Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

Позивач звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 01.11.2008 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Перебуваючи в шлюбі з відповідачем в них народився син, [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними розірвано 22.07.2016 за рішенням суду. 03.11.2016 рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області прийнято рішення в справі № 149/2319/16-ц щодо стягнення аліментів. Вказане рішення 06.03.2017, змінено рішенням Апеляційного суду Вінницької області в справі № 149/2319/16-ц, згідно з якого з відповідача стягнуто аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/5 частки його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.09.2016 і до досягнення сином повноліття. Після того, як було постановлено судове рішення, позивачка отримала інвалідність ІІІ групи, що підтверджується відповідними документами. Отримавши інвалідність, позивачка вважала, що зможе самостійно забезпечити всі потреби дитини, але через отриману інвалідність вона не має можливості у повному обсязі та у належному розмірі забезпечити всі витрати для дитини. Мати позивачки мала намір подарувати онуку будинок, що належить їй на праві власності, але відповідач категорично заперечує проти надання відповідного дозволу на укладення правочину. Крім того, за період часу з моменту постановлення судового рішення про стягнення аліментів відповідач набув у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] , що свідчить про покращення його матеріального та майнового стану, на відміну від дитини. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 максимальний розмір аліментів, які стягуються не можуть перевищувати 50% заробітної плати цієї особи. Таким чином враховуючи, що з відповідача стягується 1/5 з його доходів на утримання дитини та з його доходів на утримання мами, вважає, що збільшення розміру аліментів до з його доходів буде відповідати вимогам закону та не буде надмірним тягарем для відповідача. Більш того відповідач за адресою [ADDRESS] є заборгованість по сплаті комунальних послуг більше 100 тисяч гривень, оскільки відповідч відмовляється від сплати половини вартості комунальних послуг, а відтак позивачка змушена самостійно все оплачувати, бо відповідачу байдуже на дитину. При цьому окрім того, що стан здоров`я позивачки після призначення аліментів погіршився, просить врахувати, що скоро дитині виповниться 12 років. В сина проявляється зацікавленість програмуванням, розвитком інтернет магазинів, розкрутка сайтів в СЕО танці, вокал, фортепіано, сольфеджіо, курси англійської та майбутньої французької та китайської мови. Усе це, а також те, що дитина проявляє до багатьох речей інтерес, позивачка оплачує дорогі онлайн курси для своєї дитини, але не зважаючи на те, що відповідач розуміє, що позивачка має інвалідність не здатна в повній мірі це все оплачувати, відповідач не надає жодної додаткової фінансової допомоги окрім сплачених аліментів. При цьому, відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на рівність батьківського обов`язку щодо утримання дитини зазначає, що з відповідача слід стягнути додаткові витрати на дитину на її розвиток, навчання в приватній школі Оптіма, гуртки - фортепіано, танці, сольфеджіо, програмування, ЗД моделювання та інші гуртки, плюс закриття боргів по сплаті за комунальні послуги, в розмірі 100 тисяч грн. усього в розмірі 306 000,00 грн. Ухвалою суду від 12.01.2022 позовна заява залишена без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 18.04.2022 року прийнято справу до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Від відповідача до суду 22.07.2022 року надійшов відзив на позов. Відповідач заперечив проти задоволення позову повністю. Вважає, що за умови здобуття такої освіти на платній основі, такі витрати повинні покриватися за рахунок аліментів на утримання дитини, що передбачено ст.198 СК України. Зазначив, що з нього на утримання сина стягуються аліменти, а при підвищенні йому заробітної плати розмір аліментів збільшився в рази. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.11.2021, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 16.06.2022, збільшено розмір аліментів, встановлених рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06.03.2017, що стягуються з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з 1/5 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення повноліття дитини. З викладеного вбачається, що починаючи з 16.06.2022 із заробітної плати відповідача здійснюються відрахування аліментів на дитину у більшому розмірі, ніж той що відображений у довідці за останній рік. Розмір цих відрахувань є достатнім для покриття всіх витрат для забезпечення гармонійного розвитку дитини зі сторони відповідача, як одного із батьків дитини. Щодо стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Таким чином, оскільки заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг не належить до додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, то вимоги позивача у цій частині є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Як вже відповідач вказував, що відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). На підтвердження понесених позивачем додаткових витрат на дитину, останньою до матеріалів справи додані квитанції, виписки з банківських рахунків, рахунку на оплату. Про те, позивачка не несла вказані витрати, оскільки оплата здійснювалася [PERSON] та [PERSON] . Тому, оскільки позивач не несла жодних додаткових витрат за цими квитанціями, остання не має право на їх стягнення з відповідача. Враховуючи викладене просив у задоволені позову відмовити в повному обсязі. 04.08.2022 на адресу суду надійшло клопотання позивача про збільшення позовних вимог до 400 000,00 грн. 11.08.2022 на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якому позивачка вказала, що відомості викладені у відзиві є такими, що надані суду з метою перекручування обставин в користь відповідача, а також такими, що містять недостовірну інформацію. Також в матеріалах справи наявний відзив представника відповідача, в якому зазначено, що позовні вимоги не обгрунтовані та не підтверджені належними доказами. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.11.2021, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 16.06.2022, збільшено розмір аліментів, встановлених рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06.03.2017, що стягуються з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з 1/5 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення повноліття дитини. З викладеного вбачається, що починаючи з 16.06.2022 із заробітної плати відповідача здійснюються відрахування аліментів на дитину у більшому розмірі, ніж той що відображений у довідці за останній рік. Розмір цих відрахувань є достатнім для покриття всіх витрат для забезпечення гармонійного розвитку дитини зі сторони відповідача, як одного із батьків дитини. Щодо стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Таким чином, оскільки заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг не належить до додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, то вимоги позивача у цій частині є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. У судовому засіданні позивач вимоги підтримала в повному обсязі, вважає їх законними і обґрунтованими та доведеними, просила суд їх задовільнити в повному обсязі, з обставин викладених в позовній заяві та матеріалах справи. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі. Вважає, що позов є необґрунтованим, безпідставним та не може бути задоволений. В судовому засіданні вказувала, що до позовної заяви не додано жодного належного доказу, що підтверджує фактів викладених в позовній заяві. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Сторони по справі є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, на підставі рішення суду від 22.07.2016 року. 03.11.2016 рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області прийнято рішення в справі № 149/2319/16-ц щодо стягнення аліментів. Вказане рішення 06.03.2017, змінено рішенням Апеляційного суду Вінницької області в справі № 149/2319/16-ц, згідно з якого з відповідача стягнуто аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/5 частки його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.09.2016 і до досягнення сином повноліття. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. До особливих обставин, викладених уст.185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Так, позивач просить суд стягнути понесені додаткові витрати на дитину, до яких відносить: навчання в приватній школі Оптіма, гуртки - фортепіано, танці, сольфеджіо, програмування, 3Д моделювання та інші гуртки, закриття боргів по комунальним, навчання в шкільному таборі. Вказані понесені позивачем витрати не відносяться до додаткових витрат батьків на утримання дитини. Більше того, суд вважає необхідним звернути увагу, що саме дані витрати на дитину були враховані судом та покладені в обгрунтування рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року у справі № 754/10725/21 при вирішені спору між [PERSON] та [PERSON] при вирішені спору про збільшення розміру аліментів на утримання дитини. Так, у вказаному рішенні суду, яке набрало законної сили судом встановлено, що [PERSON] проявляє інтерес до багатьох речей, у звязку з чим відвідує онлайн курси, а також має намір розвиватись в інших напрямах, та оскільки з урахуванням вимог діючого законодавства дані витрати на дитину не є додатковими витратами, а тому повинні враховуватись при визначені розміру аліментів. Такі ж правові висновки щодо витрат, які не відносяться до додаткових викладені в постановах Верховного Суду, а саме: не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, навчання дитини з метою здобуття професійної освіти. Такого висновку Верховний Суд дійшов у постанові від 26.08.2020 у справі № 336/1488/19. Також не відносяться до додаткових витрат (відповідно до правових висновків Верховного Суду) наступні витрати: витрати одного із батьків на відвідування дитиною спортивної секції та дитячого гуртка. Відповідний висновок Верховного Суду України знайшов своє відображення у постанові від 30.01.2019 у справі №205/4622/16-ц; витрати з придбання канцелярських товарів, одягу та взуття (адже входять до складу аліментних платежів, які відповідач сплачує щомісячно та своєчасно) - ухвала Верховного Суду України від 30.07.2018 у справі № 522/6424/16-ц; витрати позивача на літній відпочинок дитини, за умови, якщо місце відпочинку дитини обиралось позивачем на власний розсуд, без узгодження з відповідачем (постанова Верховного Суду України від 26.09.2018 у справі № 761/6933/17. У цій же справі Суд дійшов також висновку про те, що відвідування на даний час дитиною музичної школи не свідчить про її подальше відвідування, а в переважній більшості це відноситься до загального розвитку дитини, і є не обов`язковим, а добровільним волевиявленням одного з батьків, у даному випадку матері; витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садка (постанова Верховного Суду України від 10.01.2019 у справі №369/11745/16-ц, у цій справі Суд зазначив, що відвідування дитиною приватного дитячого садка не викликано особливими обставинами. Що стосується тверджень позивача про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат повязаних зі сплатою комунальних платежів - вказані витрати не відносяться до додаткових витрат на дитину. Відповідно до приписів ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зст. 13 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Водночас,статтею 81 ЦПК Українипередбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У контексті вказаної практики суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів свідчать про те, що в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed