Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

Рух справи 31.10.2022 вказана позовна заява, датована 31.10.2022, за підписом позивачки та її представника - адвоката Шепілова О.О., надійшла до Солом`янського районного суду міста Києва. В позові позивач просить суд: -визнати неправомірними дії приватного нотаріуса Солонець Т.М. при вчиненні виконавчого напису, який зареєстровано в реєстрі за № 69586 від 22.12.2021 щодо стягнення з [PERSON] 10 974,93 грн заборгованості на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс»; -визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Солонець Т.М. 22.12.2021, який зареєстровано в реєстрі за № 69586, щодо стягнення з [PERSON] 10 974,93 грн заборгованості на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс»; -стягнути з відповідача понесені ним витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 488,60 грн та витрати на правову допомогу. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично справу передано судді по реєстру 03.11.2022. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 07.11.2022 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження). Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Доводи позову В позові вказується, що 07.05.2020 між [PERSON] та акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК» було укладено оферту на укладання угоди про надання кредиту № 491024564. Умовами споживчого кредиту є: тип кредиту: «Кредит готівковий»; сума кредиту: 7071,15 грн; процентна ставка, % річних: 39,90%; строк кредиту: 48 міс. Зазначається, що 22.12.2021 винесено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 69586, вчинений приватним нотаріусом Солонець Т.М., згідно якого пропонується стягнути з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», якому АТ «АЛЬФА-БАНК», на підставі договору факторингу № 3 від 20.09.2021, було відступлено право вимоги за кредитним договором № 491024564 від 07.05.2020, укладеного між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] , за період з 20.09.2021 по 20.12.2021 включно, суму у розмірі: - 7 071,15 грн (заборгованість за тілом кредиту); - 3 853,78 грн (заборгованість відсотками та комісією); - 50,00 грн (плата за вчинення виконавчого напису), що становить загальну суму: 10 974, 93 грн. Також, вказується, що 21.02.2022 на підставі заяви про відкриття виконавчого провадження (стягувач: ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», Боржник: [PERSON] ) та зазначеного виконавчого напису було відкрито виконавче провадження № 68720913 приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Яковенко Тетяною Миколаївною. Згідно інформації про виконавче провадження № 68720913 (ідентифікатор для доступу до інформації про виконавче провадження: 3E3A3461BB66) сума грошових коштів, яка підлягає стягненню за виконавчим документом становить 10 974,93грн., сума звернення стягнення становить: 12 493,62 грн., та винесено постанову про арешт коштів та майна боржника. При цьому в позові наголошується, що про наявність оскаржуваного виконавчого напису позивач дізналася лише після відкриття вищезазначеного виконавчого провадження з мобільного застосунку Єдиного порталу державних послуг «Дія» у жовтні 2022 року, та вважає, що його вчинено з порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, а отже він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Так, в обґрунтування позовних вимог вказується, що оскаржений виконавчий напис вчинено з порушеннями норм ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.1. пункту 3 Глави 16 розділу її Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зазначена у виконавчому написі сума грошових вимог розрахована неправильно; сума грошових вимог не є безспірною, відповідачем не було подано нотаріусу документи, визначені п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, а тому виконавчий напис має бути визнано таким, що не підлягає виконанню. Зокрема, звертається увага на те, що на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису норма законодавства, яка дозволяла вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам на підставі кредитних договорів в простій письмовій формі, була визнана судом нечинною. Зауважується, що приватним нотаріусом Солонець Т.М. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису 22.12.2021 не було враховано обставин, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи за кредитними договорами, укладеними у простій письмовій формі, вже нечинні і повинен був відмовити ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України «Про нотаріат», оскільки п. 1 Переліку № 1172 стосується лише нотаріально посвідчених договорів, тоді як кредитний договір вчинений у простій письмовій формі. Також, вказується на невиконання умови встановлення нотаріусом безспірності заборгованості, щодо якої вчинено оспорюваний виконавчий напис та неправильний розрахунок заборгованості. При цьому, позивач не погоджується з сумою грошових вимог, зазначених у оскаржуваному виконавчому написі, так як сума грошових вимог не є безспірною та розрахована неправильно, у приватного нотаріуса були відсутні документи, визначені п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, зазначається стосовно неповідомлення боржника про вчинення виконавчого напису, а отже, і відсутність безспірності. Так, вказується, що оскільки виконавчий напис № 69586 від 22.12.2021 вчинено без повідомлення боржника про наявність боргу та вчинення виконавчого напису: ні нотаріус, ні позикодавець не повідомив боржника письмово про вчинення виконавчого напису за кредитним договором. Отже, зауважується, що позивач не мала можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що, на думку позивача, виключає можливість вчинення виконавчого напису. Щодо правової позиції відповідача 28.12.2022 на адресу суду надійшла заява відповідача, датована 28.12.2022 за підписом директора ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» - Наваренко В.Г. (діє на підставі статуту), в якій вказано, що ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,- визнає. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. В матеріалах справи наявна копія виконавчого напису, вчиненого 22.12.2021 приватним нотаріусом Солонець Т.М., який зареєстровано в реєстрі за № 59586 (а.с. 12), за змістом якого вбачається, що його вчинено на підставі кредитного договору № 491024564 від 07.05.2020, укладеного між позивачем [PERSON] та АТ «Альфа-Банк», право вимоги за яким наразі відступлено ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс». При цьому, в оскаржуваному виконавчому написі вказується, що стягнення заборгованості проводиться за період з 20.09.2021 по 20.12.2021, загальна сума заборгованості становить 10 974,93 грн та складається з: -7 071,15 грн - заборгованість за тілом кредиту; -3 853,78 грн - заборгованість за відсотками та комісією; -50,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису. Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24.12.2021 (а.с. 11), [PERSON] ( [INFO] ) 21.12.2021 уклала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу взяла прізвище « [PERSON] ». До матеріалів справи долучено копію заяви ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» про відкриття виконавчого провадження щодо боржника [PERSON] (а.с. 17 ) та інформацію про виконавче провадження № 68720913 (а.с. 13-16) відповідно до якої: 21.02.2022 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68720913 з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису від 22.12.2021 № 69586, 21.02.2022 винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій (стягнення основної винагороди приватного виконавця) у межах виконавчого провадження № 68720913 з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису, 21.02.2022 винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди (звернення стягнення на майно боржника) у межах виконавчого провадження № 68720913 з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису, 21.02.2022 винесено постанову про арешт майна боржника (звернення стягнення на кошти на рахунках боржника) у межах виконавчого провадження № 68720913 з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права За загальним правилом ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595). Відповідно до ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно зі ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Пунктом 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 до Переліку, визнано незаконними та нечинними, а саме: визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 рішення суду залишено без змін. Суд враховує в якості рекомендаційного/консультаційного роз`яснення, викладене у п. 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», за змістом якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 (в редакції постанови КМУ від 29.11.2001). Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Суд враховує, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 22.12.2021, тобто після набрання законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Кредитний договір, на якому було вчинено оскаржуваний виконавчий напис, не був нотаріально посвідчений, що не заперечується відповідачем. Доказів та обґрунтувань протилежного учасниками судового провадження не надано. Таким чином, матеріалами справи не спростовано, що подані відповідачем для вчинення виконавчого напису документи не відповідали вказаним вимогам Переліку. Отже, оскільки, судом не встановлено, що укладений з позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, то наявні підстави для визнання відповідного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з зазначеним. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), де, зокрема, зазначено наступне: «укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Пізніше таку правову позицію підтвердила і Велика Палата Верховного Суду, яка в п.п. 93-95 постанови від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21) вказала, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Зазначене вище дає підстави для визнання спірних виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, судом береться до уваги, що у постанові від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У постанові від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278гс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла аналогічного висновку, викладеного вищевказаній постанові від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). При цьому, у справі, яка переглядається, відповідачем не доведено, що сума заборгованості була такою, як зазначено у оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса. Разом з цим, з матеріалів справи не вбачається, що при винесенні оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус вчинив дії щодо перевірки безспірності заборгованості. Також суд враховує, що у постанові від 13.10.2021 у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750св20) Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Окрім того, суд зауважує, що у справі, що є предметом розгляду, відповідач скористався своїм правом, передбаченим у п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України та подав заяву про визнання позову. За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даній справі відповідачем позов визнано. Обставин, за яких визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. З урахуванням викладеного у сукупності, позовні вимоги про визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо судового збору Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що кореспондується з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи визнання позову відповідачем, [PERSON] з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого нею судового збору за подання позову (992,40,00 грн, а.с. 1), а також за подання заяви про забезпечення позову (496,20 грн, а.с. 28), що становить 744,30 грн (50% від 1 488,60 грн) Іншу частину сплаченого позивачем судового збору (744,30 грн) слід стягнути на користь [PERSON] з відповідача (ТОВ «ФК «Еліт Фінанс»). Щодо витрат на правову допомогу В позовній заяві вказано, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових (надання правової допомоги), які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи становить 10 000,00 грн. На підтвердження витрат на правову допомогу, до справи наразі долучено Договір № 24.10.2022 про надання правової (юридичної) допомоги (а.с. 22-25), копію ордеру (а.с. 26), свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю Шепілова О.О. (а.с. 27) Проте, зі змісту позовної заяви неможливо встановити кількість наданих послуг (правової допомги) та її зміст, їх вартість та визначений сторонами порядок розрахунків. Суд зазначає, що ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14- 382цс19) зробила висновок, що «вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні». Як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 23.06.2022 у справі № 607/4341/20 (провадження №61-18451св20) вказано, що обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18). Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 15.04.2020 у справі № 199/3939/18-ц та від 09.06.2020 у справі № 466/9758/16-ц. За змістом п.п. 4.2, 4.3 договору № 24/10/2022 про надання правової юридичної допомоги), укладеного між [PERSON] та адвокатським об`єднанням «Шепіло, Захаревич та партнери», за результатами надання правової (юридичної) допомоги складається акт, що підписується сторонами. В акті вказується обсяг наданої адвокатським об`єднанням правової (юридичної) допомоги і її вартість. Акт надсилається клієнту адвокатським об`єднанням факсимільним зв`язком, електронною поштою або поштою. На письмову вимогу клієнта адвокатське об`єднання може надавати акти про надання правової (юридичної) допомоги, в яких буде вказано перелік наданої правової (юридичної) допомоги із ідентифікацією. Акт про надання правової (юридичної) допомоги вважається прийнятим та підписаним і підлягає оплаті, якщо протягом 5 днів з моменту його отримання клієнтом, останній не надав своїх вмотивованих заперечень. У разі наявності заперечень, клієнт надсилає письмові аргументовані заперечення на акт протягом 5 днів з моменту його отримання. Наразі матеріали справи відповідних актів не містять. Оскільки наразі матеріали справи не містять доказів розміру витрат за надання правничої допомоги, які позивач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, то суд вважає передчасним вирішення питання щодо відшкодування позивачу судових витрат на правничу допомогу. Враховуючи викладене,

Outcome: approved