Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

У серпні 2021 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Стандарт Кепітал» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором № 11339250000 від 25.04.2008 у розмірі 61772,00 доларів США, зі сплатою 13% річних, з кінцевим терміном повернення до 26.04.2038 року. В обґрунтування позову зазначено, що 25.04.2008 року між позичальником та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11339250000, відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 1.3 Кредитного договору позичальнику були надані у користування кредитні кошти в сумі 61772,00 долари США, зі сплатою 13% річних, з кінцевим терміном повернення до 26.04.2038 року включно. Крім того, 25.04.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки № 200326, згідно п. п. 1 якого, поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору, укладеного між кредитором і боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Також, 25.04.2008 року між позичальником та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки № 84123, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 2307. Пунктом 7.6 кредитного договору встановлено, що позичальник, уклавши цей договір надає банку згоду/право передавати права та обов`язки банку за цим договором третій особі без отримання на це додаткової згоди позичальника. 08.12.2011 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимог, відповідно до якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором, що підтверджується актом прийому-передачі документації від 17.02.2012 року за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором від 08.12.2011 року. ПАТ «Дельта Банк» замінило АКІБ «УкрСибанк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях. До ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги (замість АКІБ «УкрСибанк») до позичальника щодо повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитним договором. 04.06.2020 року відбувся електронний аукціон щодо продажу активів (майна) Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», з наступним складом лоту: портфель, що складається з прав вимоги та інших майнових прав за 44 кредитними договорами, що забезпеченні іпотекою, 1 кредитним договором, що забезпечений іншою заставою та 2 без заставними кредитними договорами. Переможцем зазначеного аукціону є Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Стандарт Кепітал». Зазначене підтверджується протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-05-14-000021-b від 04.06.2020 року. 12.06.2020 року Товариством було сплачено 9053071,29 гривень за придбання вище вказаних активів, зазначене підтверджується платіжним дорученням № 176 від 12.06.2020 року. Відповідно до договору про відступлення прав вимоги № 2260/К від 17.06.2020 року, укладеного між ПАТ «ДельтаБанк», який є правонаступником ПАТ «Кредитпром банк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Стандарт Кепітал», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. 17.06.2020 року за реєстровим № 686, Товариство набуло права вимоги за кредитним договором, договором поруки № 200326 від 25.04.2008 року, договором іпотеки від 25.04.2008 року № 84123. Згідно з випискою по кредитному договору [PERSON] за період з 25.04.2008 року по 14.02.2012 року, станом на 26.12.2011 року розмір основної заборгованості за кредитним договором становить 59514,29 доларів США. Згідно з актом прийому-передачі від 17.02.2012 року документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, а саме 17.02.2012 року документи кредитної справи позичальника були передані ПАТ «ДельтаБанк». Позивач відзначав, що з аналізу зазначеного вбачається, що вищевказана сума основної заборгованості, а саме: 59514,29 доларів США, була передана АКІБ «УкрСибанк» ПАТ «ДельтаБанк». Водночас, відповідно до додатку № 2 до договору № 2260/К про відступлення прав вимоги від 17.06.2020 року ПАТ «ДельтаБанк» передало Товариству право вимоги за кредитним договором до позичальника у наступному розмірі основної заборгованості по тілу кредиту в валюті кредиту: 59514,29 доларів США. 14.01.2022 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито загальне позовне провадження у справі. 19.10.2022 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомленні у встановленому чинним законодавством порядку. Відповідач відзиву до суду не подав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Заяв/клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило. З урахуванням викладеного і ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, суд розглядає справу за наявними в матеріалах справи даними і доказами. У разі\~неявки всіх\~учасників справи\~у судове\~засідання,\~яким завершується\~розгляд справи,\~або розгляду\~справи без\~повідомлення (виклику)\~учасників справи,\~суд підписує\~рішення без\~його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18). Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 25.04.2008 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11339250000, відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 1.3 Кредитного договору позичальнику були надані у користування кредитні кошти в сумі 61772,00 долари США, за сплатою 13% річних, з кінцевим терміном повернення до 26.04.2038 року включно. 25.04.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки № 200326, згідно п.п. 1 якого, поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору, укладеного між кредитором і боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. 25.04.2008 року між позичальником та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки № 84123, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 2307. Пунктом 7.6 кредитного договору встановлено, що позичальник, уклавши цей договір надає банку згоду/право передавати права та обов`язки банку за цим договором третій особі без отримання на це додаткової згоди позичальника. 08.12.2011 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимог, відповідно до якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором, що підтверджується актом прийому-передачі документації від 17.02.2012 року за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором від 08.12.2011 року. 04.06.2020 року відбувся електронний аукціон щодо продажу активів (майна) Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», з наступним складом лоту: портфель, що складається з прав вимоги та інших майнових прав за 44 кредитними договорами, що забезпеченні іпотекою, 1 кредитним договором, що забезпечений іншою заставою та 2 без заставними кредитними договорами. Переможцем зазначеного аукціону є Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Стандарт Кепітал». Зазначене підтверджується протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-05-14-000021-b від 04.06.2020 року. 12.06.2020 року Товариством було сплачено 9053071,29 гривень за придбання вище вказаних активів, зазначене підтверджується платіжним дорученням № 176 від 12.06.2020 року. Відповідно до договору про відступлення прав вимоги № 2260/К від 17.06.2020 року, укладеного між ПАТ «ДельтаБанк», який є правонаступником ПАТ «Кредитпром банк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Стандарт Кепітал», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. 17.06.2020 року за реєстровим № 686, Товариство набуло права вимоги за кредитним договором, договором поруки № 200326 від 25.04.2008 року, договором іпотеки від 25.04.2008 року № 84123. Згідно з випискою по кредитному договору [PERSON] за період з 25.04.2008 року по 14.02.2012 року станом на 26.12.2011 року розмір основної заборгованості за кредитним договором становить 59514,29 доларів США. Згідно з актом прийому-передачі від 17.02.2012 року документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, а саме 17.02.2012 року документи кредитної справи позичальника були передані ПАТ «ДельтаБанк». Відповідно до додатку № 2 до договору № 2260/К про відступлення прав вимоги від 17.06.2020 року ПАТ «ДельтаБанк» передало Товариству право вимоги за кредитним договором до позичальника у наступному розмірі основної заборгованості по тілу кредиту в валюті кредиту: 59514,29 доларів США. 17.06.2021 року та 29.06.2021 року позивачем направлено вимогу на адресу відповідача про встановлення нового (дострокового) терміну повернення суми кредиту та сплати плати за користування кредитом. Вказані вимоги залишені відповідачем без реагування. Спір між сторонами виник з договірних правовідносин, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України в частині позики та договору кредиту, а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В постанові Верховного суду України у справі за № 6-145цс14 від 24.09.2015 року висловлена така правова позиція: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно п.12 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Разом із тим як за пред`явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що відповідачем умови кредитного договору належним чином не виконані, в передбачені договором строки кредит не погашений внаслідок чого залишок заборгованості за тілом кредиту становить у розмірі 59514 (п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот чотирнадцять) доларів США 29 центів. Відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог. Не здобуто таких доказів і в ході судового засідання. Суд звертає увагу і на те, що відповідач, маючи достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав, відзиву на позовну заяву не подав, розрахунки позивача належним чином не спростував. Таким чином, суд погоджується з тим, що позивачем обґрунтовано зазначено про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за тілом кредиту у сумі 59514 (п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот чотирнадцять) доларів США 29 центів. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним «сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved