Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

У червні 2022 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] в інтересах яких діє представник - адвокат Ставицький Борис Олексійович до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири. До відкриття провадження у справі, адвокат Ставицький Б. О. 19.07.2022 подав до суду клопотання про заміну первісного відповідача [PERSON] на [PERSON] , адже право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , згідно листа Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» №062/14-5683 від 07.07.2022, належить [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог представник позивачів зазначає, що 14.05.2021 належна їм квартира [ADDRESS] була залита водою з вини мешканки квартири [ADDRESS] , що підтверджується Актом обстеження житлових приміщень від 14.05.2021 №128, складеним представниками ЖЕД «Хрещатик» КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району». Згідно Висновку експерта про об`єкт незалежної оцінки ПП «Експертзабезпечення» від 30.06.2021 ринкова вартість матеріального збитку спричиненого відповідачем позивачам становить 42 700,00 грн. Представник позивачів звертався до [PERSON] з пропозиціями відшкодувати заподіяну шкоду у досудовому порядку, проте, станом на день звернення до суду з позовом відповідачка у добровільному порядку грошей в рахунок відшкодування шкоди не сплатила. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.07.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. В судовому засіданні 08.12.2022 представник позивачів надав пояснення щодо заявлених вимог. В судове засідання 07.02.2023 позивачі не з`явились, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву суду не надала. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд розглянув справу в порядку заочного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є громадянами США та власниками в рівних частках квартири [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 06.06.2003. 14.05.2021 квартира [ADDRESS] була залита водою з вини мешканки квартири [ADDRESS] , що підтверджується Актом обстеження житлових приміщень від 14.05.2021 складеним представники ЖЕД «Хрещатик» КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району». Згідно Висновку експерта про об`єкт незалежної оцінки ПП «Експертзабезпечення» від 30.06.2021 ринкова вартість матеріального збитку спричиненого відповідачем позивачам становить 42 700,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 4, 5 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно ст. 10 ЖК України, громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. Статтею 151 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом Української РСР. Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЖК України, громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках та в інших місцях загального користування. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені законодавцем у ст. 1166 ЦК України, згідно ч. 1, 2 якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтею 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 своєї постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. № 6, суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідок дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Як вбачається із матеріалів справи, шкода майну позивачів була завдана внаслідок залиття, що трапилась на системі каналізації - пошкодження внутрішньоквартирного каналізаційного відгалуження у ванній кімнаті квартири [ADDRESS] , що підтверджується Актом обстеження житлових приміщень від 14.05.2016, складеним представники ЖЕД «Хрещатик» КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району». Отже, уповноважені особи склали акт який містить усю необхідну інформацію щодо опису обставин та наслідків залиття, причин залиття, підписаний представниками організації, яка обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та горячого і холодного водопостачання, затверджений начальником ЖЕД «Хрещатик» КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району». Згідно Висновку експерта про об`єкт незалежної оцінки ПП «Експертзабезпечення» від 30.06.2021 ринкова вартість матеріального збитку спричиненого відповідачем позивачам становить 42 700,00 грн. Підстав для сумніву у об`єктивності висновку судом не виявлено, а тому суд визнає його належним доказом. При цьому, в ході судового розгляду справи жодних клопотань про призначення судової експертизи для визначення розміру шкоди відповідач не заявляв, та не надавав відповідних доказів, що розмір заподіяного збитку майну позивачів є меншим, аніж визначений у висновку експерта, хоча це є їх процесуальним обов`язком у разі наявності заперечень проти визначеного позивачами розміру шкоди. Крім того, необхідно зауважити, що суд не наділений повноваженнями на призначення судової експертизи для встановлення розміру матеріальної шкоди позивачів з власної ініціативи, оскільки вказана дія буде суперечити принципу змагальності та диспозитивності цивільного судочинства. Як визначено у ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності своєї вини у заподіянні збитків позивачам, зокрема, доказів на спростування доводів позивачів стосовно вини відповідача у залитті квартири, у передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України порядку суду не надано, так само як не надано доказів, які б спростовували розмір заподіяної шкоди. У правовідносинах щодо відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, відповідно до якої не позивач доводить наявність вини відповідача у заподіянні йому шкоди, а відповідач доводить відсутність своєї вини. Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Верховний Суд у постанові від 11.12.2018 у справі справа №759/4781/16-ц, провадження № 61-9338св18, дотримуючись правової позиції, дійшов висновку, що з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] 42 700,00 грн. у відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Питання розподілу судових витрат, суд вирішує у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України. При цьому суд враховує, що судові витрати позивачів по справі складаються з судового збору, який станом на час звернення позивачів до суду з позовом становив 1984,40 грн., а тому суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений при зверненні до суду судовий збір, який склав 992,40 грн та [PERSON] сплачений при зверненні до суду судовий збір, який склав 992,40 грн. Крім того, суд приходить висновку про стягнення з відповідача витрат пов`язаних з проведенням незалежної оцінки вартості матеріального збитку сплачених [PERSON] , [PERSON] у розмірі 3 000 грн. Також, у п. п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача надано суду договір-доручення про надання правової допомоги від 21.09.2021, а також Акт виконаних робіт (юридичних послуг), а тому з огляду на вищевикладене суд приходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачів витрат на правову допомогу. Враховуючи викладене,

Outcome: approved