Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

02 листопада 2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини та матері до досягнення нею трирічного віку, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 31 жовтня 2017 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , який вони зареєстрували 31 жовтня 2017 року у Роздільнянському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, актовий запис № 256. Від вказаного шлюбу вони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалося на грунті постійних сварок та різних поглядів на подальше сімейне життя вони проживають окремо з грудня 2021 року, відповідач своїх батьківських обов`язків не дотримується, участі у вихованні доньки не бере, матеріальної допомоги на виховання доньки не надає та не виконує батьківські обов`язки, що передбачені чинним законодавством. Тому на даний час вона змушена утримувати малолітню доньку самостійно за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 508 виданою Новоборисівською сільською радою від 01 листопада 2022 року. Крім того, на її утриманні знаходиться малолітній син [PERSON] , якого він теж вимушений утримувати самостійно. Оскільки сімейне життя не склалося і вони з відповідачем разом не проживають, а він на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не працює, утримання доньки потребує значних витрат відповідач відмовляється надавати матеріальну підтримку. Тому він просить розірвати шлюб між нею [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 31 жовтня 2017 року Роздільнянським РВДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі частини усіх видів його заробітку ( доходу), але не менше нід 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення сином повноліття, а саме до [INFO] , починаючи з 02.11.2022 року. А також стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дружини [PERSON] в розмірі 2500,00 грн., щомісячно до досягнення донькою [PERSON] трьох років, а саме до [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду від неї надійшла заява в якій вона просить суд розглядати справу у її відсутність, позов про розірвання шлюбу підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду від нього надійшла заява в якій він просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 31 жовтня 2017 року Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 256, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 31 жовтня 2017 року Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Від спільного життя мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . На підставі ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини, і однією сім`єю не проживають, відновлювати подружні відносини не мають наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не мають потреби, оскільки вважають, що їхня сім`я розпалася остаточно. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При таких обставинах, суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін, адже сторони категорично налаштовані на розірвання шлюбу, на примирення не згодні, а оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, то ніхто не вправі примусити чоловіка та жінку до шлюбу. Таким чином, з огляду на вказані обставини, подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 Сімейного кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства. На підставі ч.1,2 ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Спір стосовно поділу майна подружжя відсутній. Частина 3 ст. 115 Сімейного кодексу України регламентує, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Так, у відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України " Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. В матеріалах справи наявна довідка № 508 від 01.11.2022 року видана Новоборисівською сільською радою Роздільнянського району Одеської області, з якої вбачається, що до складу сім`ї [PERSON] входять: син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] . При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Позивач сама не може утримувати неповнолітню дочку [PERSON] та нести одноособово витрати пов`язані з її утриманням, відповідач є здоровою, працездатною людиною, інших осіб на утриманні не має, тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки. Згідно з ч.3ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2ст. 182 СК України). Оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, її повного та всебічного розвитку, матеріальний та сімейний стан платника аліментів, визнання відповідачем позову в повному обсязі, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] має задовільний стан здоров`я, не має інших дітей та аліменти більше нікому не сплачує, має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини його заробітку ( доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення донькою [PERSON] повноліття. Отже, судом встановлено, що позивачка разом з донькою [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч.1, ч. 4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно із статті 84 СК України право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою, позовні вимоги позивача [PERSON] визнав в повному обсязі. Також, суд, при встановленні розміру аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище позивачки, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік, і враховуючи відсутність в позивача самостійного доходу, чоловік має їй компенсувати втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті та надавати визначену законодавством допомогу дружині. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В постанові по справі № 750/9224/16-ц (провадження № 61-16837св18) від 13 червня 2018 року суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Тому, виходячи з принципу справедливості, розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на дружину в розмірі 2500,00 грн., щомісячно починаючи з 02.11.2022 року до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трьох років. Так, суд враховує те, що відповідач надав до суду заяву, в якій визнав позов, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати суд стягує з відповідача на користь держави. Згідно ч.1ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн. за дві вимоги майнового характеру, тобто в розмірі 1984,80 грн. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, з урахуванням положень ч.1 ст. 142 ЦПК України та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, поверненню з державного бюджету підлягає 496,20 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Outcome: approved