Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

Позивач в особі свого представника - Адвоката Собковича В.В. звернулася до суду з позовом до Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Потапчук Зоя Анатоліївна, [PERSON] про зняття арешту зі спадкового майна, згідно вимог якого просить зняти арешт, накладений на все нерухоме майно померлого [PERSON] , постановою № 32319954 від 09.10.2014 року відділом державної виконавчої служби Деснянського району м. Києва, реєстраційний номер обтяження 7444401, дата реєстрації 23.10.2014; стягнути з відповідача судовий збір по справі. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що наявність накладеного арешту на майно, позбавляє позивача можливості прийняти спадщину після смерті її чоловіка - [PERSON] . Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 24.11.2021 року вказану цивільну справу було прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 08.02.2022 року, було закрито підготовчий розгляд справи та призначено в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду 21.06.2022 року було витребувано від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Потапчук Зої Анатоліївни ( [ADDRESS] ) засвідчену належним чином копію матеріалів спадкової справи померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , що проживав за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача на адресу суду подав заяву, згідно якої просив розглянути справу без участі сторони позивача, проти постановлення рішення по справі не заперечував. Представник Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, на адресу суду представником подано письмові пояснення відповідно до яких просив суд відмовити у задоволення позовних вимог в повному обсязі, та проводити розгляд справи у відсутність їх представника. Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Потапчук Зоя Анатоліївна у судове засідання не з`явилася, на виконання ухвали суду направила витребувану судом належним чином завірену копію спадкової справи, заведену 21.12.2020 року після смерті [PERSON] ( [INFO] ), який помер [INFO] . Третя особа: [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи сповіщена належним чином, в ході розгляду справи надала письмові пояснення по справі, в яких позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд розглядати справу без її участі. Дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. [INFO] у віці 68 роки, помер [PERSON] (а/з № [NUMBER] ), що підтверджується копією свідоцта про смерть. Померлий [INFO] [PERSON] [INFO] перебував з позивачкою у зареєстрованому шлюбі з 07.07.1984 (а/з № 563), що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. Як вбачається з актуальної інформації про державну реєстрацію обтяжень Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна інформаційна довідка № 267333841 від 23.07.2021 року, було накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] . Відповідно до листа Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києві) від 27.10.2021, вбачається, що 26.04.2012 державним виконавцем було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 23.03.2012 №2а-11540/11/2670, виданого Окружним адміністративним судом м.Києва. 15.05.2012 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 10.11.2014 державним виконавцем винесено постанову про закриття виконавчого провадженнч відповідно до п.10 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження". На виконанні відділу не перебуває відкритих виконавчих проваджень відносно боржника [PERSON] .. Одночасно повідомили про те, що матеріали вказаного виконавчого провадження знищено. Крім того, судом було витребувано від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Потапчук Зої Анатоліївни належним чином засвідчену копію матеріалів спадкової справи померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , що проживав за адресою: [ADDRESS] , з матеріалів якої вбачається, що відсутні будь-які вимоги від кредиторів спадкодавця до спадкоємців померлого боржника [PERSON] , відповідно до вимог ст.ст.1281, 1282 ЦК України. Відповідно до Розділу 9 пункту 9.8 Наказу "Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби" строки зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень та здавальних описів (завершених виконавчих проваджень) становлять три роки, після чого вони підлягають знищенню. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 8 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, що підлягає реєстрації (крім земельної ділянки), може бути видане уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування спадкоємцям першої та другої черги за законом (як у випадку спадкування ними за законом, так і у випадку спадкування ними за заповітом) і за правом представлення на підставі правовстановлюючих документів та довідки зазначеного органу місцевого самоврядування з викладенням характеристики будівлі, на яку видається свідоцтво. Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч.ч.1, 3 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з вимогами ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом). Згідно з вимогами ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як на підставу звернення до суду з позовом, позивачка посилається на те, що накладення арешту на все нерухоме майно, обмежує її права на отримання спадщини за законом після смерті свого чоловіка [PERSON] та реалізувати законні права як спадкоємця. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Відповідно до ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Виходячи з вищевикладеного, на даний час за наявності арешту (обтяжень) накладених на все нерухоме майно, порушується право позивача на належне оформлення спадкових прав після смерті чоловіка, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовні вимоги в даній частині є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу та понесених судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1-3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Враховуючи, що стороною позивача не надано суду документи, що свідчать про підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а саме договору про надання правничої допомоги, документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.) чи інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрат адвоката, а відтак суд приходить до висновку про відмову в задоволенні даної частини позовних вимог. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Outcome: partial