Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

В липні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову вказував, що позивач [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 214132, виданого Рівненським районним відділом земельних ресурсів 04 грудня 2007 року, є власником земельної ділянки площею 1,6724 га на території Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області з цільовим призначенням для сільськогосподарського використання, однак користуватися вказаною земельною ділянкою він в повній мірі не може, оскільки вказана земельна ділянка самовільно зайнята первісним відповідачем - філією управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз». Посилаючись на те, що такими діями відповідача належна йому земельна приведена в стан, непридатний до використання за цільовим призначенням, погіршено якість ґрунтового покриву та на земельній ділянці відповідачем побудований газопровід та інші об`єкти, просив стягнути з відповідача Філії управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" моральну шкоду, заподіяну внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням в сумі 50 000 грн. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 01 серпня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Постановою Рівненського апеляційного суду від 10 жовтня 2018 року ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 01 серпня 2018 року скасовано, направлено справу до розгляду за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року прийнято справу до свого провадження та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. 19 лютого 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від АТ «Укртрансгаз», від імені якого діє філія «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз», в якому відповідач вказував, що ПАТ «Укртрансгаз» створене внаслідок реорганізації дочірньої компанії «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України», яка була створена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24 липня 1998 року №1173 «Про розмежування функцій з видобування, транспортування, зберігання і реалізації природного газу», шляхом перетворення в Акціонерне товариство згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13 червня 2012 року №360 «Про реорганізацію дочірніх компаній Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та наказу Міністерства енергетики та вугільно промисловості України від 18 липня 2012 року №530 «Про реорганізацію Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», та є правонаступником всіх її майнових та немайнових прав. На підставі рішення від 21 травня 2018 року №186 змінено назву з ПАТ «Укртрансгаз» на АТ «Укртрансгаз». АТ «Укртрансгаз» є юридичною особою та набуло право юридичної особи з дати його державної реєстрації. Разом з тим, філія «Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" не є юридичною особою та здійснює частину функцій Товариства, а тому не є належним відповідачем. Зазначав, що на території с. Городок Рівненського району Рівненської області розташовані об`єкти магістрального газопроводу, які станом на момент оформлення майнових прав позивача на земельну ділянку в 2007 році були вже збудованими, введеними в експлуатацію, а їх розташування жодним чином не порушувало права останнього. Посилаючись на те, що позивачем не надано доказів, які б підтверджують розмір збитків (шкоди) та реальність їх понесення, протиправність дій АТ «Укртрансгаз», наявність причинного зв`язку між шкодою та діяннями відповідача та вини останнього у її заподіянні, просив відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року змінено неналежного відповідача з філії «Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" на належного - Акціонерне товариства «Укртрансгаз». На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 жовтня 2021 року та розпорядження керівника апарату суду №346 від 05 жовтня 2021 року було повторно визначено головуючим суддею у даній справі Бусик О.Л. Ухвалою судді від 08 жовтня 2021 року було прийнято до провадження матеріали вказаної цивільної справи та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали, просили задовольнити з викладених у позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив і просив відмовити у задоволенні позову. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення учасників судового розляду, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 214132, виданого Рівненським районним відділом земельних ресурсів 04 грудня 2007 року, є власником земельної ділянки площею 1,6724 га на території Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області з цільовим призначенням для сільськогосподарського використання. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначено, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. З матеріалів справи слідує, що постановою Рівненського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 03 листопада 2021 року скасовано. Позов [PERSON] до АТ «Укртрансгаз» про відшкодування збитків власнику земельної ділянки - задоволено. Стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь [PERSON] шкоду, заподіяну внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням в розмірі 18 225 грн. 85 коп. Стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь [PERSON] шкоду, заподіяну внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки сільськогосподарського призначення в розмірі 2 588 грн. 65 коп. Вирішено питання судових витрат. Даним судовим рішенням було встановлено, що земельна ділянка, належна позивачеві на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 214132, виданого Рівненським районним відділом земельних ресурсів 04 грудня 2007 року, межує із землями Рівненського управління магістральних газопроводів ДП "Львівтрансгаз", що вбачається із вказаного Державного акту. Відповідно до Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 20 лютого 2017 року № 5, на земельній ділянці сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Городоцької сільської ради Рівненського району та на праві власності належить [PERSON] , побудовано технічні газові споруди та встановлено паркан із залізобетонних опор та металевої сітки невідомими особами Рівненського управління магістральних газопроводів ДП "Львівтрансгаз", що призвело до самовільного зайняття земельної ділянки невідомими особами. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року у адміністративній справі № 826/14317/18 відмовлено у задоволенні позову АТ "Укртрансгаз" до ГУ Держгеокадастру у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] , про визнання протиправними дій Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області щодо проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства (складання акта перевірки від 20 лютого 2017 року №5) та скасування розрахунків розміру шкоди. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2019 року вищевказане рішення скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування розрахунків розміру шкоди, а провадження у цій частині закрито. Таким чином, встановлено факт самовільного зайняття АТ "Укртрансгаз" земельної ділянки позивача. Звертаючись з даним позовом, позивач зазначав, що відповідач своїми протиправними діями позбавив позивача можливості обробляти належну йому земельну ділянку чи здати її в оренду, внаслідок чого своїми незаконним діями позбавив [PERSON] засобів для існування, в зв`язку з чим він зазнав моральних страждань, приниження честі та гідності, що призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків, вимушений приймати додаткові зусилля для налагоджування свого життя. Щодо надання стороною позивача медичних виписок, які на думку позивача знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з неправомірними діями відповідача, суд не може прийняти їх до уваги, виходячи з наступного. Так, позивачем були надані медичні заключення, з яких слідує, що [PERSON] в періоди з 06 березня 2013 року по 12 березня 02013 року, з 16 квітня 2013 року по 26 квітня 2013 року та 19 липня 2013 року по 22 липня 2013 року в Інституті очних хвороб і тканинної терапії постановлено наступні діагнози: катаракта правого та лівого ока; катаракта правого та відслоєння сітчатки лівого ока та початкова вікова катаракта правового ока та зріла вікова катаракта лівого ока. Разом з тим, вікове захворювання очей позивача не відноситься до предмету спору, крім того таке захворювання виникло в 2013 року, в той час як позивач з позовом звернувся в 2018 році. Також позивачем були надані наступні епікризи: №13958 (29 грудня 2014 р. по 21 січня 2015 року) діагноз: перелом 8 ребра зліва зі зміщенням, струс головного мозку, остеохондроз попереково-крижового відділу хребта в стадії нестійкої ремісії, дисметаболічна кардіоміопатія; №887 (17 серпня 2015 року по 01 вересня 2015 року) діагноз: поширений фіброторакс та пневмофіброз зліва після лівобічної торактомії ушивання пошкодженої н/долі лівої легені; №4059 (19 червня 2017 р.) діагноз: пептична виразка шлунку, шлункова коровотеча; №5078 (07 серпня 2017 року по 16 серпня 2017 року) діагноз: рефлекторна пірамідна недостатність правих кінцівок, церабрастенічній синдром з мнестичним зниженням; №2606 (26 квітня 2018 року по 07 травня 2018 року діагноз: наслідки перенесеного ішемічного синдрому з мнестичним зниженням; №2224 ( 08 квітня 2019 року по 17 квітня 2019 року) діагноз: наслідки перенесеного ішемічного ГПМК в лівій ЗМА; №1060 (21 лютого 2020 року) діагноз: гостра респіраторна вірусна інфекція середнього ступеня тяжкості, інтоксикаційний синдром. Проте, наданими медичними документами не підтверджено, що причиною хвороб позивача є саме неправомірна поведінка відповідача, яка виразилась у порушенні прав позивача на володіння та користування належною йому земельною ділянкою. Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що звертаючись до суду із вимогами про відшкодування моральної шкоди в липні 2018 року, позивач пов`язував факт завдання йому моральної шкоди, заподіяної внаслідок використання відповідачем земельної ділянки не за цільовим призначенням, в той час як медичні документи надані за періоди з 2013 по 2020 роки. Статтею 23 ЦК України закріплено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 2 вказаної норми права визначено, що моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У частині 2 зазначеної статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Отже, за змістом наведеної норми зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає лише за умови, що ця шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). Тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи те, що рішенням суду встановлено факт самовільного зайняття АТ "Укртрансгаз" земельної ділянки позивача, останній був позбавлений права, як власник, користуватись нею на власний розсуд, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди. У позовній заяві позивач просив стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 50 000 грн., однак, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за можливе визначити розмір такої шкоди в сумі 3000 грн. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial