Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

10 січня 2023 [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив шлюб з відповідачкою розірвати, визначивши з ним місце проживання малолітніх дітей. На обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що з 08 серпня 2017 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] . Від шлюбу мають двох малолітніх дочок [PERSON] та [PERSON] . Сім`я розпалася, спільне життя не склалося через різні погляди на життя. Відповідачка понад шість місяців тому залишила його з дітьми і переїхала на постійне місце проживання в м. Рівне. Продовжувати шлюбні стосунки він не бажає, примирення вважає неможливим, оскільки це суперечитиме його інтересам та інтересам його малолітніх дітей, а тому просить шлюб розірвати. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] згідно письмової заяви від 31 січня 2023 року позовні вимого підтримує у повному обсязі, оскільки відповідачка залишила дітей на його утриманні і їхнім життям не цікавиться. Згідно письмової заяви від 29 січня 2023 року відповідачка [PERSON] проти позову не заперечує, жити з чоловіком не бажає, так як проживає окремо понад дев`ять місяців в іншому місці (а.с.17). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 08 серпня 2017 року Вараським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 122, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого 08 серпня 2017 року (а.с.4). Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 17 серпня 2018 року (а.с.6), та малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 12 листопада 2019 року (а.с.8). Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя сторін суд приходить до висновку про те, що подальше їх спільне життя та збереження сім`ї є неможливим, і таким, що суперечить інтересам позивачки, а відтак позов в частині розірвання шлюбу слід задовольнити. Частина 1 ст. 160 СК України\~передбачає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Враховуючи те, що малолітні діти постійно проживають з батьком в с. Борове, Вараського району, Рівненської області, перебувають на його вихованні, відповідачка добровільно залишила дітей з батьком, їхнім життям не цікавиться, змінила своє місце проживання та не висловила жодних заперечень проти позову, а тому суд вважає, що є усі достатні підстави для задоволення позову в цій частині. Судом встановлено, що в позовній заяві об`єднано дві позовних вимоги немайнового характеру, при цьому судовий збір позивачем сплачено лише з розрахунку однієї позовної вимоги немайнового характеру в сумі 1073,60 грн. Як роз`яснив Верховний Суд України в п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо факт недоплати судового збору з`ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може: зобов`язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді; у разі неподання доказів оплати стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду. З врахуванням викладеного, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, присудивши на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору (а.с.1, 2), а недоплачений судовий збір, в сумі 1073,60 грн з відповідачки на користь держави.

Outcome: approved