Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] 01.06.2022 р. звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач з відповідачем з 17 лютого 1998 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 квітня 2020 р. розірвано. У період сумісного проживання та перебуваючи у шлюбі позивач із відповідачем придбали 3-ох кімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] . З часу розірвання шлюбу відповідач не впускає позивача до квартири та не бажає здійснити поділ квартири у добровільному порядку. Просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру [ADDRESS] , та визнати право власності на 1/2 частини вказаної квартири за позивачем. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.06.2022 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області № 122 від 05.09.2022 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку з перебуванням судді Л. Мелещенко у відпустці для догляду за дитиною, вказана справа передана у провадження судді Атаманюка Б.М. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21.09.2022 р. прийнято справу до провадження судді Атаманюка Б.М., та призначено по справі підготовче судове засідання. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.12.2022 р. закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Від неї надійшла заява в якій просить проводити розгляд справи без її участі за наявними матеріалами справи, позов підтримує та просить позов задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Крім того, позивач подала до суду заяву про виправлення описки у позові, а саме просила суд вказати вірною адресу спірного майна: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений,\~ втому числі через сайт «Судова влада». Не повідомив суд про причину неявки. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи.\~ На підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 368 ЦК України). Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ст. 69 СК України). Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 10.04.2020 року розірвано (а.с.8-10). Від даного шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Згідно копії договору купівлі-продажу від 23.09.2014 р. [PERSON] придбав у [PERSON] \~ квартиру [ADDRESS] (а.с.14-17). Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Як зазначив Верховний Суд у Постанові від 21.07.2021 у справі № 591/692/19, тлумачення ст. 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом з тим, така презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до ст. положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень діючого законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги підлягають до задоволення. На пiдставi викладеного,

Outcome: approved