Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

29 вересня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій, посилаючись на статті 328, 386, 392, 1216, 1218, 1261 ЦК України, просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , набуту відповідно до договору купівлі продажу нерухомого майна, посвідченого 19 квітня 2005 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., за реєстровим № 856, на ім`я [PERSON] , зареєстрованого 30 травня 2005 року в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно у ВП «Бюро технічної інвентаризації» Комунального підприємства «Агентство з розвитку бізнесу у м. Славутичі», номер витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 7377599, та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати по сплаті судового збору та за надання професійної правничої допомоги. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . 11 листопада 1999 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Бориспільського міськвиконкому Київської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який було розірвано рішенням Славутицького міського суду Київської області від 12 квітня 2016 року. Під час шлюбу син позивача [PERSON] та його дружина [PERSON] за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 19 квітня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області, зареєстрованого на ім`я відповідача, набули у приватну власність квартиру [ADDRESS] . Право приватної власності на даний об`єкт нерухомого майна на ім`я [PERSON] було зареєстровано в Комунальному підприємстві АРБ Славутицьке міське бюро технічної інвентаризації, номер запису:378/102, в книзі :57-09-32/1. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті за заявою позивача була відкрита спадкова справа. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом. Оскільки під час посвідчення вказаного договору купівлі-продажу не була визначена частка [PERSON] як співвласника даного об`єкту нерухомого майна, позивач звернулася до суду з позовом про визначення розміру спадкової частки, що залишилася після його смерті. Постановою Київського апеляційного суду від 03 березня 2021 року у справі №377/632/19 було визначено, що частка, яка залишилася як спадок після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у м. Славутич Київської області, складає 1/2 частку квартири [ADDRESS] , яка була набута у спільну сумісну власність на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 19 квітня 2005 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., за реєстровим № 856, на ім`я [PERSON] , зареєстрованого 30 травня 2005 року в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно у ВП «Бюро технічної інвентаризації» Комунального підприємства «Агенство з розвитку бізнесу у м. Славутичі». Після набрання рішенням законної сили позивач 29 квітня 2021 року звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на частку зазначеної квартири. За результатами розгляду заяви державний нотаріус Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області 29 квітня 2021 року винесла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану частку нерухомого майна в зв`язку з відсутністю у позивача, як спадкоємця, правовстановлюючого документа на спадкове майно. Позивач не має можливості надати оригінал договору купівлі - продажу нерухомого майна, посвідчений 19 квітня 2005 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., оскільки він залишився у відповідача, яка не бажає визнавати за позивачем право власності на частку у вказаній квартирі в порядку спадкування. У видачі дубліката цього договору приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В. позивачу було відмовлено з посиланням на вимоги Закону України «Про нотаріат». За вказаних обставин, з метою визнання за позивачем права на успадковане майно вона була змушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки у неї відсутній інший шлях для захисту її права власності на це майно. Ухвалою судді від 18 жовтня 2022 року після виконання вимог, передбачених частиною 6 статті 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 25 листопада 2022 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 07 грудня 2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позову. Відзив мотивувала тим, що спірну квартиру придбала вона, а її колишній чоловік [PERSON] відповідно до заяви приватному нотаріусу Хусалімовій Л.В. надав згоду на її купівлю, оскільки такими є та були на той час та зараз вимоги законодавства. 12 квітня 2016 року рішенням Славутицького міського суду Київської області шлюб між нею та [PERSON] було розірвано, позовна заява була подана до суду 15 березня 2016 року. З моменту отримання позовної заяви про розлучення [PERSON] знав про те, що під час шлюбу на її ім`я була придбана у приватну власність спірна квартира, тому його право власності відносно даного об`єкту було порушено. Після розірвання шлюбу протягом трьох років він не порушував питання щодо визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ним права власності на частку, і з відповідним позовом не звертався, оскільки знав, що спірна квартира не була придбана за його особисті грошові кошти або за спільні грошові кошти, тому що відповідно до матеріалів справи у нього ніколи не було грошей, він не вів з нею спільне господарство, не мав спільного побуту, а лише витрачав її особисті кошти, оскільки був наркозалежним, алкозалежним та перебував на обліку у відповідних установах, мав судимість, проходив лікування у лікаря-нарколога. [PERSON] своїми коштами і працею не брав участі у придбанні спірної квартири відповідно до доказів, наявних в матеріалах цивільної справи №377/632/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення розміру спадкової частки та за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. Факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. [INFO] [PERSON] помер. Позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування не підлягають задоволенню, оскільки є поділом майна подружжя з визначенням часток, але без реального розподілу спірної квартири. Спадкова справа не стосується відповідача, а позивач не є спадкоємцем відповідача. 09 грудня 2022 від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вона, посилаючись на частину 4 статті 83 ЦПК України, вказала на безпідставність доводів відповідача, які спростовуються матеріалами цивільної справи №377/632/19. Ухвалою суду від 29 грудня 2022 року було поновлено позивачу строк для подання клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача та залучено до участі у справі як співвідповідача Славутицьку міську територіальну громаду в особі Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області. Позивач у судове засідання не прибула, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. У матеріалах справи знаходиться заява позивача про розгляд справи за її відсутності за участю її представника, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити ( а.с.233, т.1). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Суду пояснив, що спірна квартира має статус спільної сумісної власності, не зважаючи на те, що право власності зареєстровано за відповідачем. Відповідач [PERSON] відмовилася надати добровільно правовстановлюючі документи на спірну квартиру для оформлення права на спадщину [PERSON] , тому позивач звернулася до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] та її сестра [PERSON] заявляли свої вимоги на спірну квартиру у цивільній справі №377/632/19. Постановою Київського апеляційного суду від 03 березня 2021 року визначено статус спірної квартири як об`єкта спільної сумісної власності, оцінено докази щодо джерела його придбання, зокрема заяву [PERSON] , в який він зазначив, що квартира придбається за спільні кошти подружжя, та визначено частку у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру, яка залишилася як спадок після його смерті. У зв`язку з відсутністю у позивача [PERSON] правовстановлюючого документу на спадкове майно нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, тому позивач була вимушена звернутися до суду. Відповідач у судове засідання не прибула, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. У матеріалах справи знаходиться заява відповідача, в якій вона просила розглядати справу за її відсутності за участю її представника ( а.с. 138, т.1). Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Суду пояснила, що єдиним власником спірної квартири є відповідач [PERSON] . Під час придбання квартири [PERSON] надав згоду на оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна як її чоловік. У матеріалах цивільної справи №377/632/19 містяться докази, які підтверджують, що [PERSON] майже не працював, перебував на обліку в наркодиспансері. Протягом трьох років з моменту подання заяви про визнання позову про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] не порушував питання про визнання за ним права власності на частку спірної квартири. Матеріали цивільної справи № 377/632/19 містять докази придбання спірної квартири за особисті кошти відповідача [PERSON] . До спірних правовідносин не підлягає застосуванню стаття 392 ЦК України, на яку в позовній заяві послалась позивач. Співвідповідач Славутицька міська територіальна громада в особі Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області свого представника у судове засідання не направила. Від міського голови Фомічева Ю. надійшло клопотання, в якому він просив розглядати справу за відсутності представника Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, проти позовних вимог не заперечує. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали цієї справи та оглянувши матеріали цивільної справи № 377/632/19 (провадження №2/377/7/20), суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] ( а.с.13, т.1). 11 листопада 1999 року між [PERSON] та [PERSON] у Відділі реєстрації актів громадянського стану Бориспільського міськвиконкому Київської області зареєстровано шлюб ( а.с.14, т.1).Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 12 квітня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а. с. 15, т.1). Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 19 квітня 2005 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру номер сто два, що знаходиться в будинку номер чотири Єреванського кварталу міста Славутича Київської області ( а.с.10, т.1). Право приватної власності на даний об`єкт нерухомого майна за [PERSON] було зареєстровано 30 травня 2005 року в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно у ВП «Бюро технічної інвентаризації» Комунального підприємства «Агентство з розвитку бізнесу в м.Славутич», номер запису 378/102 в книзі: 57-09-32/1 (а.с.10,11, т.1). Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 04 квітня 2019 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Славутич Київської області (а. с. 16, т.1). Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 57197864 від 13 серпня 2019 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Наваліхіною О.О. 13 серпня 2019 року відкрито спадкову справу, номер у Спадковому реєстрі: 64597653, номер у нотаріуса: 78/2019, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ( а.с.17, т.1). Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 78/2019, [PERSON] не залишив заповіту ( а.с.88, т.1). 13 серпня 2019 року [PERSON] звернулася до Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини за законом, в якій зазначила, що спадщину після смерті її сина [PERSON] вона приймає, іншим спадкоємцем за законом є батько померлого [PERSON] , який проживає в м.Норильськ Красноярського краю, Росія (а.с.86. т.1). Інші заяви про прийняття або відмову від прийняття спадщини в матеріалах спадкової справи відсутні, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Відповідно до листа завідувача Славутицької міської державної нотаріальної контори №570/02-14 від 14 серпня 2019 року в зв`язку з тим, що не визначена спадкова частка померлого [PERSON] , яка належить йому в квартирі за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та роз`яснено процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку ( а.с.90, т.1). Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 377/632/19 ( провадження №2/377/7/20), у серпні 2019 року [PERSON] звернулася до Славутицького міського суду Київської області з позовом до [PERSON] про визначення розміру спадкової частки, яка залишилася як спадок після смерті її сина [PERSON] , і складає частку квартири [ADDRESS] , яка була набута у спільну сумісну власність на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 19 квітня 2005 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В., за реєстровим №856, на ім`я [PERSON] , зареєстрованого 30 травня 2005 року в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно у ВП «Бюро технічної інвентаризації» Комунального підприємства «Агентство з розвитку бізнесу у м.Славутичі». У грудні 2019 року [PERSON] , яка була залучена до участі у справі як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, звернулася до Славутицького міського суду Київської області з позовом та просила визнати за нею право власності на частку квартири [ADDRESS] . Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 13 жовтня 2020 року позовні вимоги [PERSON] задоволені частково. Визначено, що частка, яка залишилася як спадок після смерті її сина [PERSON] складає частку вказаної квартири. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, [PERSON] задоволені повністю. Визнано за нею право власності на частку вказаної квартири. Постановою Київського апеляційного суду від 03 березня 2021 року, прийнятою у цій справі за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Славутицького міського суду Київської області від 13 жовтня 2020 року, рішення суду першої інстанції було скасовано та прийнято постанову, якою позов [PERSON] до [PERSON] про визначення розміру спадкової частки задоволено. Визначено, що частка, яка залишилася як спадок після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у м. Славутичі Київської області, складає частку квартири [ADDRESS] , яка була набута у спільну сумісну власність на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна, посвідченого 19 квітня 2005 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В. за реєстровим № 856, на ім`я [PERSON] , зареєстрованого 30 травня 2005 року в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно у ВП «Бюро технічної інвентаризації» Комунального підприємства «Агентство з розвитку бізнесу у м. Славутичі» ( справа № 377/632/19, а.с.141-159, 211-221). Завідувач Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області звернулася до приватного нотаріуса Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімової Л.В. з листом №136/02-14 від 20 квітня 2021 року, в якому на підставі ст.46 Закону України « Про нотаріат» для оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] просила видати дублікат договору купівлі - продажу нерухомого майна, посвідченого 19 квітня 2005 року за р. № 856, спадкоємцю [PERSON] для видачі свідоцтва про право на спадщину ( а.с.92, т.1). У відповідь на цей запит приватний нотаріус Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімова Л.В. повідомила Славутицьку міську державну нотаріальну контору Київської області листом №63/02-21 від 28 квітня 2021 року, з посиланням на статтю 53 Закону України « Про нотаріат», про неможливість видачі дубліката договору купівлі - продажу нерухомого майна [PERSON] , оскільки заведена спадкова справа не стосується [PERSON] , а [PERSON] не є спадкоємцем [PERSON] (а.с.92 зв.ст., т.1 ). 29 квітня 2021 року [PERSON] звернулася до Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] її сина [PERSON] на частки квартири номер [ADDRESS] , яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 19 квітня 2005 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В. за р. №856, та постанови Київського апеляційного суду від 03 березня 2021 року (а.с.93, т.1). З постанови державного нотаріуса Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області Наваліхіної О.О. від 29 квітня 2021 року № 156/02-31 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом вбачається, що [PERSON] нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказане майно в зв`язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючого документу на спадкове майно ( а. с. 99, т.1). Відповідно до листа про надання інформації №15-08/977 від 04 листопада 2022 року, виданого Управлінням адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, за даними Реєстру Славутицької територіальної громади станом на день смерті [PERSON] , а саме [INFO] у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] , [INFO] , з 12.08.2005 по теперішній час. Померлий [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за вказаною адресою з 14.10.2005 по 10.04.2019 ( знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю (а.с.100, т.1). Як видно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №261335128 від 14 червня 2021 року, № 316856184 від 06 грудня 2022 року, інформації, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» від 14 листопада 2022 року, з моменту набуття у приватну власність квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна: 10529446, власником зазначена [PERSON] , частка власності 1/1, дата прийняття рішення про державну реєстрацію та дата внесення запису: 14.08.2007 ( а.с.12, 115, 175, т.1). Відповідно до п. 10 ч. 1 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 р. у Київській області утворено Вишгородський район (з адміністративним центром у місті Вишгород) у складі територій Вишгородської міської, Димерської селищної, Іванківської селищної, Петрівської сільської, Пірнівської сільської, Поліської селищної, Славутицької міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Таким чином, м.Славутич віднесено до Вишгородського району Київської області. Відповідно до звіту про оцінку майна від 18 вересня 2022 року, складеного фізичною особою-підприємцем [PERSON] , ринкова вартість двокімнатної квартири, що знаходиться на першому поверсі багатоповерхового житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] , становить 551410 гривень, без ПДВ ( а. с. 36-57, т.1). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) ( стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1296 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину ( частина третя статті 1296 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину після смерті її сина [PERSON] , який помер [INFO] . Інші заяви про прийняття або відмову від прийняття спадщини в матеріалах спадкової справи №78/2019 [PERSON] відсутні. До складу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , входить частка квартири [ADDRESS] , яка була набута у спільну сумісну власність на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна, посвідченого 19 квітня 2005 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімовою Л.В. за реєстровим № 856, на ім`я [PERSON] , зареєстрованого 30 травня 2005 року в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно у ВП «Бюро технічної інвентаризації» Комунального підприємства «Агентство з розвитку бізнесу у м. Славутичі». Вказана обставина встановлена постановою Київського апеляційного суду від 03 березня 2021 року у справі № 377/632/19, яка набрала законної сили та в касаційному порядку не скасована. Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, позивач [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом має право отримати у власність спадкове майно - частку, яка залишилася як спадок після смерті її сина [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , що складає частку квартири [ADDRESS] , оскільки належність цієї частки [PERSON] на праві спільної сумісної власності встановлено постановою Київського апеляційного суду від 03 березня 2021 року, що відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України не потребує доказуванню під час розгляду даної справи. Проте, державний нотаріус Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області Наваліхіна О.О. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, про що винесла постанову від 29 квітня 2021 року № 156/02-31. При цьому, державний нотаріус Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області Наваліхіна О.О. зверталася листом №136/02-14 від 20 квітня 2021 року з проханням видати дублікат договору купівлі - продажу нерухомого майна, посвідченого 19 квітня 2005 року за р. № 856, спадкоємцю [PERSON] для видачі свідоцтва про право на спадщину, до приватного нотаріуса Славутицького міського нотаріального округу Київської області Хусалімової Л.В., яка листом №63/02-21 від 28 квітня 2021 року повідомила про неможливість видачі дублікату договору, посилаючись на статтю 53 Закону України « Про нотаріат», оскільки заведена спадкова справа не стосується [PERSON] , а [PERSON] не є спадкоємцем [PERSON] . Водночас, не дивлячись на те, що [PERSON] не є спадкоємцем [PERSON] , вона заперечує належність спадкодавцю [PERSON] на праві спільної сумісної власності частки спірної квартири, що підтверджується обставинами, встановленими при винесенні Київським апеляційним судом постанови від 03 березня 2021 року справі №377/632/19, а відтак і заперечує право позивача [PERSON] на отримання у власність вказаного спадкового майна. Через вказані обставини позивач [PERSON] не може надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документу на спірну квартиру, оскільки такий зберігається у відповідача [PERSON] , на ім`я якої він був виданий. Отже, у позивача [PERSON] відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , частка якого у праві спільної сумісної власності входить до складу спадщини. Таким чином, судом встановлено, що право позивача [PERSON] на отримання у власність спадкового майна після померлого [INFO] [PERSON] оспорюється [PERSON] , через що позивач не може надати нотаріусу правовстановлюючий документ на спадкове майно, оскільки такий знаходиться у відповідача і позивач не може отримати його іншим шляхом, що є перешкодою для оформлення права на спадщину у нотаріальному порядку, тому обраний позивачем спосіб захисту (визнання права власності) узгоджується з положеннями статті 392 ЦК України. За вказаних обставин доводи представника відповідача про те, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення статті 392 ЦК України, на яку в позовній заяві посилається позивач, спростовуються вказаним висновком суду. Також не заслуговують на увагу доводи позивача та його представника про те, що оскільки після розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] не порушував протягом трьох років питання про визнання за ним права власності на частку спірної квартири, то він не використав своє право вирішити такі вимоги у строк, передбачений ч.2 ст.72 СК України, що є підставою для відмови у позові [PERSON] . Так, у частині другій статті 72 СК України визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15. Крім того, суд звертає увагу, що відповідач у відзиві на позовну заяву, заперечуючи проти доводів позивача, посилається на обставини, які вже буди предметом дослідження у справі №377/632/19, зокрема щодо відсутності участі [PERSON] у придбанні спірної квартири та його фінансової неплатоспроможності, яким вже була надана відповідна оцінка Київським апеляційним судом у постанові від 03 березня 2021 року. З урахуванням викладеного, оскільки визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з квитанцією АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позивач при поданні позовної заяви сплатила судовий збір в сумі 2757,05 гривень, який зарахований до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.1, 2, т.1). Відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку сума судових витрат позивача за договором про надання професійної правничої допомоги від 23 вересня 2022 року адвокатом Адвокатського об`єднання «Славутицька міська юридична консультація «Захист» Прокопенком Олександром Павловичем передбачена в розмірі 8000-10000 гривень, із розрахунку 600-800 гривень за годину ( а.с.65, т.1). На підтвердження оплати вартості понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивач надала квитанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 23 вересня 2022 року на суму 3000 гривень та від 12 грудня 2022 року на суму 4000 гривень ( а.с.66, 187, т.1). 01 лютого 2023 року через канцелярію суду від позивача надійшла заява, в якій вона просила не стягувати з відповідачів понесені нею судові витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу. За змістом частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. З урахуванням викладеного, суд не стягує судові витрати з оплати судового збору та на професійну правничу допомогу на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved