Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

1.Стислий зміст позовних вимог. 7 липня 2022 року позивачем подано до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області зазначений позов, за яким просить: - Визначити місце проживання її малолітніх дітей доньки [PERSON] , [INFO] , уродженки Дніпропетровської області міста Дніпродзержинська, актовий запис про народження № 507 від 02 липня 2020 року, і [PERSON] , [INFO] , уродженки Дніпропетровської області міста Дніпродзержинська, актовий запис про народження № 219 від 18 березня 2014 року, разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , уродженкою міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, зареєстрованої за адресою [ADDRESS] . Стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, РНОКПП [NUMBER] на користь позивача понесені нею судові витрати пов`язані із розглядом справи. 2.Позиція позивача. \~ \~ \~ \~Позивачем [PERSON] зазначено, що вона з 27 лютого 2010 року, перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який було розірвано рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 червня 2016 року. \~ \~ \~ \~Від шлюбу позивачка і відповідач мають доньок: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу із відповідачем, постійно проживають разом з матір`ю. \~ \~ \~ \~Крім того, доньки потребують утримання яке забезпечувало б їх розвиток, виховання, матеріальне забезпечення їх життєвих потреб, проте участь відповідача є незначною, і тому основний тягар по утриманню доньок фактично покладений на позивача. \~ \~ \~ \~Так, як відповідачем вчинялися дії що свідчили про спір щодо місця проживання дітей із позивачем, внаслідок яких позивачка була вимушена здійснювати захист інтересів дітей, та для уникнення будь-якого порушення прав дітей у майбутньому, діючи на захист інтересів дітей, звернулася із даним позовом, який підтримує. \~ \~ \~ \~ 3.Позиція відповідача. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] подав відзив на позов, зазначив, що на час розірвання шлюбу, він з позивачем вирішили питання щодо визначення місцем проживання дітей разом з матір`ю. Крім того, ним не вчинялися дії на оспорення зазначеної домовленості між сторонами. Також ним виконуються вимоги щодо утримання дітей, і він своєчасно сплачує аліменти на їх утримання. Тому вважає що відсутні підстави для позову, і спір у справі відсутній. 4.Позиція 3-ої особи. Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, будучи обізнана про предмет спору, подала до суду заяву про проведення розгляду справи за їх відсутності. Також, згідно до Висновку Служби у справах дітей Кам`янської міської ради підтверджено доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] . 5.Процесуальні питання. 07 лютого 2022 року позивачем подано даний позов до провадження суду. 11 липня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 27 липня 2022 року відповідачем подано відзив на позов. 31 серпня 2022 року позивачем подано заперечення на відзив. 07 грудня 2022 року позивачем подано клопотання про закриття підготовчого провадження. 07 грудня 2022 року ухвалою суду підготовче провадження закрито і призначено справу до судового розгляду по суті. 6.Фактичні обставини встановлені судом. Сторони [PERSON] і [PERSON] знаходилися у зареєстрованому шлюбі, згідно до копії свідоцтва про одруження, виданого Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 53 від 27 лютого 2010 року (а.с. 15). Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 червня 2016 року (справа № 208/2327/16 провадження № 2/208/1597/16), шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 27 лютого 2010 року актовий запис № 53 розірвано (а.с. 9). Як встановлено судом, сторони є батьками малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , видане Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 507 від 02 липня 2010 року (а.с.16), [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, актовий запис № 219 від 18 березня 2014 року (а.с. 13). Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 квітня 2016 року (справа № 208/1369/16-ц провадження № 2/208/1406/16), з [PERSON] стягнуто аліменти на користь матері дітей [PERSON] , на утримання доньок [PERSON] і [PERSON] у розмірі 1/3 частини від його доходу (заробітку), до їх повноліття (а.с. 11). На час розгляду справи по суті, діти [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою квартира [ADDRESS] , разом із матір`ю [PERSON] , що підтверджено довідкою виданою ТОВ «Абонент ХХІ» від 16 червня 2022 року № 001184707 (а.с. 19). Рішенням Органу опіки та піклування Служби у справах дітей Виконавчого комітету Кам`янської міської ради (а.с. 66-67), визначеня місцем проживання малолітній дітей - [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~і [PERSON] ,\~ [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , доцільним. 7.Норми права застосовані судом. Згідно зі статтею 160 Сімейного кодексу України (далі - СК України), місце проживання малолітньої дитини визначається за згодою батьків, якщо дитина не досягла 10 років. Якщо ж дитині від 10 до 14 років, вона спільно з батьками бере участь у прийнятті рішення щодо свого місця проживання. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст.\~4\~ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст.\~76\~ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави- учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR V. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 5\~Сімейного кодексу\~України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 7\~СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. 8.Висновки та мотиви судового рішення. Судом встановлено,\~що спір\~між сторонами\~пов`язаний із\~визначенням місця\~проживання \~малолітніх дітей:\~ [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] проживає окремо від дітей, виконує зобов`язання зі сплати аліментів, проте між сторонами, як батьками дітей, наявний спір щодо визначення місця проживання дітей, що підтверджено позицією позивача. Суд погоджується з тим, що діти є малолітніми і визначати їх місце проживання можуть батьки за взаємною згодою, або судом. В даному випадку позиція відповідача про відсутність спору, не визнається позивачем, що фактично підтверджує недосягнення між сторонами згоди щодо зазначеного питання. Судом враховується правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 607/25451/19, згідно до якої зазначив, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 7 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Виходячи з наведено, встановив підставу та обґрунтування заявлених позовних вимог позивача, фактичні обставини пов`язані з наявним спором між батьками щодо місця проживання дітей, та поведінку батька якого підтверджує неналежне виконання ним своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньок, що виражається в ухиленні від участі відповідача у їх вихованні, належного матеріального їх забезпечення, та на час розгляду справи по суті, самоусунення відповідача від вирішення питань пов`язаних із розвитком дітей та спілкування з ними. На підставі наведеного з врахуванням інтересів самих дітей та їх віку, статі, характеризуючи дані на дітей, місця їх проживання, суд приходить до висновку що позиція позивача, обґрунтована належними, допустимими і достатніми доказами, безпосередньо дослідженими судом під час судового розгляду, а тому заявлені позовні вимоги є такими що відповідають інтересах дітей, не обмежують відповідача у праві на участь в їх житті, спілкуванні з дітьми, а тому підлягають задоволенню. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення\~(справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року )»\~ \~ \~ \~ \~«Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)». 9.Судові витрати. Судом встановлено, що позивачем при зверненні із позовом понесені судові витрати з оплати судового збору у розмірі 992,40 гривень, які з врахуванням приписів ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved