Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

ТОВ Агрофірма «Матюші» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.11.2019 року по справі № 357/7999/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до [PERSON] , Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», Державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлії Юріївни про визнання недійсним договору оренди, скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, за нововиявленими обставинами. В обґрунтування заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, заявник зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову ТОВ Агрофірма «Матюші» у справі №.357/7999/18, суд дійшов висновку, що, у зв`язку з існуванням наказу Міністерства юстиції України №729/5 від 15.03.2018 року, Договір оренди землі не набрав чинності, а його сторони не набули прав та обов`язків, на досягнення яких було спрямоване їх волевиявлення при укладенні цього договору, тобто Товариство не набуло право оренди за цим договором, а тому у позивача відсутнє право оренди спірної земельної ділянки і, як наслідок, відсутнє порушення його прав внаслідок передачі [PERSON] цієї ділянки в оренду ТДВ «Шамраївський цукровий завод». При цьому, вважає, що якби на час ухвалення рішення у цій справі наказ Міністерства юстиції України №729/5 від 15.03.2018 року був визнаний незаконним і скасований у судовому порядку або взагалі не існував, то суд дійшов би до протилежних висновків та задовольнив позовні вимоги ТОВ Агрофірми «Матюші». Зазначає, що 07.12.2021 року, після ухвалення та набрання законної сили судовим рішенням в даній справі Київський апеляційний суд прийняв постанову у справі № 357/6114/20, якою скасував рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.04.2021 року у цій справі та ухвалив нове рішення, яким, зокрема, визнав незаконним і скасував наказ Міністерства № 729/5 від 15.03.2018 року, яким було скасовано рішення про державну реєстрацію права оренди позивача на земельну ділянку з кадастровим номером 3220483200:01:014:0059 за Договором оренди землі. Вважає, що цей наказ на момент ухвалення судового рішення не мав жодних правових наслідків для дійсності Договору оренди землі і права оренди позивача, що виникло на підставі цього договору, тобто обставина його незаконності і недійсності існувала під час розгляду цієї справи в суді першої інстанції. При цьому, про її існування ані ТОВ Агрофірма «Матюші», ані іншим учасникам справи не було і не могло бути відомо під час розгляду справи, адже на цей момент наказ Міністерства № 729/5 від 15.03.2018 року ще оскаржувався в судовому порядку: спочатку в порядку адміністративного судочинства, а згодом у зв`язку із зміною позиції щодо юрисдикції таких спорів - в порядку цивільного судочинства, і ця обставина, як вже було зазначено вище, була виявлена і встановлена Київським апеляційним судом після ухвалення судового рішення у цій справі, 07.12.2021 року під час прийняття постанови у справі № 357/6114/20. Вважає, що наведене свідчить про те, що недійсність наказу Міністерства юстиції України № 729/5 від 15.03.2018 року у результаті визнання його незаконним і скасування постановою Київського апеляційного суду від 07.12.2021 року у справі № 357/6114/20 має усі ознаки нововиявлених обставин, визначені у п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, та є підставою для перегляду рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.11.2019 року у справі №357/7999/18 за нововиявленими обставинами у порядку, визначеному Главою З ЦПК України. А тому, просить суд задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» про перегляд рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.11.2019 року у справі № 357/7999/18 за нововиявленими обставинами; скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.11.2019 року у справі № 357/7999/18; ухвалити нове рішення у справі № 357/7999/18, яким задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до [PERSON] , Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», Державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлії Юріївни у повному обсязі; вирішити питання розподілу судових витрат. Ухвалою суду від 17 січня 2022 року прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 03 лютого 2022 року в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» про перегляд рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.11.2019 року по справі № 357/7999/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до [PERSON] , Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», Державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлії Юріївни про визнання недійсним договору оренди, скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, за нововиявленими обставинами, відмовлено. 01 листопада 2022 року постановою Київського апеляційного суду було скасовано ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2022 року та направлено справу до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для продовження розгляду. Ухвалою суду від 10 січня 2023 року вказану справу прийнято до розгляду та призначено судове засідання. Представник заявника ТОВ Агрофірма «Матюші» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив додаткові пояснення по справі. Інші учасники справи та їх представники в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Зважаючи на те, що відповідно до ч.1 ст. 429 ЦПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами розглядається судом у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження за нововиявленими або виключними обставинами та, оскільки неявка учасників справи в судове засідання не перешкоджає розгляду справи, а матеріали справи є повними та достатніми для її розгляду, суд вважає за можливе заяву ТОВ Агрофірма «Матюші» про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, розглянути за їхньої відсутності. Суд, дослідивши матеріали заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Згідно із практикою Верховного Суду, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Тобто необхідними умовами визначення обставин, передбачених у пункті 1 частини другої статті 423 ЦПК України, нововиявленими є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Для перегляду судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами, суд повинен враховувати не тільки ту обставину, що заявнику не було відомо про них, а й те, що такі обставини не могли бути йому відомі на час розгляду справи. Для визначення обставин нововиявленими є необхідним, щоб ці обставини існували на час розгляду справи, але підстави для перегляду судового рішення виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), вони спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду. Нововиявлені обставини повинні підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи могли ці обставини спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим. Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами (постанова Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26 квітня 2022 року, у справі № 358/460/16-ц). Відповідно до практики Верховного Суду, нововиявленою обставиною є не факт ухвалення судового рішення, не самe це рішення як юридичний факт, а обставина, яку у ньому встановив суд (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року, у справі №752/4995/17). Судом встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2019 року, у задоволенні позову відмовлено, у зв`язку із тим, що наказом Міністерства юстиції України № 729/5 від 15 березня 2018 року скасована державна реєстрація договору оренди землі № б/н від 13 червня 2014 року, укладеного між [PERSON] , спадкоємцем якоє є [PERSON] та ТОВ Агрофірма «Матюші», через що він не набрав чинності, відтак права ТОВ Агрофірми «Матюші» порушені не були. Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року, вищевказаний наказ визнаний незаконним і скасований. ТОВ Агрофірма «Матюші» посилалась на те, що вказаний факт є нововиявленою обставиною. Суд погоджується з таким твердженням, адже, оскільки наказ Міністерства юстиції України № 729/5 від 15 березня 2018 року, покладений в основу рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2019 року, він є незаконним, як це встановлено постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року, протягом усього часу його існування, а ТОВ Агрофірмі «Матюші», не могло бути відомим, вказаний факт, оскільки він установлений судом, після розгляду справи, тобто 07 грудня 2021 року. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 429 ЦПК України, за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду. Отже, за викладених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2019 року, у зв`язку із нововиявленими обставинами. Вирішуючи позов ТОВ Агрофірма «Матюші» до [PERSON] , Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», Державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлії Юріївни, суд виходить із такого. Так, звертаючись до суду з вказаним позовом, ТОВ Агрофірма «Матюші» посилалось на те, що відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,1805 га з кадастровим номером 3220483500:01:014:0059, яка розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. 13.06.2014 року [PERSON] уклала з ТОВ Агрофірма "Матюші" договір оренди землі № б/н, за яким передала в оренду позивачу свою земельну ділянку строком на 10 років. 12.04.2017 року було проведено державну реєстрацію зазначеного права оренди за індексним номером 19946657. 12.04.2017 року спадкоємиця останньої - [PERSON] уклала з ТОВ Агрофірма "Матюші" додаткову угоду до договору оренди землі № б/н від 13.06.2014 року, за яким перейняла на себе права та обов`язки орендодавця за договором. 18.07.2017 року [PERSON] уклала з ТОВ Агрофірма "Матюші" додаткову угоду до договору оренди землі № б/н від 13.06.2014 року, за якою, зокрема, продовжили строк оренди до 19 років. Наприкінці березня 2018 року Агрофірмі стало відомо із відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про те, що 15 березня 2018 року державним реєстратором КП Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» здійснено державну реєстрацію договору оренди землі, укладеного 02 березня 2018 року між відповідачем [PERSON] уклала з ТОВ Агрофірма "Матюші" додаткову угоду до договору оренди землі № б/н від 13.06.2014 року та ТДВ «Шамраївський цукровий завод», предметом якого є земельна ділянка, що перебуває в оренді у Агрофірми. Вказує, що укладений між відповідачами договір оренди земельної ділянки суперечить діючому законодавству і порушує права Агрофірми як орендаря, оскільки попередній договір оренди від 13 червня 2014 року укладений між Агрофірмою та відповідачкою [PERSON] , є чинним, не визнаний недійсним та не розірваний сторонами, а тому відповідачка не мала права передавати ділянку в оренду іншій особі. З огляду на незаконність укладеного між відповідачами договору оренди підлягає скасуванню рішення державного реєстратора про реєстрацію за відповідачем права оренди як похідне. У зв`язку із наведеним, позивач ТОВ Агрофірма «Матюші» просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 4,1805 га, розташованої у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер 3220483500:01:014:0059 укладений між [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» 02 березня 2018 року та скасувати рішення державного реєтратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди: індексний номер: 40138744 від 15.03.2018 23:43:22. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є власником земельної ділянки розміром 4,1805 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3220483500:01:014:0059, розташованої у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. 13 червня 2014 року між ТОВ Агрофірма «Матюші» та [PERSON] було укладено договір оренди землі, за умовами якого [PERSON] передала, а Агрофірма прийняла у строкове платне користування для сільськогосподарського використання належну [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір оренди укладений строком на 10 років і у встановленому законом порядку зареєстрований реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області на підставі рішення державного реєстратора від 07 лютого 2015 року за № 19174803 /а.с.16/ Згідно п.37 договору оренди цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. 12 квітня 2017 року між ТОВ Агрофірма «Матюші» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 13 червня 2014 року про зміну орендодавця у договорі оренди землі від 13.06.2014 року у зв`язку з переходом прав та зобов`язань померлої [PERSON] на її спадкоємця громадянку [PERSON] /а.с. 17/. Додаткова угода у встановленому законом порядку зареєстрована державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Київської області на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.04.2017 року за №34750744 /а.с. 19/. 18 липня 2017 року між ТОВ Агрофірма «Матюші» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 13 червня 2014 року, за якою , зокрема, продовжено строк оренди до 19 років /а.с. 20/. Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 126759954 від 07 червня 2018 року, відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, винесеного державним реєстратором Карпусь І.О., індексний номер 34750744 від 12 квітня 2017 року, запис про інше речове право № 8651768 від 04 лютого 2015 року, перенесений в запис про інше речове право № 199*46657 від 04 лютого 2015 року. Також, судом встановлено, що наказом МЮ України № 729/5 від 15 березня 2018 року задоволена колективна скарга громадян, в тому числі відповідачки [PERSON] , та серед іншого скасовано рішення про державну реєстрацію права оренди за ТОВ Агрофірма «Матюші» на належну [PERSON] земельну ділянку кадастровий номер 3220483500:01:014:0059, яке було зареєстроване на підставі договору оренди від 13 червня 2014 року. Підставою для скасування рішення про державну реєстрацію права оренди на спірну земельну ділянку за ТОВ Агрофірма «Матюші» стало звернення власників земельних ділянок до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України із скаргою, яка обґрунтована тим, що договори оренди із ТОВ «Матюші» були зареєстровані за відсутності необхідних на те документів, зокрема, без підписаних власниками земельних ділянок договорів, заяв на вчинення реєстраційних дій, відповідних проплат за вчинення реєстраційних дій та інше. Судом встановлено, що 02 березня 2018 року між відповідачами [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» було укладено договір оренди землі, за умовами якого [PERSON] передала ТДВ «Шамраївський цукровий завод» у строкове платне користування належну їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,1805 га, розташовану у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер 3220483500:01:014:0059. Договір оренди укладений строком на сім років і 15 березня 2018 року зареєстрований державним реєстратором КП Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав». Згідно із постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року, визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 729/5 від 15 березня 2018 року (т. 3 а.с. 226-230). Згідно із ч. 2 ст. 5 ЦК України, акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 2 ст. 631 ЦК України, договір набирає чинності з моменту його укладення. Згідно із ч. 3 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно із ст. 1 Закону України «Про оренду землі» № 161-ХІV від 08 жовтня 1998 року, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» № 161-ХІV від 08 жовтня 1998 року, орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно із ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» № 161-ХІV від 08 жовтня 1998 року, право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» № 161-ХІV від 08 жовтня 1998 року, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Таким чином, підставою для виникнення права оренди землі є відповідний договір. Згідно із ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Стаття 334 ЦК України визначає момент набуття права власності за договором. Згідно із ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Таким чином, системний аналіз ст. 125 ЗК України та ч. 4 ст. 334 ЦК України свідчить, що право оренди за договором оренди землі набувається з дня проведення його державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду землі» № 161-ХІV від 08 жовтня 1998 року, строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Згідно із ч. 1 ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Судом встановлено, що згідно із п. 5 Договору оренди землі № б/н від 13 червня 2014 року, «договір укладено на 10 /десять/ років…». Відповідно до п. 37 Договору оренди землі № б/н від 13 червня 2014 року, «цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації». Отже, у Договорі оренди землі № б/н від 13 червня 2014 року сторони погодили строк дії, який починає свій перебіг після вчинення двох послідовних дій його підписання та державної реєстрації. Відповідно до ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 3 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01 липня 2004 року, державна реєстрація прав є обов`язковою. Судом встановлено, що запис про право оренди земельної ділянки за ТОВ Агрофірма «Матюші», яке виникло згідно з Договором оренди землі № б/н від 13 червня 2014 року, внесений державним реєстратором Карпусь І.О., індексний номер 34750744 від 12 квітня 2017 року, запис про інше речове право № 8651768 від 04 лютого 2015 року, перенесений в запис про інше речове право № 19946657 від 04 лютого 2015 року. Суд зазначає, що 15 березня 2018 року Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України видав наказ № 729/5 від 15 березня 2018 року, яким запис про інше речове право № 19946657 від 04 лютого 2015 року скасував. Однак, судом установлено, що згідно із постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року, його визнано незаконним та скасовано. Згідно із практикою Верховного Суду, зі скасуванням рішень державних реєстраторів про реєстрацію за позивачем речового права на нерухоме майно права оренди на земельну ділянку та внесенням відповідних відомостей до Державного реєстру прав на нерухоме майно, втрачаються ті правові наслідки, які з них випливають, а саме скасовується державна реєстрація речового права і особа відповідно до ст. 125 ЗК України, вважається такою, що не набула відповідного речового права (постанова Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року, справа № 357/8110/18). Таким чином, суд дійшов висновку, що на час укладення [PERSON] із ТДВ «Шамраївський цукровий завод» Договору оренди землі від 02 березня 2018 року, земельна ділянка, яка є його об`єктом, перебувала в оренді за Договором оренди землі № б/н від 13 червня 2014 року, який вона уклала із ТОВ Агрофірма «Матюші». Згідно із практикою Верховного Суду, підписання відповідачем договору оренди та реєстрації права оренди земельної ділянки, в момент, коли був чинний договір оренди цього ж об`єкта, підписаний і зареєстрований за позивачем раніше, свідчить про порушення прав останнього і необхідність їх захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року, у справі № 387/515/18). За таких обставин, суд вважає, що майнові права ТОВ Агрофірма «Матюші», а саме право оренди на земельну ділянку, належну [PERSON] , яка має кадастровий номер 3220483500:01:014:0059, розташована на території Матюшівської сільської ради, загальною площею 4,1805 га, порушені. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно із п. «в», «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання угоди недійсною. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Отже, викладене свідчить, що позовні вимоги ТОВ Агрофірма «Матюші», про визнання недійсним Договору оренди землі від 02 березня 2018 року, укладеного між [PERSON] із ТДВ «Шамраївський цукровий завод» є обґрунтованими та підлягають до задоволення. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, оскільки Договір оренди землі від 02 березня 2018 року, укладений між [PERSON] із ТДВ «Шамраївський цукровий завод» визнається недійсним, він не породжує жодних правових наслідків, з моменту його вчинення. За таких обставин, позовні вимоги ТОВ Агрофірма «Матюші» про скасування рішення Державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлії Юріївни, про державну реєстрацію іншого речового права права оренди, індексний номер 40138747 від 15 березня 2018 року, підлягають до задоволення. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ч. 2 ст. 5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01 липня 2004 року, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Таким чином, з метою поновлення прав ТОВ Агрофірма «Матюші», суд вважає за необхідне припинити право оренди ТДВ «Шамраївський цукровий завод», яке виникло на підставі договору оренди землі № б/н від 02 березня 2018 року. Разом з тим, відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа, в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або ос порені права, свободи чи інтереси цієї особи, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до практики Верховного Суду, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позов обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі ЄУН 523/9076/16-ц). Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою, у Державному реєстрі речових права на нерухоме майно є цивільно-правовим. А належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для закриття провадження у справі, а є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до цього відповідача, який є неналежним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд зазначає, що зміст і характер відносин, які стали підставою для позову ТОВ Агрофірми «Матюші» свідчить, що спір виник між ним і відповідачами ТДВ «Шамраївський цукровий завод» та [PERSON] , з приводу порушення права оренди ТОВ Агрофірми «Матюші» на земельну ділянку, яка має кадастровий номер 3220483500:01:014:0059, розташована на території Матюшівської сільської ради, загальною площею 4,1805 га. Отже, державний реєстратор КП Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. є неналежним відповідачем. За таких обставин, в частині позовних вимог до неї суд відмовляє. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом встановлено, що позивачем ТОВ Агрофірма «Матюші» сплачено судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу Адвокатського об`єднання «ЕВЕРЛІГАЛ» в загальному розмірі 100 463,44 грн. Суд вважає, що вказані судові витрати, відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути із товариства із додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» та [PERSON] , в рівних частинах, пропорційно до задоволених вимог. При цьому, суд не застосовує положення ч. 5 ст. 137 ЦПК України, оскільки клопотань про зменшення судових витрат не надходило. На підставі викладеного,

Outcome: partial