Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

У липні 2022 року позивач звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивував наступним. 10.05.2022 року у м. Первомайську на перехресті вулиць Київська та Загородня позивач керував автомобілем ЗАЗ Daewoo д.н.з. [NUMBER] та потрапив у ДТП, яка сталася з вини відповідача [PERSON] , який керував мопедом "Honda Dio" без н/з і не дав дорогу автомобілю ЗАЗ Daewoo під керуванням [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів. Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.05.2022 року [PERSON] був визнаний за фактом вищевказаної ДТП винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. На нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] не застрахована у встановленому законом порядку. У зв`язку з чим, позивач, що діє на підставі довіреності від власника пошкодженого автомобіля, з метою отримання страхового відшкодування, звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування. Листом від 02.06.2022 №3-016/11068 Моторне (транспортне) страхове бюро України позивачу відмовило у виплаті страхового відшкодування, оскільки згідно з підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У пункті 1.5 статті 1 Закону визначено, що наземні транспортні засоби - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах. У згаданому Законі не вважається транспортним засобом пристій, який підпадає під ознаки, зазначені у п. 1.5, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу. В зв`язку з чим, відсутні правові підстави для виплати [PERSON] відшкодування з фонду захисту потерпілих оскільки шкода, заподіяна транспортним засобом, для якого Законом не встановлено коригуючий коефіцієнт. Після отримання вказаного листа позивач в телефонному режимі повідомляв про огляд транспортного засобу експертом 10.05.2022 року, проте відповідач на огляд транспортного засобу не з`явився та взагалі відмовився від відшкодування збитків, зазначивши, що він відповідно до законодавства оплатив штрафи і більше нічого і нікому не має відшкодовувати. Відповідно до висновку за звітом №21-22 про незалежну оцінку майна з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля ЗАЗ Daewoo Т13110 реєстраційний номер [NUMBER] складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , встановлено: вартість відновлювального ремонту становить 13047,02 грн. ринкова вартість автомобіля складає 77054,75 грн; вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля ЗАЗ на дату ДТП - 10.05.2022 року, становить 13047,02 грн. (з урахуванням ПДВ в запчастинах). За послуги суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] позивачем сплачено 2500 грн., що підтверджується дублікатом квитанції АТ КБ «Приватбанк» №0.0.2586166702.1 від 22.06.2022 року, код квитанції 9272-9631-6740-0295. Відповідач відмовився відшкодувати завдану шкоду добровільно. На переконання позивача, оскільки вина відповідача у пошкодженні транспортного засобу позивача повністю встановлена постановою суду, кошти витрачені позивачем на ремонт транспортного засобу підтверджені належним чином, саме з відповідача підлягає стягненню вартість матеріального збитку в розмірі 13047,02 грн., вже понесеного позивачем на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобілю, і в розмірі 2500 грн. за послуги суб`єкта оціночної діяльності, а всього на загальну суму 15 547,02 грн. Із вимогою про стягнення з відповідача наведених сум, в рахунок відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди, позивач звернувся до суду. Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач надав суду заяву з проханням слухати справ у його відсутність. Позовні вимоги підтримав. Відповідач будь яких заяв або відзиву до суду не подавав. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від третьої особи Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшли письмові пояснення в яких фактично дублюється зміст приведеного вище листа, щодо того, що мопед не є транспортним засобом в розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому МТСБУ не має підстав для відшкодування шкоди завданої внаслідок даної ДТП. Представник третьої особи просив розглядати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що 10.05.2022 року о 08:00 годині в м. Первомайську на перехресті вулиць Київська та Загородня [PERSON] , керуючи транспортним засобом - мопедом "Honda Dio" без н/з не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою перед поворотом ліворуч, завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, не дав дорогу автомобілю ЗАЗ Daewoo д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. [PERSON] порушив п.п. 2.3б, 10.4 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Таке встановлено постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.05.2022 року, якою [PERSON] був визнаний за фактом вищевказаної ДТП винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Дана постанова не оскаржувалась. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: за ч. 4 статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. За ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля ЗАЗ Daewoo д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] , проте володільцем є саме позивач [PERSON] , який і керував автомобілем на момент ДТП. Про це свідчить також страховий поліс № АТ/2041245 та довіреність від [PERSON] , датована 12.05.2022 року, якою власниця наділила позивача правами представляти її права у всіх питаннях пов`язаних з експлуатацією, управлінням та розпорядженням автомобілем ЗАЗ Daewoo. Оскільки доказів неправомірного заволодіння транспортним засобом при розгляді справи не встановлено, позивач фактично користується автомобілем, враховуючи згоду на це користування власника транспортного засобу, суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на відшкодування матеріальної шкоди у встановленому законом порядку, та є належним позивачем. Доказів протилежного відповідач суду не надав, не заявив клопотань про їх витребування у разі складнощів в їх отриманні. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. Цивільно-правова відповідальність винної у ДТП особи [PERSON] не була застрахована. Мопед, яким на момент ДТП керував [PERSON] не є транспортним засобом в розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому підстав для відшкодування завданої відповідачем шкоди з фонду захисту потерпілих немає. На підтвердження завданого збитку, позивач надав суду висновок за звітом №21-22 про незалежну оцінку майна з визначення вартості матеріального збитку, складений суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , яким встановлено що вартість відновлювального ремонту автомобіля ЗАЗ Daewoo становить 13047,02 грн. Крім того, за послуги суб`єкта оціночної діяльності позивачем сплачено 2500 грн., що підтверджується дублікатом квитанції АТ КБ «Приватбанк». Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Outcome: approved