Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

Представник позивача, адвокат Лабик Р.Р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 22 грудня 2018 року близько 16 год. 00 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по вул.Гвардійська в м.Прилуки Чернігівської області, у напрямку вулиці 1-го Травня, неподалік будинку №41 за межами пішохідного переходу здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка перетинала проїжджу частину. В результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] була доставлена до Прилуцької центральної міської лікарні, де від отриманих тілесних ушкоджень померла. За фактом ДТП Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції України у Чернігівській області, 22 грудня 2018 року було внесено відомості до ЄРДР за №12018270000000270 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. В результаті ДТП [PERSON] згідно судово-медичної експертизи №360 від 18 лютого 2019 року, отримала тілесні ушкодження: множинні уламкові переломи кісток тазу справа, верхньої третини правої плечової кістки, забійна рана з садном лівої брови, крововилив верхньої та нижньої повіки лівого ока, садна носа, верхньої губи, підборіддя, потиличної ділянки голови, синці правої та лівої нижніх кінцівок. 27 травня 2020 року слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, винесено постанову про закриття кримінального провадження. З урахуванням викладеного, глибини перенесених моральних страждань, які продовжують тривати по даний час і ніколи не закінчаться та пов`язаними з цим істотними вимушеними змінами у її життєвих стосунках, часу та зусиль, які можливо хоч частково відновлять стан її психологічного здоров`я, позивачем оцінено в 190 200 грн. завданої моральної шкоди. Оскільки, станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «ЗАЗ 110307», р.н. [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна», і позивачу було здійснено виплату страхового відшкодування, пов`язаного із спричиненням маральної шкоди в розмірі 40 200 грн., позивачем у відповідності до положень ст.1168, 1187 та 1194 ЦК України подано до суду позов про стягнення з відповідача 150 000 грн. завданої моральної шкоди та 30000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. При цьому подано письмову заяву про подання доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 12 січня 2022 року дану справу передано на розгляд судді Фетісовій Н.В. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 10 лютого 2022 року. 10 лютого 2022 року ухвалою Прилуцького міськрайонного суду задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Жайворонка І.В. про витребування доказів. Витребувано у СУ ГУНП в Чернігівській області матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12018270000000270 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за фактом ДТП, яка трапилася 22 грудня 2018 року за участю автомобіля марки «ЗАЗ 110307», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА». Відкладено підготовче судове засідання до 10 березня 2022 року. Ухвалами Прилуцького міськрайонного суду від 10 березня 2022 року та від 23 серпня 2022 року відкладено підготовче судове засідання, повторно витребувано матеріали кримінального провадження. 16 листопада 2022 року ухвалою Прилуцького міськрайонного суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, яке відкладено до 08 лютого 2023 року. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Згідно письмових заяв просили розгляд справи проводити у їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити Відповідач та його представник адвокат Жайворонко І..В. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Згідно письмових заяв відповідача заявлені позовні вимоги не визнають, просять відмовити в їх задоволенні. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як зазначено у ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 22 грудня 2018 року близько 16 год. 00 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по вул.Гвардійська в м.Прилуки Чернігівської області, у напрямку вулиці 1-го Травня, неподалік будинку №41 за межами пішохідного переходу здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка перетинала проїжджу частину. В результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] була доставлена до Прилуцької центральної міської лікарні, де від отриманих тілесних ушкоджень померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28 грудня 2018 року. 22 грудня 2018 року вказані відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018270000000270 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018270000000270 за відсутності в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи №360 від 18 лютого 2019 року, [PERSON] , 1937 року народження, отримала тілесні ушкодження: множинні уламкові переломи кісток тазу справа, верхньої третини правої плечової кістки, забійна рана з садном лівої брови, крововилив верхньої та нижньої повіки лівого ока, садна носа, верхньої губи, підборіддя, потиличної ділянки голови, синці правої та лівої нижніх кінцівок. Відповідно до висновку комплексної судово-медичної та інженерно-транспортної експертизи №212 від 27.09.2019: шляхом співставлення тілесних ушкоджень трупа [PERSON] , 1937 року народження, та наявності складеного, а саме: підігнуто до корпусу автомобіля правого бокового дзеркала заднього виду на автомобілі «ЗАЗ-10307», д.н.з. [NUMBER] , встановлено, що праве дзеркало заднього виду могло підігнутися в результаті контакту з [PERSON] . Первинний контакти відбувся з правою бічною частиною автомобіля в результаті якого утворилися синці на нижніх кінцівках, після чого тіло почало обертатися з послідуючим падінням на дорожнє покриття та обертанням та ковзанням по останньому, під час чого утворились тілесні ушкодження у вигляді множинних уламкових переломів кісток тазу справа, верхньої третини правої плечової кістки, забійної рани з садном лівої брови, крововиливу верхньої та нижньої повіки лівого ока, саден носа, верхньої губи, підборіддя, потиличної ділянки голови. Під час первинного контакту з автомобілем «ЗАЗ-10307», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] перебувала у вертикальному положенні, повернута правою бічною поверхнею тіла до транспортного засобу в динаміці. Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю: 10.1 «Дослідження обставин і механізму ДТП» №92 від 11 березня 2020 року: за умов дорожньо-транспортної пригоди, вказаних у постанові про призначення судової експертизи, та відповідності нормативних параметрів уповільнення автомобіля «ЗАЗ 110307», р.н. [NUMBER] при екстреному гальмуванні фактичним, які мали місце в умовах даної дорожньо-транспортної пригоди, водій [PERSON] не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода [PERSON] шляхом застосування екстреного гальмування та моменту виникнення небезпеки для руху. Оскільки в обстановці яка склалася водій автомобіля «ЗАЗ-110307», р.н. [NUMBER] [PERSON] 22 грудня 2018 року у темну пору доби рухався по вул.Гвардійська в м.Прилуки Чернігівської області автомобілем на законних підставах, мав при собі технічний пастпорт, посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії, діяв у відповідності до технічних вимог, і при екстреному гальмуванні не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода [PERSON] , тому слідчим і закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадження, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. При цьому суд бере до уваги, що у кримінальній справі з`ясовуються обставини скоєння ДТП та вина сторін, внаслідок чого встановлюється наявність чи відсутність вини особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, а тому, розглядаючи справу у цивільному порядку, суд не має права перевіряти обставини ДТП і робити висновки про відповідальність осіб причетних до цієї ДТП. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування. Вирішуючи питання про відшкодування позивачу спричиненої моральної шкоди, суд виходить з наступного. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України. Зокрема, таким способом може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Позивач [PERSON] є дочкою загиблої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16 березня 1965 року та Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 26 квітня 1985 року. Відповідно до копії Поліса №АМ №3868398 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 19.11.2018, відповідач застрахував цивільно- правову відповідальність у Приватному акціонерному товаристві «Страхова Компанія «ПРОВІДНА». Строк дії полісу з 20 листопада 2018 року до 19 листопада 2019 року. Відповідно до листа ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА», на підставі Договору про врегулювання страхового випадку від 06.03.2020, відшкодовується шкода в розмірі 40200 грн. Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. З огляду на презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №461/8496/15-ц, який в силу положень ч.4 ст.263 ЦПК України повинен враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 5 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 2 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18) та інших. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом і у постанові від 21.04.2021 у справі № 450/4163/18, яку суд застосовує у своєму рішенні. У даній справі не встановлено, що ДТП сталася внаслідок умислу потерпілої [PERSON] або непереборної сили. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України). Позивач є дочкою загиблої [PERSON] , тому їй заподіяна моральна шкода внаслідок загибелі матері, яка підлягає відшкодуванню відповідачем як власником джерела підвищеної небезпеки, оскільки останнім не подано належних доказів, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілої. Відсутність вини водія автомобіля та закриття кримінального провадження за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Суд погоджується з доводами позивача, що завдана позивачу смертю матері моральна шкода спричинила та буде спричиняти протягом усього життя душевні страждання; зазначені обставини істотно змінюють її життя, тягнуть за собою зараз та потягнуть у подальшому додаткові зусилля на організацію свого життя та її матеріальне забезпечення. Відновити становище, яке існувало до смерті матері, у житті позивачки неможливо. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією відповідачем транспортного засобу «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «Страхова Компанія «ПРОВІДНА». Позивач повідомила страховика про настання страхового випадку та звернулася до нього в порядку, визначеному ЗУ № 1961-IV із заявою на виплату страхового відшкодування, в якій просила здійснити виплату страхового відшкодування. На момент подачі позовної заяви Страховиком було здійснено виплату належного позивачу страхового відшкодування (про що сторони у справі не заперечили) в межах страхової виплати в розмірі 40200 грн. Оскільки відповідач в силу вимог ст. 1194 ЦК України застрахував свою цивільно-правову відповідальність, то на нього покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність, яка наступає у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування заявленої шкоди. Із врахуванням вищевикладеного, враховуючи частку моральної шкоди, яку позивач отримав від Страховика у розмірі 40200 грн. позивач зазначила, що розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача складає 150 000 грн. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) та справедливості, встановлені судом обставини, глибину та тривалість моральних страждань, які позивач зазнала внаслідок смерті близької людини, характер та тривалість її немайнових втрат, які зруйнували нормальні життєві зв`язки, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди. Рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і обумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Сам факт загибелі [PERSON] при встановлених судом обставинах є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача як дочки, яка втратила матір враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Проте сума, в яку позивач оцінює, завдану їй моральну шкоду є занадто завищеною та підлягає частковому задоволенню. Також суд бере до уваги відсутність вини відповідача в настанні її смерті та те, що смерть останньої сталася саме внаслідок її власної грубої необережності та порушення нею вимог Правил дорожнього руху. Суд із врахуванням вищезазначених обставин, а також виходячи із принципів розумності і співмірності, дійшов висновку, що розмір моральної шкоди завданої позивачу внаслідок смерті матері в результаті дії джерела підвищеної небезпеки становить 80 000 грн., та з урахуванням відшкодованих позивачу за рахунок страхової шкоди в розмірі 40 200 грн., тому решта суми моральної шкоди підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача та становить 39 800 грн. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У відповідності до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У зв`язку з тим, що представником позивача доказів щодо витрат на правову допомогу не надані до суду у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, тому суд позбавлений можливості вирішити спір про стягнення з відповідача на користь позивача 30 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з означеним позовом судовий збір не сплачено, оскільки позивач звільнена від його сплати. Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягнення судового збору у розмірі 267 грн. 94 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial