Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

10 січня 2022 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування позовної заяви позивач вказав, що відповідач є власником особового рахунку споживача електричної енергії, відповідно до якого позивач на платній основі здійснює постачання електричної енергії в помешкання відповідача за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із несплатою коштів за користування електричною енергією у відповідача виникла заборгованість, яка складає 13 347,66 грн, та яку позивач просить стягнути на свою користь у судовому порядку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 січня 2022 року цивільну справу № 753/349/22 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 12 січня 2022 року. 27 січня 2022 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. У періолд з 24 січня по 3 лютого 2022 року включно суддя була відсутня на роботі через тимчасову непрацездатність. Ухвалою від 04 лютого 2022 року суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду від 26 липня 2022 року по даній справі було призначено судове засідання на 22 вересня 2022 року на 15:30 год. Ухвалою суду від 22 вересня 2022 року судове засідання було відкладено на 02 листопада 2022 року у зв`язку із неявкою відповідача. Судові засідання призначені на 02 листопада 2022 року та 12 грудня 2022 року не відбулись у зв`язку із тривалим відключенням електроенергії в приміщенні суду. 12 грудня 2022 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог (вх. №60062), відповідно до якої представник зазначає, що відповідачем було повністю погашено суму основного боргу, а відтак наразі стягненню підлягають 3% річних та інфляційна складова боргу. 11 січня 2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення (вх. № 1953), у яких зазначено, що відповідачем була сплачена сума основного боргу у розмірі 10 221,91 грн. в позасудовому порядку, а тому він просить відмовити стосовно вимоги про стягнення інфляційних витрат та 3% річних. У судовому засіданні 16 січня 2023 рокупредставник позивача підтримав позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат, 3% річних та судового збору, оскільки борг відповідачем було сплачено після зверенння із позовом до суду. Представник відповідача заперечував проти стягнення інфляційних втрат, 3% річних та вказав, що на період дії воєнного стану такі кошти не стягуються із споживачів. Судове засідання було відкладено на 01 лютого 2023 року на 16:30 год. 31 січня 2023 року до суду надійшли додаткові письмові пояснення представника відповідача (вх. № 5990), де зазначено, що враховуючи той факт, що з 03 квітня 2020 року по всій території України було запроваджено карантин, заборонено нарахування неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, тож на думку представника відповідача суд має право стягувати з відповідача інфляційні втрати та 3% річних за період з 01 листопада 2018 року по 03 квітня 2020 року. У судове засідання 01 лютого 2023 року сторони не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, представник відповідача, подаючи до суду додаткові письмові пояснення зазначив, що просить розглядати справу за його відсутності та відсутності відповідача. З огляду на викладене, суд вирішив проводити розгляд справи за відсутності нез`явившихся осіб. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, вивчивши доводи представника позивача та представника відповідача, викладені у письмових заявах, суд дійшов до наступного висновку. У січня 2022 року ПРАТ «ДТЕК Київські Електромережі» звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у загальному розмірі 13347,66 грн. ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» є правонаступником ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» в частині прав та обов`язків, необхідних для здійснення діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та передачі електричної енергії (електричними (локальними) мережами, в тому числі і в частині використання ліцензії та тарифів виданих та встановлених для ПАТ «КИЇВЕНЕРГО». [PERSON] є споживачем електричної енергії за адресою: [ADDRESS] ,зареєстрований за вказаною адресою та власником особового рахунку № [NUMBER] , відповідно до якого позивач на платній основі здійснює постачання електричної енергії в помешкання відповідача. Вказані обставини не заперечувались відповідачем та його представником у судових засіданнях. Правовідносини з постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 ЦК України, ЗУ «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 357 від 26.07.1999, чинні до 11.06.2018 (далі ПКЕЕн), Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018, чинні з 11.06.2018 (далі Правила), Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживача Правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.05.2006 № 562. Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до п. 19, 21 Правил розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюється за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем. Відповідно до п. 20 Правил користування електричною енергією для населення, розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Відповідно до пункту 48 Правил, споживач несе відповідальність за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію. Як вбачається з матеріалів справи та не спростовувалось відповідачем, він в добровільному порядку заборгованість не погашав, через що станом на 01 грудня 2021 року заборгованість відповідача складає 10221,91 грн. Представником відповідача до суду були подані письмові пояснення, в яких, зокрема зазначалось, що відповідач сплатив суму боргу в повному обсязі, що підтверджується квитанціями від 15 серпня, 17 вересня та 2 грудня 2022 року. 12 грудня 2022 року представником позивача було подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач вказав, що основна сума боргу у розмірі 10221,91 грн дійсно була сплачена відповідачем. Отже, на цей час позивач не підтримував свою вимогу про стягнення з відповідача суми основного боргу. В той же час, оскільки відповідач мав заборгованість перед позивачем, яку сплатив в повному обсязі лише після звернення із позовом до суду, позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 2177,27 грн, 3% річних в розмірі 948,48 грн, а також судовий збір в сумі 2270 грн. Так, відповідно до частини першої статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. За приписом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з наданим позивачем останнім розрахунком, його втрати від інфляції склали 2177,27 грн., а три проценти річних від простроченої суми склали 948,48 грн. Судом здійснено перерахунок інфляційних втрат та 3% річних, який був наданий позивачем, оскільки при визначені сум, які підлягають стягненню з відповідача, позивачем не враховувалась дефляція, яка мала місце за вказаний період, а також є арифметичні помилки у розрахунку 3% річних. Отже, за підрахунком суду до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума 3% річних - 867,84 грн, а інфляційних втрат - 1727,49 грн. Стосовно твердження представника відповідача, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних, має бути лише за період з листопада 2018 року до квітня 2020 року, оскільки, відповідно до ч. 4 п. 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17 березня 2020 року № 530-ІХ, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, суд зазначає наступне. 11 березня 2020 року, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Cov-2, була прийнята постанова Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 (з подальшими змінами), якою з 12.03.2020 на усій території України встановлено карантин, який діє і на час розгляду даної справи. Зокрема, постановою Кабінету Міністрів № 641 від 22.07.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби (COVID-2019), спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" в країні продовжено карантин з 01.08.2020 по 19.12.2020, постановою Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 1236 від 09.12.2020 - карантин продовжено до 31.12.2021, який на даний час триває. З 17 березня 2020 року підпунктом 4 пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17 березня 2020 року № 530-ІХ, встановлено, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Частиною першою статті 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. У даному спорі, позивач просить стягнути інфляційну складову боргу та 3 % річних, тож суд враховує, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних (в порядку статті 625 ЦК України) є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а не неустойку. Отже, вказана представником відповідача у запереченнях норма не застосовується до вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, оскільки такі не є неустойкою (штрафом чи пенею). Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, зважаючи на встановлені обставини та наведені положення Закону, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" до [PERSON] про стягнення інфляційної складової боргу та трьох процентів річних в загальному розмірі 2595,33 грн, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, а також те, що борг відповідачем був сплачений, після відкриття провадження у справі, суд вважає за необхідне застосувати положення пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі положень статті 141 ЦПК України суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2270, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial