Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд позовом в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 55207С38 у розмірі 300\~000 грн. та судовий збір в ромірі 3\~000 грн. Обгрунтовуючи позов позивач зазначив, що 16 листопада 2007 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» ,був укладений кредитний договір № 55207С38 про надання [PERSON] кредиту в сумі 100 000,00 доларів США на споживчі цілі. 16 листопада 2007 року, для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 55207С38 було укладено договір поруки № 55207Р1 за яким [PERSON] виступав поручителем, також було укладено Іпотечний договір № 55207238, що був посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу за реєстровим номером 2560, згідно якого в забезпечення вимог іпотеко держателя, що випливають з кредитного договору, в іпотеку оформлений житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за номером [ADDRESS] , заставною вартістю 707 000,00 гривень. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.04.2010 року по справі № 2-2335/2010 позов АТ «Укрексімбанк» задоволено і стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 92 025,91 доларів США та судові витрати. Позивач зазначає,що він сплатив 300\~000 грн. і тепер просить стягнути цю суму з відповідачки на свою користь. Позивач надав заяву про розгляд справи зі його відсутності. Відповідачка позовні вимоги не визнала надала до суду відзив вказуючи та те,що позивач в повному обсяза договорні зобов`язання не виконав заборгованість перед банком не погашена, тому підстави для стягнення 300\~000 грн. відсутні. Окрім того зазначила,що 300\~000 грн. він не сплатив. Просить застосувати строки давності вказуючи на те,що борг позивач сплачував з 2015 року по 01.01.2019 рік , а до суду звернувся 07.04.2022 року тобто пропустив 3 річний строк давності. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Ухвалою судді від 21.04.2022 року відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження. Дослідивши надані докази в їх сукупності суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Встановлено, що 16 листопада 2007 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» , в особі керуючого філією Недогоди Сергія Павловича, який діяв на підставі Положення про філію та довіреності , посвідченої 20.10.2004 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Решетніковою СІ. за № 2810 в реєстрі ,був укладений кредитний договір № 55207С38 про надання [PERSON] кредиту в сумі 100 000,00 доларів США на споживчі цілі. 16 листопада 2007 року, для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 55207С38 було укладено договір поруки № 55207Р1 за яким [PERSON] виступав поручителем, також було укладено Іпотечний договір № 55207238, що був посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу за реєстровим номером 2560, згідно якого в забезпечення вимог іпотеко держателя, що випливають з кредитного договору, в іпотеку оформлений житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за номером [ADDRESS] , заставною вартістю 707 000,00 гривень. Пунктом 2.3.1. кредитного договору передбачено, що кредит надається у готівковій формі. Платежі за кредитом здійснюються у доларах США з одночасним утворенням заборгованості за кредитом на позичковому рахунку позичальника № [NUMBER] . Кредит надавався шляхом видачі готівкових коштів через касу Банку п. 2,3.2. кредитного договору. Згідно п.п. 4.1.1. договору поруки кредитор має право вимагати від поручителя задоволення своїх вимог у повному обсязі, що визначається на момен фактичногозадоволення, включаючи проценти, суму кредиту, пеню за несвоєчасне виконанн зобов`язань, відшкодування збитків, завданих про строчкою виконання основноп зобов`язання, інші понесені витрати внаслідок невиконання або несвоєчасного (неповного виконання основного зобов`язання. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України в силу зобов`язання одна особ (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передаті майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умо договору. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.04.2010року по справі М 2-2335/2010 позов АТ «Укрексімбанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено стягнуто солідарно заборгованості в розмірі 92 025,91 доларів США та судові витрати. Всупереч умов кредитного договору та додатків до нього позичальник своєчасно не повертає банку кредитні кошти та не сплачує відсотки за користування кредитом, рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.04.2010 року не виконує. Доказів які [PERSON] зазначив в позовній заяві, що він самостійно погасив повну заборгованість за кредитний договором № 55207С38, що підтверджується нібито наданими в додатках чеками та довідкою банку та саме частину сплаченого кредиту у розмірі 300 000 грн. які просить с тягнути з відповідачки до суду не надано. Жодної квитанції та довідки з банку не представлено. Відповідно до положень ст. 514 ЦК України, до поручителя переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором. У відповідності до ст. 519 ЦК України первісний кредитор (кредитор за основним зобов`язанням) не втрачає правового зв`язку з боржником: він залишається відповідальним перед поручителем (новим кредитором) за недійсність переданої йому вимоги. Підтвердженням цього є також норма ч. 1 ст. 512 ЦК України, якою встановлено вичерпний перелік підстав заміни кредитора у зобов`язанні, серед яких передбачено і виконання обов`язку боржника поручителем. Оскільки перехід до поручителя прав кредитора у зобов`язанні після виконання ним обов`язку боржника відбувається в силу прямої вказівки в законі, будь-яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно. При цьому слід мати на увазі, що обсяг прав кредитора, які переходять до поручителя у такому випадку, повинен відповідати обсягу задоволених ним вимог кредитора за основним зобов`язанням. Згідно ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов`язку боржник (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь кого з них окремо. Кредитор якиі одержав виконання обовязку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, ма право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 статті 554 ЦКУ у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не передбачено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. У справі договором поруки передбачено, що позивач і відповідач є солідарними боржниками, отже, несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання кредитного договору. Згідно з положеннями ч. 1, 2 статті 556 ЦКУ до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора в цьому зобов`язанні, у тому числі й ті, які забезпечували його виконання, а кредитор після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, повинен вручити йому документи, що підтверджують цей зобов`язання боржника. Аналізуючи вказані положення статті 556 ЦКУ, суд дійшов висновку, що наслідки, передбачені зазначеної нормою, наступають лише у випадку повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов`язання. Цей висновок узгоджується з положенням пункту 3 ч. 1 статті 512 ЦКУ, що передбачає подібний спосіб заміни кредитора у зобов`язанні внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). Згідно листа відділу ДВС від 25.11.2022 року та від 31.01.2023 року сума боргу сплачена боржником за період з 21.10.2020 року по 10.02.2022 року на користь стягувача складає 7 580,59 грн. Твердження позивача стосовно того, що кредит ним погашено в повному обсязі не відповідає дійсності, оскільки згідно листа АТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 01.11.2022 року адресованому відповідачці вбачається, що станом на 01.10.2022 року заборгованість за кредитним договором від 16.11.2007 року становить 87 536,87 доларів США. Позивачка звернулася з заявою про застосування строку давності звернення до суду посилаючись на те,що що всі платежі позивач вносив з 2015 року по 01.01.2019 року, що свідчить про пропуск трирічного строку звернення до суду. Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК). За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК). До вимог спірних правовідносин застосовується позовна давність у 3 роки і обчислюється від дня, позивач дізнався або міг дізнатися про порушення свого права. Позов обґрунтовано виключно копією довідки банку 17.01.2022 року зі змісту якого вбачається, що всі платежі позивач вносив з 01.01.2015 року по 01.01.2019 року в розмірі 75\~152 грн.14 коп, а відповідно до довідки Фортечного відділу ДВС у м.Кропивницькому від 31.01.2023 року сума боргу сплачена боржником за період з 21.10.2020 року по 10.02.2022 року на користь стягувача складає 7 580,59 грн. (довідка про повне погашення заборгованості відсутня) , що вказує на те ,що строк звернення до суду позивач не пропустив з підстав застосування строку давності, суд в задоволенні позову не може відмовити. Оскільки позивач повністю заборгованість перед банком не погасив тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, судові витрати пов`язані з розглядом справи суд покладає відповідно до вимог ст.141 ЦПК України на позивача. На підставі ст.ст. 512,554,556 ЦПК України ,

Outcome: dismissed