Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

25 листопада 2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 09 серпня 2003 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , котрі мешкають з нею. Шлюбні відносини між сторонами припинені, з лютого місяця 2020 року разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подружжя має різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаєморозуміння, почуття поваги та кохання одне до одного. Після розірвання шлюбу діти залишаються проживати з позивачем. Питання про поділ майна не ставиться. Ухвалою суду від 13 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 12 січня 2023 року розгляд справи не відбувся, відповідач у судове засідання не з`явився. Позивач до судового засідання не з`явилась, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що знаходить підтвердження в матеріалах справи, відзиву на позов, клопотань або заяв не подавав. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку із чим 13 лютого 2023 року судом постановлена ухвала про розгляд справи у заочному порядку. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 09 серпня 2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області сторони зареєстрували шлюб, про що зроблений запис за № 520, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] . (а. с. 5) Від шлюбу сторони мають двох неповнолітні дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . (а. с. 6, 7) Судом встановлено, що подружні стосунки сторони фактично припинили, спільного господарства не ведуть. Питання про поділ майна не ставиться. Після розірвання шлюбу неповнолітні діти залишаються проживати з позивачем. Суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини припинення сімейних стосунків, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Статтею 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що причина розладу подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною, подружжя фактично припинили спільне проживання і сімейне життя з поважних причин, дітей віком до одного року не мають, в зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вважає, що шлюб між сторонами повинний бути розірваний. В силу вимог ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 гривень.

Outcome: approved