Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

У липні 2021 року позивач ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з нього на свою користь в порядку суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 37571,80 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 липня 2018 року між ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №0163/18-Т/Ц7, за яким позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення транспортного засобу марки «Mercedes-Benz GLE», д.н.з. [NUMBER] , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 30 вересня 2018 року в м. Києві по вул. Сагайдачного, 75 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Mercedes-Benz GLE», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу марки «Nissan», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «АСКА». На підставі розрахунку суми страхового відшкодування ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» здійснило виплату страхового відшкодування власнику транспортного засобу «Mercedes-Benz GLE», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] в розмірі 74239,39 грн. Проте згідно висновку №7673 від 22 жовтня 2018 року, наданого ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит», вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу склала 35689,45 грн. Оскільки в подальшому ПрАТ «СК «АСКА» здійснило виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 36667,59 грн., залишкова сума відшкодування, у розмірі 37571,80 грн. (різниця між сумою страхового відшкодування у розмірі 74239,39 грн. та частковою виплатою ПрАТ «СК «АСКА» у розмірі 36667,59 грн.), підлягає стягненню з відповідача на користь ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» в порядку регресу. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 липня 2021 року головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою судді від 01 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, відповідачу надано строк для подачі відзиву, а позивачу відповіді на відзив. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Заперечень щодо ухвалення судом заочного рішення не подав. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд ухвалив провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. При вирішені питання щодо розгляду справи в заочному порядку суд виходив з того, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 липня 2018 року між позивачем ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №0163/18-Т/Ц7, згідно з яким позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення транспортного засобу марки «Mercedes-Benz GLE», д.н.з. [NUMBER] , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 30 вересня 2018 року в м. Києві по вул. Сагайдачного, 75 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Mercedes-Benz GLE», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу марки «Nissan», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Вказана дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля «Nissan», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] .. Зазначені обставини та вина відповідача підтверджена постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 06 листопада 2018 року у справі № 752/21010/18, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення. Постанова суду не оскаржувалася та набрала законної сили. У відповідності до ст. 82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню. Відповідно до протоколу огляду колісного транспортного засобу №7673 зафіксовано назву деталей та опис пошкоджень автомобіля марки «Mercedes-Benz GLE», д.н.з. [NUMBER] . 01 жовтня 2018 року [PERSON] подав до ПАТ «СК «Арсенал Страхування» заяву про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу. Згідно розрахунку страхового відшкодування № 1ВР0006013 від 01 листопада 2018 року, виданого ТОВ «Інтерциклон», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Benz GLE», д.н.з. [NUMBER] , склала 74239,39 грн. Крім того, 16 квітня 2018 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» складено страховий акт №006.01390718-1, яким визначено суму страхового відшкодування, що підлягає до виплати [PERSON] , у розмірі 74239,39 грн. Вказану суму страхового відшкодування ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було перераховано ТОВ «Інтерциклон», що підтверджується платіжним дорученням №9737576 від 02 листопада 2018 року. Разом із цим, відповідно до висновку №7673 від 22 жовтня 2018 року, складеного ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Benz GLE», д.н.з. [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу склала 35689,45 грн. Встановлено також, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Nissan», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] була застрахована за Полісом обов`язкового страхування №АК7951751 в ПрАТ «СК «АСКА». Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі. До збитків відносяться витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону №1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик). Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, унаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на зазначене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий може відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16. Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювана шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування. Згідно з положеннями п. 22.1. ст. 22 Закону №1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Таким чином, Законом покладається обов`язок страховика по відшкодуванню шкоди третім особам у межах обумовлених сум страхового відшкодування. Відповідно до ст. 29 Закону №1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Таким чином, страховик несе відповідальність в межах ліміту з вирахуванням франшизи та значення коефіцієнте фізичного зносу. Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, межах фактичних виплат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у повній мірі виплаченого відшкодування. За змістом статті 1194 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. В даному випадку позивач здійснював виплату страхового відшкодування на підставі умов договору добровільного страхування. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-69ІЦСІ5 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фактичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими вії страхового відшкодування (страхової виплати) Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС від 17 лютого 2020 року по справі № 648/4308/16-ц. Жодних належних та допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин стороною відповідача до суду не надано. При цьому судом враховується, що згідно із ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Із урахуванням встановлених вище обставин справи, суд вважає доведеними твердження позивача, наведені в обґрунтування позовних вимог, та вбачає достатність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в порядку регресу суми стахового відшкодування у розмірі 37571,80 грн., що становить різницю між сумою страхового відшкодування у розмірі 74239,39 грн. та частковою виплатою, здійсненою ПрАТ «СК «АСКА», у розмірі 36667,59 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 грн. згідно з платіжним дорученням № 38934701 від 13 липня 2021 року. З огляду на наведене, вказана сума судового збору з відповідача на користь позивача підлягає стягнення. На підставі викладеного,

Outcome: approved