Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

Представник позивача Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» звернувся до суду з позовом, в якому просить: стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №2021/ОВР/017-000422 від 15.04.2021 року в розмірі 24502,74 грн. та судові витрати. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 15.04.2021 між АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] був укладений договір №2021/ОВР/017-000422 про приєднання до Правил (договірні умови) надання банківських послуг за картковими продуктами. Позивачем на підставі вказаного договору відкрито відповідачці картковий рахунок у національній валюті, видано платіжну картку та кредит. Однак в порушення умов договору відповідачка погашати заборгованість відмовилася, а тому станом на 23.11.2021 має заборгованість 24502.74 грн., яка складається з 19972.07 грн. - заборгованість за кредитом прострочена; 2757,55 грн. заборгованість за відсотками прострочена; 1773,12 грн. заборгованість по платежах, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України. Позивач наполягає, що ним було належним чином виконані усі умови договору, однак відповідачка свої зобов`язання належно не виконуються, остання від сплати суми заборгованості уникає, а тому, оскільки позичальник добровільно не повертає отримані кошти, вимоги позивача про їх повернення ігнорує, позивач змушений був подати позовну заяву до суду про стягнення заборгованості за кредитом із відповідача в примусовому порядку. У судовому засідання представник позивача [PERSON] , позовні вимоги підтримав в повному об`ємі. Заперечив щодо посилань відповідачки та ї представника з приводу не отримання кредитних коштів особисто відповідачкою. Операції по рахунку без використання платіжної картки здійснюються із обов`язковим повідомленням на номер мобільного телефону клієнта, при цьому відповідач не зверталася до банку із відповідною заявою про безпідставність списання коштів з її карткового рахунку та без її волевиявлення, не зверталася і з заявою про отримання виписки про рух коштів по рахунку, не встановлювала як та куди здійснювалося перерахування коштів. Разом із тим рух коштів по рахунку [PERSON] було ініційовано з мобільного телефону за номером, який вона сама вказала у своїй заяві. Навіть у випадку, якщо персональні дані відповідача, зокрема номер мобільного телефону, ПІН-код та ніші дані стали відомі іншим особам, банк не несе відповідальності за наслідки, що сталися через розголошення реквізитів картки, які дають можливість ініціювати платіжну операцію без фізичного використання картки. Таким чином, на думку представника позивача, відповідач та її представник не надали належних та достовірних доказів, що списання коштів з її карткового рахунку було здійснено по вині позивача чи третьої особи, а наявність кримінального провадження за заявою відповідачки про вчинення кримінального правопорушення не засвідчує факт доведення вчинення кримінального правопорушення. Відповідачка [PERSON] вказує, що 16 квітня 2021 року, тобто на наступний день після укладення кредитного договору №2021/ОВР/017-000422 вона дізналася, що кошти з її карткового рахунку списано невідомими особами, тобто здійснені «шахрайські дії», однак з відповідною заявою звернулася в Банк тільки 17 червня 2021 року, тобто через два місяці. Відповідачка знаючи 16 квітня 2021 року про «незаконне списання» коштів з її карткового рахунку, вона чомусь не звертається в Банк щодо блокування банківської картки, яку їй видати 15.04.2021 року і яка була заблокована тільки 17 червня 2021 року саме за зверненням [PERSON] 19 травня 2021 року [PERSON] звертається із заявою у відділення №17 АБ «УКРГАЗБАНК» за додатковою банківською карткою, однак спірну не заблокувала. Просив задоволити позов у повному обсязі. Відповідачка та її представник - адвокат Гутник П.М. у судовому засіданні позов не визнали. Відповідачка суду пояснила, що самостійно кошти не знімала. ЇЇ карткою скористалися шахраї. Вона мала намір працевлаштуватися, і необхідною умовою була наявність банківської картки. Підтвердила, що дійсно отримала відповідну платіжну картку, однак невідомі особи, без її згоди, незаконним шляхом списали із вказаної картки кошти, у зв`язку із чим відповідач звернулася до правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення. Досудове розслідування у кримінальному провадженні за №12021096010000310 від 29.05.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України на даний час не завершено. Разом із тим, враховуючи факт неправомірного зняття кредитних коштів за карткового рахунку відповідача, остання вважає, що позивачем не доведено, що кредитні кошти одержано саме нею, як позичальником, а тому просить у задоволенні позову відмовити повністю. Не заперечила, що кримінальне правопорушення вчинено щодо неї за обставин , які викладені в ухвалі слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 09.09.2021 та у постанові від 15.11.2022 про надання дозводу на тимчасовий доступ до речей та документів, тобто, що 15.04.2021 у соціальній мережі "Facebook" вона побачила оголошення яке виставила невідома особа на ім`я [PERSON] про набір на роботу менеджерів по обробці вхідних трансакцій. Через соціальну мережу"Messenger" вона написала повідомлення з приводу уточнення про вакансію на, що у відповідь невідома особа відписала, що їм потрібні менеджери на роботу із заробітною платою від 500 гривень в день та роз`яснила умови праці на які вона погодилася. Після цього їй було запропоновано виготовити картки АБ "Укргазбанк" № [NUMBER] , АТ"ОТП"Банк "№ [NUMBER] , АТ"Укрсиббанк" № [NUMBER] та передати ці картки поїздом Івано-Франківськ- Київ невідомій особі, що вона і зробила. Після цього із карткових рахунків грошові кошти були зняті. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала пояснення про те, що працює головним економістом відділення роздрібних продажів відділення №17 з 2021 року. [PERSON] звернулася до відділення банку із бажанням відкрити картковий рахунку для власних потреб. Було підписано договір на картку нараховано 20 тисяч гривень. Через місяць відповідачка повторно звернулася до банку, щоб отримати ще одну картку. Спірні перекази було здійснено через мобільний додаток клієнта. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідка, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( ст.5 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON] , 15.04.2021 підписала заяву-договір №2021/ОВР/017-000422 (Договір карткового рахунку). На підставі вказаної заяви-договору від 15.04.2021 позичальнику надано кредит у формі дозволеного овердрафту за програмою «Еко-кредитка», кредитний договір №2021/ОВР/017-000422 строк дії дозволеного овердрафту становить 12 місяців (а.с.5-7). Випискою по рахунку [NUMBER] (а.с.8-8 зворот) за період з 15.04.2021 по 19.11.2021, яка досліджена судом та сумнівів у собі не викликає, підтверджено факт встановлення ліміту овердрафту відповідачеві згідно її заяви, факт користування відповідачем кредитними коштами. Згідно з розрахунком заборгованості за договором №2021/ОВР/017-000422 (а.с.9) у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 35763,89 грн., з яких: 24502.74 грн., яка складається з 19972.07 грн. - заборгованість за кредитом прострочена; 2757,55 грн. заборгованість за відсотками прострочена; 1773,12 грн. заборгованість по платежах, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. ч. 1,2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до положень ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання а відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. При цьому ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові від 28 березня 2019 року у справі № 428/2873/17 Верховний Суд зазначив, що підписанням анкети заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг позичальник погоджується з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору; приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком; саме по собі посилання на не ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин. Відповідачка, не заперечуючи факт отримання картки, вказує, що вона не знімала кошти з кредитної картки та не користувалася кредитними коштами, а стала жертвою посягання на її майно іншими особами, а саме в результаті незаконного переведення коштів з її рахунку без її відома, а тому вона не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій. Разом з тим із матеріалів справи вбачається, що докази своєчасного звернення відповідачки в банк із заявою про внесення картки в стоп-лист платіжної системи в матеріалах справи відсутні, як і відсутні належні докази саме незаконного зняття вказаних коштів. Посилання на те, що кредитні кошти були викрадені належним чином не стверджується жодними доказами. Відповідачка згідно з умовами договору та нормами діючого законодавства несе повну відповідальність за операції, проведені з її картою. При цьому наявність відкритого кримінального провадження вказаних висновків не змінює. При встановленні винних осіб відповідачка має право на стягнення з них суми відшкодування. Оскільки на даний час в кримінальному провадження винних осіб не встановлено, то такі доводи є безпідставними, адже сам по собі факт порушення кримінального провадження без наявності стосовно крадія обвинувального вироку, яким би було встановлено, що він скористався карткою для викрадення кредитних коштів, наданих відповідачці, не доводить, що картка чи пароль до неї чи будь-які інші дані, за допомогою яких можливо було зняти кошти без відома відповідача в дійсності були викрадені. Крім того, зважаючи також на той факт, що операції із зняття коштів були здійснені коректно, не має підстав для звільнення відповідачки від обов`язку погасити наданий кредит. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідачку.

Outcome: approved