Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-26 00:00:00

Представник позивача адвокат Новосад Н.В. звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати незаконним зарахування Любарською селищною радою будинковолодіння за адресою будинок [ADDRESS] до суспільної групи колгоспного двору з 1971 по 1991 роки. В обгрунтування позовних вимог представником позивача вказано, що відповідно до записів із погосподарської книги Любарської селищної ради з 1958 по 1991 роки, житловий будинок, котрий із 1974 року належав бабі позивачки - [PERSON] , та знаходиться за адресою: будинок [ADDRESS] було зараховано до суспільної групи колгоспного двору, що також стверджується випискою з погосподарської книги Великодеревичівського старостинського округу, скріплено печаткою Любарської селищної ради від 04.02.2021. В той же час відповідачем було невірно визначено тип господарства, без з`ясування питання щодо правильності віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір, оскільки, з наявних письмових доказів вбачається, що з 1986 року по 1 квітня 1991 року, у спірному господарстві не було працюючих членів колгоспу (голова двору - [PERSON] припинила роботу у колгоспі у 1971 році, її син [PERSON] у 1991 році працював вчителем у Гізівщинській школі, а невістка - [PERSON] працювала поваром у школі, а далі у РВЗ листоношею). Також представником позивача вказано, що основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника, в яку, зокрема, вносились відомості про трудову участь колгоспника в громадському господарстві: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання. А членами колгоспу могли бути громадяни, які досягли 16-річного віку і виявили бажання своєю працею брати участь в громадському господарстві колгоспу. І лише, якщо колгоспник не виробив обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві з причин, визнаних правлінням чи загальними зборами колгоспників поважними, адміністрація колгоспу вносила відповідні записи до трудової книжки. У трудовій книжці [PERSON] із 1971 року відсутні записи у трудовій книжці колгоспника, що свідчить про відсутність навіть мінімальної участі в громадському господарстві понад двадцять років. Саме тому, на думку представника позивача, господарство не могло мати статусу колгоспного двору, натомість фактично мало статус суспільної групи господарств робочих. Ухвалою суду від 25 квітня 2022 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 06 травня 2022 року відкрито провадження у справі, призначено по справі підготовче судове засідання. 01.06.2022 на адресу суду надійшов відзив Любарської селищної ради Житомирського району Житомирської області, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у зв`язку з їх безпідставністю. Також представником відповідача вказано про пропуск позивачем строку позовної давності, що відповідно до ст.267 ЦК України, є самостійною підставою для відмови у позові. Ухвалою суду від 02 червня 2022 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] 08.06.2022 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якому вказано, що позивачу стало відомо про порушення її прав лише з моменту звернення [PERSON] у березні 2021 року до Житомирського апеляційного суду із скаргою на рішення по справі №282/941/20, а тому саме з цього часу розпочався відлік строку позовної давності за позовними вимогами [PERSON] . Також представником позивача вказано, що відповідачем не надано доказів того, що [PERSON] із 1971 року працювала у колгоспі чи була його членом. 10.06.2022 на адресу суду надійшло пояснення третьої особи, в якому вказано, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. У поданих поясненнях представником третьої особи зазначено, що із доданої до суду трудової книжки колгоспника слідує, що [PERSON] працювала у колгоспі та по досягненню пенсійного віку вона вийшла на пенсію та їй була призначена пенсія, як колгоспниці. Окрім того вказано, що у 2000-х роках [PERSON] , як пенсіонеру із числа колгоспників був виданий сертифікат на майновий пай СВК "Маяк". Таким чином, на думку представника третьої особи, безспірним є те, що в погосподарських книгах дане домогосподарство цілком правомірно відображено саме як колгоспний двір. В поданому запереченні на відповідь на відзив відповідач вказав, що у 1938 році [PERSON] вступила в члени колгоспу та рішення про її виключення з його членів не приймалось, що стверджується копією сертифікату на майновий пай "Маяк" від 26 серпня 2003 року, як пенсіонеру з числа колгоспників та копії сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0174035. Таким чином, відповідачем правомірно визначено статус будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , як колгоспний двір. У відповіді на пояснення третьої особи представник позивача вказав, що надані третьою особою пояснення не містять логічного обгрунтованих аргументів особи щодо процесуальних питань, натомість наведені лише міркування - думка особи щодо певного питання. Ухвалою суду від 25 липня 2022 року закрито підготовче засідання у даній справі, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні 13.10.2022 представники позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та відповіді на пояснення третьої особи. Вказали, що матеріали справи не містять відомостей про те, що [PERSON] в період з 1971 по 1991 роки була членом чи працювала в колгоспі "Маяк". Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на заперечення на відповідь на відзив. Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив та вказав, що [PERSON] , яка рахувалась головою двору за адресою будинок [ADDRESS] до моменту виходу на пенсію, працювала та була членом колгоспу "Маяк". На пенсію вийшла саме як особа з числа колгоспників, та в подальшому як пенсіонер з числа колгоспників отримала сертифікат на майновий пай, що в свою чергу свідчить про правомірність віднесення даного будинку до суспільної групи колгоспний двір. Після заслуховування пояснень представників сторін та дослідження письмових доказів, в судовому засіданні 13.10.2022 оголошено перерву з метою витребування доказів з Державного архіву Житомирської області. В судове засідання 27.01.2023 не з`явились представник відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання. Також не з`явились третя особа та її представник, від представника третьої особи надійшло клопотання про проведення судового засідання за його відсутності. Представники позивача просили позов задовольнити з підстав, наведених у долучених до матеріалів справи виступів в судових дебатах. Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених суб`єктивних прав є звернення до суду. Обов`язковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України, до яких належить: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абз.12 ч.2 ст.16 ЦК України). Згідно ч.ч.1,2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Захист порушеного права має бути ефективним. Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року, кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19). Відтак, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. Звертаючись до суду з даним позовом, представником позивача зазначено, що визнання протиправним внесення Любарською селищною радою запису до господарських книг про віднесення до суспільної групи колгоспного двору, відносно спірного житлового будинку є захистом прав позивача на спадщину вказаного житлового будинку, права на який також заявляє [PERSON] , тобто має приватноправовий характер, а саме є спором позивача та третьої особи щодо права на спадщину на житловий будинок. Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Любарського районного суду Житомирської області перебуває цивільна справа №282/1549/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: державний реєстратор Стриївської сільської ради Левицька Людмила Володимирівна, державний нотаріус Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області Поліщук Андрій Ігоревич в порядку заміщення державного нотаріуса Любарської державної нотаріальної контори, про визнання права власності на майно, про визнання незаконними і скасування рішення про реєстрацію права власності та свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, на переконання суду, обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного цивільного права є неправильним та неефективним, так як питання правомірності віднесення спірного домогосподарства до суспільної групи колгоспний двір має вирішуватись саме під час вирішення спору в справі №282/1549/21. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно п.3 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" №5 від 07.02.2014 вказано, що право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві. При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові. Таким чином, оскільки питання щодо віднесення домогосподарства до суспільної групи колгоспний двір має вирішуватись саме під час вирішення спору щодо правомірності набуття права власності на вказане домогосподарство, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного цивільного права є неефективним та не призведе до відновлення його прав, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у даній справі.

Outcome: dismissed