Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

[PERSON] , звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову, позивачка посилається на те, що 05 жовтня 1991 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Вільховецько-Лазівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №25, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] повторно виданим 13.05.2014. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 11 березня 2008 року, яка знаходиться на утриманні та вихованні позивачки, спорів з приводу її виховання не виникає. [PERSON] зазначає, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що відповідач за час спільного проживання безпричинно скандалив, ображав її в присутності дітей та не займався їхнім вихованням, не поважав її як жінку та матеріально не утримував сім`ю. В зв`язку з цим між ними втрачено почуття поваги та довіри один до одного. Вважає, що примирення з відповідачем неможливе, так їхній шлюб носить тільки формальний характер, тому просить суд, шлюб розірвати. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 26.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила не надавати строк для примирення, зауважила, що разом з відповідачем вони не проживають з 2014 року. Причиною розпаду їх сім`ї є безпричинні ревнощі з боку відповідача, а тому просить строк на примирення не надавати та шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Просив не надавати строк для примирення, просить шлюб укладений з позивачкою, розірвати. Додав, що разом вони не проживають з 2014 році та хоч проживають в одному дворогосподарстві, однак спільним побутом вони не пов`язані, оскільки він живе в окремому приміщенні літньох кухні. Відповідно до ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 05 жовтня 1991 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Вільховецько-Лазівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №25, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] повторно виданим 13.05.2014. Від даного шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться на утриманні та вихованні позивачки. Спору з приводу її виховання та майнового спору на час розгляду справи, не виникає. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено,\~що подружнє\~життя між\~сторонами не\~склалося.\~Про це\~свідчать ті\~обставини,\~що відповідач\~не проживає\~разом з\~позивачкою,\~не забезпечує\~сім`юматеріально. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, про що зазначає у позовній заяві, вимоги якої підтримала в судовому засіданні, відповідач в судовому засіданні вимоги позивачки визнав та примирення не бажає. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові і довіри один до одного. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, який позов визнав, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, які свідчать про наявне між сторонами непорозуміння, а також те що на протязі дев`яти років сторони фактично разом не проживають та сімейних відносин не підтримують суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити їхнім інтереса, а тому на підставі ст. 105 СК України позов підлягає до задоволення. Позовних вимог щодо утримання та порядку виховання дітей, поділу спільного майна сторін, не заявлено.

Outcome: approved