Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

26 жовтня 2022 року позивач [PERSON] звернулася до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), до закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу [INFO] народилася донька [PERSON] . На день подачі позову до суду донька сторін - [PERSON] - є повнолітньою та навчається з 01 вересня 2019 року у Відокремленому структурному підрозділі «Професійно-педагогічний фаховий коледж Глухівського національного педагогічного університету ім. О.Довженка». [PERSON] навчається на денній формі навчання, тому не має змоги працювати, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги на придбання одягу, підручників, та інших необхідних для життєдіяльності та навчання товарів. Витрати по її утриманню несе мати [PERSON] , але самостійно їй це робити важко, оскільки на її утриманні перебуваєть ще двоє малолітніх дітей, на утримання яких відповідач також сплачує аліменти. Відповідач взмозі надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній доньці на час навчання, оскільки є працездатним, працює, отримує заробітну плату. 23 грудня 2022 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій роз`яснено учасникам, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу роз`яснено право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Ухвалу про відкриття провадження від 23 грудня 2022 року разом із позовною заявою та додатками до неї було надіслано відповідачу рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу зареєстрованого місця проживання. (а.с.21) 31 січня 2023 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить позовні вимоги задовольнити частково, та звільнити його від сплати судового збору. В обґрунтування відзиву зазначив, що із сумою аліментів зазначеною у позові щодо утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчатися не згоден, оскільки сплачувати аліменти у такому розмірі не має можливостія. Також, зазначив, що позивач із всіма дітьми: [PERSON] , 2009 року народження, [PERSON] , 2014 року народження, та повнолітньою [PERSON] , 2004 року народження, проживає з березня 2022 року у Норвегії, отримуючи там відповідні виплати. Повнолітня донька [PERSON] не перебуває в Україні, навчається дистанційно, оскільки перебуває за межами України. Крім цього, він сплачує аліменти на утримання молодших дітей: [PERSON] , 2009 року народження, [PERSON] , 2014 року народження, в розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку (доходу). У зв`язку із тим, що в країні війна, його матеріальне становище складне, однак згоден сплачувати аліменти у розмірі 1/10 частки від усіх видів його заробітку (доходу). (а.с.24, 25) Відповідь на відзив від позивача до суду не надходила. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі також не надходили. Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК України), розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого 27 серпня 2004 року, місце реєстрації Відділ реєстрації актів цивільного стану Глухівського міського управління юстиції Сумської області, [PERSON] народилася [INFO] , про що 27 серпня 2004 року складено відповідний актовий запис №192 і її батьками є: батько [PERSON] , мати [PERSON] . (а.с.3) З довідки виданої Відокремленим структурним підрозділом «Професійно-педагогічний фаховий коледж Глухівського національного педагогічного університету ім. О.Довженка» 04 жовтня 2022 року за №687, вбачається, що [PERSON] , навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Професійно-педагогічний фаховий коледж Глухівського національного педагогічного університету ім. О.Довженка» з 01 вересня 2019 року за спеціальністю 014.11 середня освіта (фізична культура). Не перебуває на повному державному утриманні, термін навчання - 3 роки 10 місяців, термін закінчення навчання - 30.06.2023. (а.с.4) Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України (далі СК України), регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно із ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Ні мінімального, ні максимального розміру аліментів на повнолітніх дітей СК України не встановлює. В силу роз`яснень п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України обов`язок батьків з утримання повнолітніх сина, доньки, на відміну від обов`язку утримувати неповнолітніх дітей, не є безумовним, а його настання закон пов`язує з сукупністю кількох передумов, тобто продовженням особою навчання, ненастанням 23 років, потребою в матеріальній допомозі, можливістю батьків надавати таку допомогу. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Суд погоджується з доводами позивача з приводу того, що їх спільна повнолітня донька навчається на денній формі навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Професійно-педагогічний фаховий коледж Глухівського національного педагогічного університету ім. О.Довженка» та не маючи доходів, потребує постійного матеріального забезпечення для придбання харчів, одягу, підручників, тощо з метою забезпечення повноцінного життя та навчання. Тобто, судом встановлено, що повнолітня [PERSON] має потребу у матеріальному забезпеченні на період навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Відповідач за можливості може виконувати обов`язок щодо сплати аліментів на утримання повнолітньої доньки поки та навчається, але не більше ніж до досягнення нею 23 років. Судом також встановлено, що відповідач сплачує аліменти на утримання двох малолітніх дітей: [PERSON] , 2009 року народження, та [PERSON] , 2014 року народження, у розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку (доходу). Відповідно до ч.2, 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, - 50 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Отже, вказаний позивачем розмір аліментів (1/4 частина) на утримання повнолітньої доньки, з урахуванням аліментів які сплачуються на утримання молодших малолітніх дітей (1/2 частина), буде перевищувати 70 відсотків відрахувань із заробітної плати відповідача. Також, суд враховує, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні з 24.02.2022 введений воєнний стан, який діє по теперішній час, а отже можна передбачити, що життєві обставини відповідача, як і інших громадян України змінилися. Крім цього, позивач не подала будь-яких заперечень на відзив на позовну заяву, не спростувала доводів викладених відповідачем у відзиві на позовну заяву, а тому враховуючи викладене вище суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково, а саме в тому розмірі який просить відповідач - у розмірі 1/10 частки від усіх видів його заробітку (доходу). Щодо звільнення відповідача від сплати судового збору, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 136 ЦПК України з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд, у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати. Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року за №3674-VI (далі - Закон №3674-VI) передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Особа, яка заявляє клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, згідно зі статтею 12 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. Таким чином, суд відстрочує та розстрочує судові витрати, зменшує їх або звільняє від їх оплати при наявності беззаперечних доказів, які підтверджували б матеріальний стан платника. У\~ статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Отже, законодавством визначено виключні підстави для звільнення, відстрочення сплати судового збору. Позивач у поданій до суду заяві просить звільнити від сплати судового збору, при цьому до відзиву на позовну заяву не надано доказів на підтвердження неможливості сплатити судовий збір, що позбавляє суд можливості зробити висновок про тяжкий майновий стан. За вказаного, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано доказів\~ неможливості оплати судового збору у визначеному законом розмірі. Вищевказані положення закону передбачають, що звільнення, відстрочення сплати судового збору є правом суду, а не його обов`язком. За таких обставин, підстави, передбачені ст.136 ЦПК України та ст.8 Закону №3674-VI, для звільнення, відстрочення сплати судового збору, відсутні, а відтак, суд, вважає за необхідне відмовити відповідачу в задоволенні клопотання. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , на період її навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Професійно-педагогічний фаховий коледж Глухівського національного педагогічного університету ім. О.Довженка», у розмірі 1/10 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до закінчення навчання, але не більше як до досягнення донькою двадцяти трьох років, що буде доцільним та відповідатиме інтересам обох сторін. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частиною 2 ст.199 СК України передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону №3674-VI, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Оскільки за даною категорією справ позивач звільнена від сплати судового збору та позов підлягає задоволенню частково, тому з відповідача на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: partial