Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

23.09.2022 року позивач [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , що продовжує навчання в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання але не більше як до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку. В обґрунтування позову вказувала, що сторони від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився проживати з нею. З 05.09.2022 року син навчається на першому курсі денної форми навчання у Білоцерківському національному аграрному університеті. Відповідач зобов`язаний утримувати дитину, однак цього не робить, тому позивач звернулась до суду. 23.09.2022 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 15.11.2022 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи у відкритому судовому засіданні. 27.01.2023 року позивач звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. 31.01.2023 року відповідач звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає частково та просить стягувати 1/4 його заробітку щомісячно. Також просив долучити до матеріалів справи копію виписки із медичної карти амбулаторного хворого. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Сторони перебували в шлюбі, який розірвано 09.03.2006 року. Від спільного проживання сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії витягів з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади № 15.2-03/13657, № 2022/000640633 та № 2022/000640495 від 23.01.2022 року, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 25.10.2022 року. Відповідно до довідки Білоцерківського національного аграрного університету № 507 від 06.09.2022 року, [PERSON] є студентом 1 курсу агробіотехнологічного факультету денної форми навчання за освітнім рівнем; бакалавр, спеціальністю: 201 «Агрономія», термін навчання з 05.09.2022 року по 30.06.2026 року. Згідно з довідкою про доходи № 208 від 23.09.2022 року, [PERSON] працює у КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква», займає посаду медична сестра та її заробіток за період з березня по серпень 2022 року складає 34 654,76 грн. За даними виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого МЦ «Он Клінік» від 02.12.2022 року, [PERSON] 22.08.2022 року проведено операцію тромбетомію методом енукліації та подальше лікування. Рекомедовано: дієта, обмеження фізичного навантаження, терапевтичне лікування та профілактичний огляд. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Згідно статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.\~ Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу (ч. 1 ст. 200 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. Такий правовий висновок висловлений у Постанові Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі № 635/1139/17 (провадженя № 61-350св17) щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Надавши оцінку кожному доказу окремо та оцінивши їх в сукупності, суд бере до уваги в межах даного спору, що позивач дійсно несе додаткові витрати на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який є студентом ВНЗ. Разом з тим, в матеріалах справи наявні докази про проблеми зі здоров`ям у платника аліментів, що на думку суду є підставою для стягнення аліментів у меншому розмірі, ніж просить позивач. Будь-яких відомостей та доказів на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять. Виходячи з фактичних обставин справи та положень статті 199 СК України, а також наданих сторонами доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина щомісячно в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів на час навчання сина в Білоцерківському національному аграрному університеті, але не більше ніж до досягнення сином 23-річного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з пп. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 992,40 грн. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави вказану суму судового збору за подання до суду даної позовної заяви.

Outcome: partial