Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

05 січня 2023 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» (далі ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 20 січня 2020 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено договір позики №8343433, відповідно до умов якого відповідачу будо надано грошові кошти у сумі 6000 грн, відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування ним в порядку та строки, визначені Договором. [PERSON] не виконувала взятих на себе обов`язків за кредитним договором, не здійснювала погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором. 10 липня 2020 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» було укладено Договір факторингу №10072020, та 15 жовтня 2020 року між сторонами за Договором факторингу було підписано Реєстр прав вимоги №107, за умовами якого ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» набуло права вимоги до боржника [PERSON] за договором позики №8343433 від 20 січня 2020 року. У зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язань за Договором позики №8343433 від 20 січня 2020 року, станом на 27 грудня 2022 року заборгованість відповідача перед кредитодавцем\~фактором становить 16998 грн 53 коп. На підставі викладеного, позивач ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №8343433 від 20 січня 2020 року, у розмірі 16998 грн 53 коп., судові витрати, які складаються із витрат пов`язаних зі сплатою судового збору, у розмірі 2481 грн та витрат на правову допомогу, у розмірі 5000 грн. 01 лютого 2023 року ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №8343433 від 20 січня 2020 року, у розмірі 15585 грн 39 коп., яка складається із: заборгованості за основним боргом - 6000 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими базовими процентами 2880 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами на прострочену позику - 3000 грн; заборгованості за 3% річних\~ 782 грн 91 коп.; заборгованості за інфляційними втратами\~ 2922 грн 48 коп., та судові витрати, які складаються із витрат пов`язаних зі сплатою судового збору, у розмірі 2481 грн та витрат на правову допомогу, у розмірі 5000 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява в якій він просить справу розглядати без його участі, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. У поданому відзиві на позовну заяву, позовні вимоги не визнала, посилаючись на порушення позивачем строку позовної давності, у межах якого він мав можливість звернутися до суду з вимогою про захист своїх порушених прав, щодо стягнення відсотків, 3% річних та інфляційних втрат та на відсутність доказів\~оформлення\~кредитного договору в електронній формі, просила суд застосувати спеціальний строк позовної давності щодо стягнення відсотків, 3% річних та інфляційних втрат та відмовити повністю в задоволенні позовних вимог у зв`язку з відсутністю доказів та підстав для стягнення боргу і витрат на професійну правничу допомогу. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд приходить такого висновку. Матеріалами справи встановлено, що 20 січня 2020 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] в електронній формі був укладений Договір позики №8343433 (а.с.6, зворот), що підтверджується довідкою про ідентифікацію (а.с.12). Згідно з п.1. Договору, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату від суми позики. Пунктом 2. вказаного Договору передбачено, що кредит надається строком на 30 днів, тобто до 19.02.2020 року. За користування кредитом позичальник сплачує позикодавцю 1,60% на день. Тип процентної ставки фіксований. Розмір процентів на прострочену позику (строк користування коштами понад строки Договору) складають 2,70% у день. З довідки виданої ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ФІНЕКСПРЕС», за вих.№08/11-2021-6 від 08.11.2021 роуу, вбачається, що ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ФІНЕКСПРЕС», відповідно до умов Договору №23-01-18/5 від 23.01.2018 року, укладеного між Товариством та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», 20.01.2020 року було здійснено успішно переказ, в сумі 6000 грн на ім`я [PERSON] , договір №8343433 від 20.01.2020 року, номер платежу 6371514225073557682557564 (а.с.7). 10 липня 2020 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» було укладено Договір факторингу №10072020, та 15 жовтня 2020 року між сторонами за Договором факторингу було підписано Реєстр прав вимоги №107, за умовами якого ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» набуло права вимоги до боржника [PERSON] за Договором позики №8343433 від 20 січня 2020 року (а.с.14-22). Заборгованість відповідача за кредитним договором №8343433 від 20 січня 2020 року станом на 27 грудня 2022 року становить 15585 грн 39 коп., яка складається із: заборгованості за основним боргом - 6000 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими базовими процентами 2880 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами на прострочену позику - 3000 грн; заборгованості за 3% річних\~ 782 грн 91 коп.; заборгованості за інфляційними втратами\~ 2922 грн 48 коп. (а.с.8-11, 13). Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, окрім положень зазначених вище договорів, врегульовані нормами\~ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування»,\~Закону України «Про електронну комерцію»,\~Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Так, відповідно до ст.ст.15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11,\~525,\~629 ЦК України\~підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст.1054,\~1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживчий кредит»). Нормою\~ст.1054 ЦК України\~визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні положення містить норма\~ст.1 Закону України «Споживче кредитування». За змістом ст.ст.202,\~205,\~207,\~626,\~639 ЦК України\~договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Положеннями\~ст.3 ч.1 п.5 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Нормами ч.ч.3-6\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Нормою\~ст.12 Закону України «Про електронну комерцію»\~встановлено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 3 ч.1 п.п.6, 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Частинами 12, 13\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Статтями\~5,\~8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Частиною 7\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому\~ЦК України,\~ГК України, а також іншими актами законодавства. Згідно до\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Частиною 1\~ст.530 ЦК України\~передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому за змістом\~ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст.610,\~611 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно норми\~ч.1 ст.1050 ЦК України, в контексті положення\~ч.2 ст.1054 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму кредиту, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст.625 ЦК України. В свою чергу, нормою\~ст.625 ЦК України\~передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у\~ст.625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч.2\~ст.625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі №902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до\~статті 625 ЦК України\~є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Відповідач [PERSON] належним чином не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором №8343433 від 20 січня 2020 року. Як встановлено матеріалами справи, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до суду з позовом про стягнення заборгованості не зверталося та відступив своє право вимоги до відповідача на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал». При поданні відзиву відповідачем [PERSON] заявлено про застосування спеціальних строків позовної давності щодо стягнення відсотків, 3% річних та інфляційних втрат. Разом з тим\~главою 19 ЦК України\~визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Пунктом 1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~ратифікованої\~Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п.570 рішення від 20.09.2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Відповідно до\~ст.256 ЦК\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові - ч.4\~ст.267 ЦК України. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки - ст.257 ЦК України. Згідно з ч.1\~ст.261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч.5\~ст.261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених\~ст.625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. У відповідності до\~ст.267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц дійшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~ст.625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. У даній справі ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» пред`явило позов до суду 05.01.2023 року. Інфляційні втрати та 3% річних було нараховано на суму заборгованості 11880 грн., яка утворилась станом на 15.10.2020 року. Період нарахування позивачем відсотків за користування кредитом з 20.01.2020 року по 15.10.2020 року, інфляційних втрат та 3% річних з 15.10.2020 року по 27.12.2022 року, тобто в межах трьох років, які передували подачі позову. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку відсутність підстав застосовувати строки позовної давності до спірних правовідносин та вважає, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відсотки за користування кредитом, інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми боргу, нараховані у межах строку позовної давності за три роки до звернення банку до суду з позовом. За змістом положень ст.ст.512-514,\~516 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Нормами ст.ст.1077-1079,\~1082 ЦК України\~визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Положеннями\~ст.18 Закону України «Про споживче кредитування»\~передбачено, що відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит допускається фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу. Згідно\~ст.16 ЦК України\~однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Оцінюючи дослідженні в ході розгляду справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Відповідач в порушення умов кредитного договору не виконала зобов`язання по сплаті кредиту та відсотків, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 15585 грн 39 коп., так відповідач порушила вимоги ст.ст.526, 530 ЦК України відповідно до яких зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений договором строк. За таких обставин, суд приходе висновку про те, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» заборгованість за кредитним договором №8343433 від 20 січня 2020 року, у розмірі 15585 грн 39 коп., яка складається із: заборгованості за основним боргом - 6000 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими базовими процентами 2880 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами на прострочену позику - 3000 грн; заборгованості за 3% річних\~ 782 грн 91 коп.; заборгованості за інфляційними втратами\~ 2922 грн 48 коп. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн, суд враховує наступне. Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 5 ст.137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Таким чином, опис наданих послуг та наявні в матеріалах справи докази на підтвердження їх сплати не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Так, на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до позовної заяви додано Договір про надання правової допомоги №28092021-1 від 28.09.2021 року (копія) (а.с.23-26) та додаткову угоду №4 до Договору про надання правової допомоги №28092021-1 від 28.09.2021 року, від 01.11.2022 року (копія) (а.с.27); акт №15 прийому - передачі реєстру боржників за договором від 28.09.2022 року та додаткової угоди від 01.11.2022 року (копія) (а.с.28); наказ (розпорядження) №ПД000000002 від 13.08.2021 року (копія) (а.с.29), та платіжне доручення №10079 від 15.12.2022 року (копія) (а.с.30). Відповідно до п.п.1.1. Договору про надання правової допомоги №28092021-1 від 28.09.2021 року Об`єднання бере на себе зобов`язання по наданню Клієнту за його зверненням на довгостроковій основі правової допомоги у відповідності з умовами цього договору, а Клієнт зобов`язується прийняти надану йому правову допомогу та здійснити її оплату у відповідності до умов Договору. Додатковою угодою №4 до Договору про надання правової допомоги №28092021-1 від 28.09.2021 року, від 01.11.2022 року сторони дійшли взаємної згоди доповнити п.3.1. Договору підпунктом 3.1.3. та виклали його в наступній редакції: «3.1.3. за Договором про надання правової допомоги, що полягає у вчиненні Об`єднанням дій, передбачених п.1.1.1. цього Договору за реєстром згідно Акту №15 від 01.11.2022 року приймання-передачі реєстру боржників, Клієнт сплачує на користь Об`єднання винагороду, зокрема у розмірі 5000 грн, за проведення консультації з клієнтом та підготовки проекту позовної заяви для направлення до суду 1 (однієї) позовної заяви, згідно реєстру боржників». Усі інші умови Договору, які не зазнали змін даною Угодою, залишаються без змін. За умовами п.п.3.3.3., 3.3.5. Договору клієнт не пізніше 3 робочих днів від дати отримання документів згідно п.3.2.2. цього Договору має підписати їх, завірити печаткою та один екземпляр кожного документу направити Об`єднанню або надіслати Об`єднанню письмову мотивовану відмову від писання Акту. Підписаний Сторонами Акт прийому-передачі надання правової допомоги є підставою для проведення розрахунків за надану правову допомогу. Винагорода виплачується у національній грошовій одиниці України шляхом безготівкового перерахування Клієнтом на поточний рахунок Обєднання, вказаний в Договорі, протягом семи банківських днів від дати підписання Сторонами Акту прийому-передачі наданої правової допомоги та на підставі наданого Об`єднанням рахунку. Таким чином належним доказом розміру витрат на оплату правничої допомоги згідно з умовами відповідного Договору є Акт прийому-передачі надання правової допомоги, підписаний Сторонами (Об`єднанням та клієнтом), завірений печаткою Сторін, яким узгоджено обсяг наданих послуг та розмір винагороди адвоката. В порушення вимог ст.137 ЦПК України, представником позивача ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» не надано такого Акту, а розрахунковий документ (платіжне доручення №10079 від 15.12.2022 року) не свідчить про оплату винагороди адвокату саме за складання та підготовку документів боржницею якою є [PERSON] , а тому вимога про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 5000 грн, не підлягає задоволенню. Згідно з платіжним дорученням №10025 від 10 листопада 2022 року, позивачем ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» по даній справі було сплачено судові витрати у виді судового збору, в сумі 2481 грн (а.с.5). Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, в сумі 2481 грн.

Outcome: approved