Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

01 грудня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, в якому просить: ?визнати незаконними дії Головного управління державного Геокадастру Одеської області щодо безпідставного звільнення [PERSON] за п.4 ст. 40 КЗпП України; ?поновити на роботі [PERSON] на посаді прибиральника службових приміщень відділу матеріально-технічного забезпечення в Головному управлінні державного Геокадастру Одеської області; ?стягнути з Головного управління державного Геокадастру Одеської області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 листопада 2021 р. до дня поновлення на роботі, розмір суми якого буде надано суду до початку розгляду справи по суті, після отримання довідки про заробітну плату працівника [PERSON] ; ?стягнути з Головного управління державного Геокадастру Одеської області на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 20 000 гривень та витрати за надання правової допомоги у розмірі 3400 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що починаючи з 28 вересня 2016 року [PERSON] була прийнята на роботу до ГУ Держгеокадастру в Одеській області на посаду прибиральника службових приміщень відділу документального, господарського та організаційного забезпечення(Наказ № 223-К від 27.09.2016 р.) 30 листопада 2016 року була переведена на посаду прибиральника службових приміщень відділуорганізаційного та господарського забезпечення (Наказ №288-К від 30.11.2016 р.) 01.07.2021 року була переведена на посаду прибиральника службових приміщеньвідділу матеріально-технічного забезпечення у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису (Наказ №284-К від 01.07.2021 р.)27.10.2021 року до трудової книжки внесено запис про звільнення з посади прибиральника службових приміщень відділу матеріально-технічного забезпечення за прогул без поважних причин, відповідно до ч.4 ст. 40 КЗпП України (Наказ №765-К від 27.10.2021 року). Вважає, що її у незаконний спосіб було відсторонено від виконання трудових обов`язків, після чого звільнено з роботи з указівкою на підстави, які насправді є не дійсними. Незважаючи на те, що вона перебувала на робочому місці, в приміщенні роботодавця та виконувала трудові обов`язки, роботодавець, на підставі доповідної записки начальника відділу матеріально-технічного забезпечення ГУ Держгеокадастру в Одеській області Юськів Т.А. від 26.10.2021 року № 1448/3-21-0.22, доповідної записки в.о. начальника управління персоналом ГУ Держгеокадастру в Одеській області Маківничук К.І. від 27.10.2021 р. № 1464/3-21-0.72, актів про встановлення відсутності працівника на робочому місці від 25.10.2021 року, від 26.10.2021 року, була звільнена на підставі Наказу №765-К від 27.10.2021 року, у зв`язку із прогулом. Окрім вимог про поновлення на роботі , в позові міститься вимога про стягнення моральної шкоди , яку позивачка визначила у сумі 20 000 гривень. Ухвалою суду від 07.12.2021 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 16.12.2021 року на виконання ухвали суду від 07.12.2021 року позивач надіслала поштою до суду заяву про усунення недоліків з квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою суду від 20 грудня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу в загальному порядку. 25.01.2022 року на адресу суду надійшов відзив від ГУ Держгеокадастру в Одеській області на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову у повному обсязі, вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. У відзиві зазначено , що у зв`язку з реформуванням територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, відповідно до наказу Держгеокадастру від 01.11.2016 № 124-ок «Про розподіл граничної чисельності працівників територіальних органів Держгеокадастру», на підставі структури та штатного розпису Головного управління, затверджених в.о. Голови Держгеокадастру та введених в дію з 30.11.2016 наказом Головного управління від 29.11.2016 № 263, видано наказ Головного управління від 30.11.2016 № 288- к, яким [PERSON] за її згодою з 30.11.2016р. переведено з посади прибиральника службових приміщень відділу документального, господарського та організаційного забезпечення Головного управління на посаду прибиральника службових приміщень відділу організаційного та господарського забезпечення управління адміністративно-організаційного забезпечення Головного управління. В подальшому , відповідно до структури Головного управління, затвердженої наказом Держгеокадастру від 02.06.2021 № 109-ок, штатного розпису на 2021 рік Головного управління, введених в дію наказом Головного управління від 15.06.2021 № 58, видано наказ Головного управління від 01.07.2021 № 284-к, яким з 01.07.2021р. [PERSON] переведено з посади прибиральника службових приміщень відділу організаційного та господарського забезпечення управління адміністративно-організаційного забезпечення Головного управління на посаду прибиральника службових приміщень відділу матеріально-технічного забезпечення Головного управління. Завдання, обов`язки, права та відповідальність прибиральника службових приміщень Головного управління визначені службовою (робочою) інструкцією прибиральника службових приміщень відділу організаційного та господарського забезпечення управління адміністративно-організаційного забезпечення Головного управління, з якою позивач ознайомилась 30.11.2016 р. Вказана інструкція не містить якогось переліку кабінетів, які має прибирати прибиральник службових приміщень, а навпаки визначає обов`язок прибиральника службових приміщень прибирати службові приміщення Головного управління без будь-яких обмежень. Крім того, інструкція не передбачає можливості не повного робочого дня для прибиральника службових приміщень.В перший робочий день після перебування у відпустці 25.10.2021р.позивачка була відсутня на роботі з 11:00 год. до 12:00 год. та після обідньої перерви з 12:45 год. до 17:00 год. 26.10.2021 р. позивачка також була відсутня на роботі з 11:00 год. до 12:00 год. та після обідньої перерви з 12:45 год. до 17:00 год. В журналі обліку робочого часу працівників Головного управління, в якому працівники кожного дня о 08:00 год. особистим підписом фіксують свою присутність на роботі, [PERSON] 25.10.2021р. та 26.10.2021р. не розписалась про свій вихід на роботу. Про наявність поважних причин своєї відсутності на робочому місці більше 3-х годин позивачка жодним чином не повідомила Головне управління. З метою з`ясування причин відсутності [PERSON] на робочому місці та ігнорування нею посадових обов'язків, працівники Головного управління неодноразово телефонували їй на мобільний телефон за номером [NUMBER] та надсилали SMSповідомлення, однак, позивачка на телефонні дзвінки та SMSповідомлення не відповідала. В обідню перерву 25.10.2021 позивачка зателефонувала з невідомого номеру телефону, проте причин відсутності на роботі та невиконання своїх обов'язків не повідомила, в телефонній розмові їй було наголошено на необхідності з`явитись на робоче місце та приступити до виконання обов`язків, що було також проігноровано позивачкою. Факт відсутності позивачки на робочому місці більше 3-х годин 25.10.2021 та 26.10.2021 зафіксовано відповідними актами про встановлення факту відсутності працівника на робочому місці. Безпосереднім керівником позивача - начальником відділу матеріально-технічного забезпечення Головного управління складено доповідну записку від 26.10.2021 № 1448/3-21-0.22, якою доведено до відома керівництва Головного управління про вищевикладені обставини. На підставі доповідної записки начальника відділу матеріально-технічного забезпечення Головного управління від 26.10.2021 № 1448/3-21-0.22 було видано наказ Головного управління від 26.10.2021 № 762-к щодо відібрання письмових пояснень у [PERSON] про причини відсутності на роботі 25 та 26 жовтня 2021 року. 27.10.2021р. виконуючим обов`язки начальника управління персоналом Головного управління позивачку було доведено до відома про видання наказу Головного управління від 26.10.2021р. № 762-к, запропоновано ознайомитись із зазначеним наказом та надати письмові пояснення. Однак, позивачка відмовилась від ознайомлення з наказом та надання пояснень, про що складено відповідний акт від 27.10.2021р. Актом про встановлення факту відсутності працівника на робочому місці від 27.10.2021р. було втретє зафіксовано відсутність позивачки на роботі більше 3-х годин протягом робочого дня, а саме - з 11:00 год. до 12:00 год. та після обідньої перерви з 12:45 год. до 15:00 год. У зв`язку з цим, працівники управління персоналом Головного управління та безпосередній керівник позивачки 27.10.2021 неодноразово протягом дня телефонували позивачці на її номер мобільного телефону, однак на дзвінки позивачка не відповідала та не перетелефонувала. Про причини відсутності на роботі 27.10.2021 позивачка не повідомила ні управління персоналом Головного управління, ні свого безпосереднього керівника. Враховуючи викладене, факт відсутності позивача на робочому місці більше 3-х годин протягом трьох робочих днів зафіксовано відповідними актами від 25.10.2021, від 26.10.2021 та від 27.10.2021. На виконання частини 1 статті 149 КЗпП України Головним управління вжито заходів щодо отримання письмових пояснень від працівника щодо причин відсутності на робочому місці шляхом видання наказу Головного управління від 26.10.2021 № 762-к, зміст якого було доведено до відома позивачки згідно з актом від 27.10.2021, яким зокрема, зафіксовано відмову позивачки від надання письмових пояснень. Враховуючи викладене, підставою для видання наказу Головного управління від 27.10.2021 № 765-к став прогул позивачки (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин 25.10.2021, 26.10.2021, 27.10.2021р. 22.11.2022 р. на адресу суду надійшли письмові пояснення від відповідача з додатками, які представник просив залучити до матеріалів справи, а саме попередження про наступне звільнення [PERSON] від 24.06.2021 р., копію заяви [PERSON] з проханням перевести її на іншу посаду від 24.06.2021 р., копія наказу про переведення №284-к від 01.07.2021 р. та виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб(а.с.213-222). У судове засідання 07.02.2023 року сторони з`явились, надали заяви про проведення розгляду справи без фіксування судового процесу технічними засобами . Позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] , просила суд відмовити в повному обсязі. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 28 вересня 2016 року [PERSON] була прийнята на роботу до ГУ Держгеокадастру в Одеській області на посаду прибиральника службових приміщень відділу документального, господарського та організаційного забезпечення, що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] (а.с.10-16)та Наказом № 223-К від 27.09.2016 р. (а.с.104). Відповідно до наказу №288-к від 30.11.2016 Головного управління Держгеокадастру в Одеській області переведено працівників в структурні підрозділи, [PERSON] з посади прибиральника службових приміщень відділу документального, господарського та організаційного забезпечення Головного управління на посаду прибиральника службових приміщень відділу організаційного та господарського забезпечення управління адміністративно-організаційного забезпечення Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з посадовим окладом відповідно до штатного розпису у сумі 1450,00 грн. на місяць (а.с.101-103). Відповідно до Наказу №284-к від 01.07.2021 р. [PERSON] переведено з посади прибиральника службових приміщень відділу організаційного та господарського забезпечення управління адміністративно-організаційного забезпечення Головного управління на посаду прибиральника службових приміщень відділу матеріально-технічного забезпечення Головного управління (а.с.100). Відповідно до Наказу №502-вд від 20.09.2021 р. [PERSON] надано щорічну основну відпустку за період з 28.09.2020 до 27.09.2021 тривалістю 24 календарних дні та 01 календарний день - 14 жовтня - День захисників і захисниці України, з 29.09.2021 року до 23.10.2021 року (а.с.99). Актом від 25.10.2021 встановлено факт відсутності працівника [PERSON] на робочому місці, яким зафіксовано, що [PERSON] була відсутня на робочому місці з 11:00 до 12:00, та з 12:45 до 17:00 (а.с.87). Актом від 26.10.2021 встановлено факт відсутності працівника [PERSON] на робочому місці, яким зафіксовано, що [PERSON] була відсутня на робочому місці з 11:00 до 12:00, та з 12:45 до 15:00 (а.с.88). Актом від 27.10.2021 встановлено факт відсутності працівника [PERSON] на робочому місці, яким зафіксовано, що [PERSON] була відсутня на робочому місці з 11:00 до 12:00, та з 12:45 до 15:00 (а.с.89). Актом від 27.10.2021 зафіксовано відмову у наданні письмових пояснень [PERSON] щодо причин відсутності на робочому місці 27.10.2021 р. [PERSON] було доведено про те, що на підставі доповідної записки начальника відділу Юськів Т.А. виданий наказ від 26.10.2021 №762-к, в якому зазначено, що наказано відібрати письмові пояснення у [PERSON] щодо причин відсутності на роботі 25 та 26 жовтня 2021 року (а.с.90). Доповідними записками від 27.10.2021 року 1459/3-21-016, від 27.10.2021 1462/3-21-0.16, від 27.10.2021 11461/3-21-0.9, від 27.10.2021 1458/3-21-0.81, від 27.10.2021 1464/3-21-0.72, від 26.10.2021 1448/3-21-0.22,зафіксовано нездійснення прибирання та те , що не виноситься сміття зі службових приміщень з 25.10.2021 до теперішнього часу в службових кабінетах 1326,1327, 1332,1401 адміністративної будівлі. У зв`язку з відсутністю прибирання та виносу сміття з кабінетів №1406 та №1407 відбулось засмічення кабінетів, що призвело до неможливості працювати у кабінетах та здійснення прибирання силами фахівців управління (а.с.91-96). Відповідно до Наказу №762-к від 26.10.2021 наказано Управлінню персоналом відібрати письмові пояснення у [PERSON] щодо причин відсутності на роботі 25 та 26 жовтня 2021 року (а.с.98). Відповідно до Наказу №765-к від 27.10.2021 звільнено з 27.10.2021 року [PERSON] з посади прибиральника службових приміщень відділу матеріально-технічного забезпечення ГУ Держгеокадастру в Одеській області за прогул без поважних причин, відповідно до п.4 ст.40 КЗпПУ. Фінансовому управлінню доручено провести розрахунок та виплатити [PERSON] грошову компенсацію за 02 календарних дні щорічної основної відпустки за період роботи з 28.09.2021 по 27.10.2021 (а.с.97). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно зі статтею 139 Кодексу законів про працю України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому). Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення працівника з роботи за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин відсутності на роботі понад три години протягом робочого дня. Згідно ч. 1 ст 43 КЗпПУ розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1(крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації),2-5,7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Оскільки вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі не існує, тому в кожному випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі надається виходячи з конкретних обставин. Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я тощо. Відсутність працівника на роботі за станом здоров`я може підтверджуватися не лише листком непрацездатності, а й довідкою медичної установи, випискою з медичної карти амбулаторного хворого, а також іншими доказами. Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 серпня 2019 року у справі № 344/3588/16-ц, від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17, від 07 вересня 2020 року у справі № 580/1658/19. За правилами статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Порядок застосування дисциплінарного стягнення визначений у статті 148 КЗпП України, відповідно до якого до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавця покладено обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. Під час обрання виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як один із важливих елементів порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Під час розгляду справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Відповідно до статей148,151 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення. Протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення до працівника не застосовуються. Відповідно до статей12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 3 ст. 81 ЦПК України, у справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, зменшення розміру заробітної плати тощо) у зв`язку з повідомленням ним або його близькими особами про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов`язок доказування, що прийняті рішення, вчинені дії є правомірними і не були мотивовані діями позивача чи його близьких осіб щодо здійснення цього повідомлення, покладається на відповідача. Таким чином, обов`язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності на роботі 25 жовтня 2021 року, 26 жовтня 2021 року та 27 жовтня 2021 року. Позивачка не надала суду жодного доказу, що прибирання 32 кабінетів відноситься до виконання трудових обов`язків в подвійному об`ємі, оскільки відповідно до умов службової (робочої) інструкції не вказаний об`єм роботи прибиральника. П.2.1 Службової Інструкції прибиральника службових приміщень відділу організаційного та господарського забезпечення Управління Прибиральник службових приміщень: прибирає службові приміщення адміністративної будівлі, коридори, сходи. П.2.2 Прибиральник службових приміщень витирає пил, піднімає і миє вручну або за допомогою машин і пристроїв стіни, підлогу, стелю, віконні рами і скло, дверні блоки, меблі та килимові вироби. П.2.6 цієї Інструкції збирає сміття і відносить його до встановленого місця. Щодо вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди, то суд вважає, що ці вимоги необґрунтовані, виходячи з нижченаведеного. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховується вимоги розумності і справедливості. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.01 р. (п.3) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п.5 цієї Постанови відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У частині вимог про стягнення з відповідачів завданої моральної шкоди, позивачем не було належним чином обґрунтовано, тому у цій частині вимог суд має йому відмовити. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Оскільки факт завдання моральної шкоди позивачка пов`язує із порушенням її прав та безпідставним її звільненням, в поновленні на роботі, судом відмовлено у зв`язку з недоведеністю, підстав для вирішення питання про стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди немає. Отже, позовна вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у задоволенні позову позивачу не відшкодовуються. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд вважає, що позивачка була звільнена з роботи відповідачем з дотриманням вимог чинного трудового законодавства, а тому відмовляє у задоволенні позову [PERSON] .

Outcome: dismissed