаймачі квартир багатоквартирних будинків зобов`язані щомісячно вносити відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» врегульовані права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник, серед яких обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором. Правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а його обов`язком - оплатити житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Даним Законом передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Цей Закон також передбачає оформлення письмової угоди через посередництво квитанцій та інших розрахункових документів. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Співвідповідачами, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих їм житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед співпозивачами по оплаті цих послуг. Невиконане перед позивачами грошове зобов`язання дає право позивачам на стягнення з відповідачки інфляційного збільшення боргу та 3% річних як відповідальності за несвоєчасно виконане грошове зобов`язання. Так, відповідно ч. 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на те, що між позивачами та відповідачами існують грошові зобов`язання, які відповідачі порушують, наявна заборгованість підлягає сплаті з урахуванням інфляційних нарахувань та 3% річних. Відповідно до ст.625 ЦК України Комунальним підприємством «Виноградар Подільського району міста Києва» за період з 01.09.2010 по 01.03.2015 року було нараховане інфляційне нарахування на суму 7537,71 грн. та 1941,05 грн. як 3% річних. Відповідно до ст.625 ЦК України Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» за період з 01.04.2015 по 01.08.2019 року було нараховане інфляційне збільшення боргу на суму 484,43 грн. та 294,38 грн. як 3% річних. Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим факт порушення прав співпозивачів, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В той же час, суд враховує, що даними Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в місті Києві [PERSON] не значиться зареєстрованим у даній квартирі. За таких обставин, стягнення заборгованості можливе лише з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , а відтак з відповідачів необхідно стягнути солідарно на користь КП «Виноградар Подільського району міста Києва» заборгованість за спожиті послуги за період з 01.09.2010 року по 01.03.2015 року в розмірі 24088,36 грн., а також 1357,76 судового збору. На користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» з даних осіб необхідно стягнути солідарно заборгованість за спожиті послуги за період з 01.04.2015 року по 01.08.2019 року в розмірі 9993,74 грн., а також 536,24 грн. судового збору. Разом з тим, в матеріалах справи міститься клопотання відповідача про застосування строку позовної давності. Як вбачається з розрахунку заборгованості за надані послуги, який долучено позивачем до матеріалів справи, 01.01.2011 року було нараховано 300,45 грн., а сплачено відповідачем - 190,65 грн., 01.08.2012 року було нараховано 460,67 грн., а сплачено відповідачем - 460,67 грн., 01.07.2014 року було нараховано 460,67 грн., а сплачено відповідачем - 12254,98 грн., 01.08.2015 року було нараховано 247,08 грн., а сплачено відповідачем - 247,08 грн., 01.01.2016 року нараховано 247,08 грн., а сплачено відповідачем - 2563,58 грн.,01.09.2016 року нараховано 247,08 грн., а сплачено відповідачем - 3000,00 грн.,01.08.2017 року нараховано 420,52 грн., а сплачено відповідачем - 1512,86 грн.,01.09.2018 року нараховано 560,52 грн., а сплачено відповідачем - 1997,08 грн.,01.01.2019 року нараховано 581,89 грн., а сплачено відповідачем - 499,27 грн., 01.05.2019 року нараховано 599,04 грн., а сплачено відповідачем - 437,00 грн. Оскільки перебіг позовної давності було перервано, то у суду відсутні підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Позивачі звернулися до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги 04.11.2019 р. Відповідно ч. 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також тоді, коли предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Таким чином, немає підстав вважати, що позивач пропустив строк позовної давності, і визначати поважність причин такого пропуску. На підставі викладеного,

Outcome: partial