Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

20.09.2021 позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, уточнивши який просила суд стягнути зі спадкоємця [PERSON] , на її користь, як кредитора спадкодавця [PERSON] померлого [INFO] , заборгованість по аліментам у розмірі 52594,85 грн, накласти стягнення на користь позивача на 1/5 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що є спадковим майном боржника [PERSON] , померлого [INFO] , та передано спадкоємцю [PERSON] , в рахунок погашення заборгованості спадкодавця [PERSON] по виконавчим листам, а також визнати за [PERSON] право власності на вказану 1/5 частину житлового будинку (а.с. 73-79 т.1). В обґрунтування позову зазначила про те, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] і в період шлюбу у них народилися діти, треті особи по справі, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З листопада 2010 року [PERSON] припинив надання матеріальної допомоги на утримання їх спільних дітей, тому позивачка зверталася до суду із заявою про стягнення аліментів на утримання дітей. Так, рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2011 року стягнуто з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання трьох спільних дітей у розмірі частини від усіх видів його заробітку, а рішеннями суду від 24.12.2012 стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість по аліментам у розмірі 6873,90 грн, а також аліменти в розмірі 400 грн. щомісячно на утримання доньки [PERSON] , яка продовжувала навчання. Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 13.03.2019 з [PERSON] на користь позивача стягнуто пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 106526,68 грн. За цими рішенням суду позивачкою отримано виконавчі листи та пред`явлено до примусового виконання. [PERSON] за життя не здійснював платежі по вказаним виконавчим листам, у зв`язку з чим станом на дату його смерті виникла заборгованість на загальну суму 262974,23 грн., яка складається із заборгованості по аліментним платежам на підставі рішення від 07.12. 2011 року у розмірі 135002,39 грн., заборгованості по несплаті аліментів за рішенням суду від 24.12.2012 року у розмірі 21445,16 грн. та пені за несвоєчасну сплату аліментів за рішенням суду від 13.03.2019 року у розмірі 106526,68 грн. За життя [PERSON] заповіт не складав, а спадкоємцями першої черги спадкування за законом, є позивач, їх спільні з спадкодавцем діти треті особи по справі та матір спадкодавця [PERSON] , частка кожного зі спадкоємців складає 1/5 частину спадкового майна. Однак, [PERSON] відмовилася від своєї частки у спадщині на користь матері [PERSON] , позивача по справі. Інші спадкоємці, в тому числі [PERSON] , прийняли 1/5 частину спадкового майна, яким є будинок [ADDRESS] . Однак, прийнявши в порядку спадкування права спадкодавця, спадкоємці прийняли і його обов`язки, зокрема обов`язок зі сплати заборгованості перед [PERSON] , відповідно до їх частки у спадщині. Оскільки борг [PERSON] перед [PERSON] складає 262974,23 грн, то 1/5 частина заборгованості складає 52594,85 грн. Позивач заявила вимоги до [PERSON] про сплату частини боргу, що відповідає її частці у спадщині, про що подала відповідну заяву нотаріусу, однак відповідач заборгованість одноразовим платежем сплачувати не бажає, не визнає право позивача на неї. Позивач вказувала, що вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням відмовитися від частки спадщини на когось з онуків, але вона відмовилася. Оскільки вартість спадкового майна будинку складає 247000 грн, то вартість 1/5 частини будинку складає 49400 грн, що менше ніж сума 1/5 частки боргових зобов`язань. У зв`язку із тим, що відповідач не бажає сплачувати 1/5 частину боргових зобов`язань одноразовим платежем позивачу, позивач звернулася до суду з позовом. Вказувала, що обраний нею спосіб захист є ефективним за даних обставин. В судовому засіданні позивач та її представник, кожен окремо, позовні вимоги підтримували та наполягали на їх задоволенні. 03.12.2021 представником відповідача за первісним позовом подано відзив на первісну позовну заяву, в якій остання не погоджуючись із позовними вимогами позивача [PERSON] зазначила, що позивачка до відповідача з питанням щодо вирішення питання про спадщину після смерті [PERSON] не зверталася, останній раз сторони бачилися та спілкувалися на похоронах [PERSON] . Вказувала, що свідоцтва про право на спадщину жодним спадкоємцем не отримано, оскільки документи на будинок знаходяться у позивача. Вважала позовні вимоги передчасними, у зв`язку з відсутністю порушеного права. Крім цього, зазначала, що спадкове майно будинок є недобудовою, не введений в експлуатацію, відповідно інформація про нього не внесена до реєстру речових прав на нерухоме майно, а отже виділити в натурі майно неможливо, а відсутність такого виділення є підставою для відмови у задоволенні позову. Заперечуючи, що весь тягар по утриманню дітей несла позивач, вказувала, що вона як бабуся кожного дня допомагала продуктами харчування, а спадкодавець перераховував всі наявні в нього кошти на утримання дітей. Вказувала на факти психологічного та економічного насилля позивача щодо спадкодавця та фізичного насилля щодо дітей, перешкоджання [PERSON] у влаштуванні на роботу, не сприянні позивачем цьому. Вказувала, що через хворобу - хронічний алкоголізм, що загострився після служби в АТО з 21.07.2015 по 22.10.2016 [PERSON] не міг відстояти свої права. Крім цього, вказували на відсутність у позивача права на позов, вважаючи що такий позов міг бути поданий нею лише в інтересах [PERSON] , який є неповнолітнім (а.с. 114-120 т.1). Крім цього, відповідачем [PERSON] подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про зменшення розміру неустойки, яка ухвалою суду від 22.06.2022 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом (а.с. 225-226 т.1). В зустрічному позові [PERSON] просила суд зменшити пеню за несвоєчасну сплату аліментів, стягнутих з [PERSON] на утримання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за заочним рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 13.03.2019 року у справі №177/2304/18 до суми 4940 грн. (10% вартості частки [PERSON] в успадкованому майні). В обґрунтування позову зазначила про те, що заявлена до стягнення пеня значно перевищує вартість майна успадкованого [PERSON] , яка до того ж є пенсіонером (а.с. 197-199 т.1). 17.01.2022 представником [PERSON] до суду подано відповідь на відзив, в якій представник вказав на необґрунтованість відзиву. Спростовуючи доводи відзиву вказав, що вимога до [PERSON] пред`явлена через нотаріуса, а відповідач не бажає виконувати боргові зобов`язання спадкодавця, в тому числі після звернення позивача до суду, її вимоги не визнає. Представник заперечив факт недобудови будинку та не введення його в експлуатацію, вказав про реєстрацію будинку в БТІ. Заперечила позивач і факт приватизації земельної ділянки під будинком спадкодавцем. Позивач заперечила доводи про вчинення нею насильства над спадкодавцем, та те, що спадкодавець сплачував аліменти, вказала про відсутність доказів цьому. В заперечення доводів про відсутність права на позов вказала, що саме на її користь стягувалися аліменти на утримання дітей, які так і не були сплачені та заборгованість за якими, а також за пенею існує, саме вона є стягувачем згідно виконавчих листів, за якими спадкодавець був боржником, а отже набула прав кредитора (а.с. 150-152 т.1). Треті особи по справі [PERSON] (а.с. 184, 185 т.1, 172, 184 т.2) та [PERSON] (а.с. 106 т.1, 173, 182 т.2), [PERSON] (а.с. 174, 183 т.2) надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. [PERSON] надала через канцелярію суду письмові пояснення, в яких підтвердила обставини того, що тягар їх утримання лежав на матері, оскільки батько не працював, участі в житті дітей не приймав, зловживав алкоголем. Після смерті батька бабуся звинуватила її, молодшого брата та [PERSON] у смерті [PERSON] , повідомила їх про те, що вони не гідні жити у спадковому будинку та він має дістатися її молодшому сину, а потім навіть пропонувала придбати її частку у спадщині за 10000 доларів США. Заперечила факт надання батьком їй грошей, а також заперечила те, що вони брали його банківську картку. Просила позов [PERSON] задовольнити (а.с. 12-13 т.2). В судове засідання треті особи не з`явилися, хоча повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 182-184 т.2). Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши [PERSON] , в порядку допиту свідка, за її згодою, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] (а.с. 8 т.1) та [PERSON] з 1993 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому в них народилося троє дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей та встановлено рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07.12.2011 року, яке набрало законної сили 26.12.2011 р (а.с. 9-13 т.1). Вказаним рішенням суду від 07.12.2011 р (справа № 2-1229/2011) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання трьох дітей у розмірі частини заробітку [PERSON] (а.с. 12-13 т.1). На підставі рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 24.12.2012 (справа № 420/3186/12) з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , у зв`язку з досягненням нею повноліття та продовженням навчання, в розмірі 400 грн щомісяця. Рішення набрало законної сили (а.с. 15-16 т.1). За кожним із вказаних рішень суду видано виконавчі листи, які пред`явлені до примусового виконання (а.с. 20-21 т.1). Рішенням Криворізького районного суду від 24.12.2012 у справі № 420/3187/12 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по аліментам станом на 01.04.2012, яка склала 6873,90 грн. Рішення суду набрало законної сили (а.с. 14 т.1). Крім цього, на підставі рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 13.03.2019 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 106526,68 грн., з яких заборгованість за виконавчим листом 2-1229/2011 від 08.12.2011 за період з 01.11.2013 по 01.11.2018 в розмірі 94281,52 грн., за виконавчим листом № 420/3186/12 від 25.12.2012 за період з 01.11.2013 по 19.03.2017 в розмірі 12245,16 грн. (а.с. 17-19 т.1). На підставі вказаного рішення суду видавався виконавчий лист, що звертався до примусового виконання (а.с. 29 т.1). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 35 т.1). У зв`язку зі смертю боржника [PERSON] закінчено виконавче провадження зі стягнення аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 400 грн., за виконавчим листом № 420/3186/12 виданим 25.12.2012, при цьому аліментні платежі за вказаним виконавчим листом боржник не здійснював (а.с. 37 т.1), борг за цим виконавчим листом склав 21445,16 грн (а.с. 26, 37 т.1). За виконавчим листом № 2-1229 від 08.12.2011 щодо стягнення аліментів на дітей в розмірі частини від заробітку боржника, яке також закрито у зв`язку зі смертю [PERSON] , борг станом день смерті боржника склав 135002,39 грн (а.с. 32-33 т.1). Згідно наданих розрахунків заборгованості по аліментам, боржник починаючи з 2013 року по дату його смерті неналежно виконував обов`язок зі сплати аліментів встановлений рішеннями суду, довідка виконавця містить інформацію про часткову сплату аліментів лише в 2014 році в сумі 30,11 грн (а.с. 34 т.1). Виконавче провадження по стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] пені зі сплати аліментів у розмірі 106526,68 грн також закінчено, у зв`язку зі смертю боржника, дані про сплату боргу відсутні (а.с. 24 т.1). Допитана в якості свідка в ході судового засідання за її клопотанням та згодою [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] та [PERSON] дійсно перебували в шлюбі в якому мали трьох дітей, до дня смерті [PERSON] періодично проживали разом. Однак, вказувала, що [PERSON] застосовувала психологічне та фізичне насилля до її сина, не допомагала йому влаштуватися на роботу та навіть перешкоджала цьому, періодично стягувала з нього аліменти створюючи заборгованості, забирала в нього телефон та отримані ним кошти, але її син до поліції не звертався. Вказувала, що її син про стягнуті аліменти та заборгованість за ними знав, але грошей на їх сплату не мав. Також вказувала, що за цих обставин та враховуючи те, що спірний будинок був придбаний сину саме нею, вона вимоги [PERSON] не визнає, хоча їй відомо про борги спадкодавця, але їх вона не сплатила, щоб [PERSON] нічого не дісталося, вважає, що нічого [PERSON] не винна. Доводи відповідача [PERSON] про те, що її син мав заборгованість зі сплати аліментів, оскільки не мав роботи, а також те, що [PERSON] допомагала продуктами харчування позивачу, не спростовують факту наявності заборгованості зі сплати аліментів та пені, яку спадкодавець за життя не оскаржував. Відсутність в нього роботи, не звільняла його від обов`язку сплати аліментів на утримання дітей. Більш того, як слідує з наданих [PERSON] довідок про отримані доходи [PERSON] (а.с. 126, 160, 208 т.1, 115 т.2) та з виписок банку (а.с. 69-70 т.2), при нарахуванні йому доходів аліменти не утримувалися, що свідчить про неповідомлення [PERSON] особі яка нараховувала йому доходи про необхідність такого утримання, не повідомлення державного виконавця про наявність у нього джерела доходів, що призвело до неутримання аліментів та платежів за виконавчим листом про стягнення пені, та до накопичення заборгованості. За життя [PERSON] , будучи повнолітнім, дієздатним чоловіком заборгованість по аліментам та пені за аліментами не заперечив, її наявність та розмір не оскаржував. Доводи [PERSON] про нібито насилля позивача над [PERSON] , заволодіння дітьми його банківською карткою зі зняттям з неї коштів, перерахування [PERSON] коштів на картку дітям та надання їм коштів, суд розцінює критично, оскільки доказів вказаним фактам суду не надано, а [PERSON] та [PERSON] їх заперечили. Витребувані за клопотанням представника [PERSON] виписки про рух коштів на рахунках [PERSON] , містять інформацію про те, що [PERSON] та [PERSON] перераховували кошти на картки один одного (а.с. 25.12.2016, 23.01.2017, 08.03.2017, 17.09.2015, 17.10.2015, 18.12.2015, 04.11.2016, 17.01.2016 (а.с. 62-63, 66, 71,77, 91 т.1), однак такі перерахування не містять призначення, а тому враховуючи невизнання [PERSON] факту отримання вказаних коштів від чоловіка саме в рахунок аліментів на утримання дітей, враховуючи надану державним виконавцем інформацію про не здійснення сплати [PERSON] за виконавчими листами, про існування яких він був обізнаний, враховуючи, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить до висновку, що [PERSON] в змагальному процесі не спростовано факт наявності заборгованості за вищевказаними виконавчими листами у вказаному розмірі. Доводи представника [PERSON] адвоката Івашкевич Ю.А., висловлені у промові судових дебатів, про те, що судом не було витребувано виконавчі провадження та матеріали справи в якій ухвалювалося судове рішення про нарахування пені, які б нібито могли спростувати розмір заборгованості, суд розцінює критично, оскільки матеріали справи містять рішення суду від 13.03.2019 яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто пеню за несвоєчасну сплату аліментів, яке набрало законної сили, відповідно витребування матеріалів вказаної справи, не мало б жодного значення для визначення розміру пені, яка зафіксована в рішенні суду, що набрало законної сили. Щодо витребування виконавчих проваджень за вищевказаними виконавчими листами, то відповідні клопотання від стороні не надходили, а суд здійснює розгляд справи з дотриманням принципів змагальності і диспозитивності, що роз`яснювалися судом сторонам. Більш того, розмір заборгованості за кожним із виконавчих листів визначено відповідними документами складеними державним виконавцем (розрахунки заборгованості, постанови про закриття виконавчого провадження), які не оскаржені в тому числі [PERSON] за його життя. Доказів на спростування визначених державним виконавцем розмірів заборгованості суду не надано, а розмір пені визначений рішенням суду, що набрало законної сили, не підлягає доказуванню. За життя, а саме 24.10.2002 р [PERSON] , на підставі договору дарування від 24.10.2002 року, набув право власності на домоволодіння [ADDRESS] , що складалося з житлового будинку загальною площею 129,5 кв.м., житловою площею 71,9 кв.м., літньої кухні Б, кладової В, цегл гаражу Г, сараю Д, сараю Е, навісу Ж, паркану № 1-3, замощення І, колодязя ІІ, водоколонки ІІІ (а.с. 52, 54-59 т.1). Вказане домоволодіння зареєстроване на праві власності за [PERSON] , про що свідчить відмітка про реєстрацію в БТІ за реєстровим № 8035 від 27.11.2002 (а.с. 53 т.1). Згідно даних звіту про оцінку майна, вартість вказаного домоволодіння склала 247000 грн (а.с. 49-59 т.1). Саме вказаний будинок є спадковим майном після смерті [PERSON] , що визнано сторонами в ході судового засідання. Доказів наявності іншого спадкового майна суду не надано. Доводи [PERSON] про те, що вказаний будинок є незавершеним будівництвом, не прийнятий в експлуатацію, спростовується вищевказаними доказами, що підтверджують факт реєстрації права власності спадкодавця на вказане майно в порядку визначеному законом на день набуття такого права. Відсутність даних про реєстрацію права власності на будинок у реєстрі нерухомого майна (а.с. 122-124 т.1) не спростовує зареєстрованого за спадкодавцем права власності на житловий будинок, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття такого права. Доводи [PERSON] про те, що вона придбала спірний будинок сину [PERSON] , суд розцінює критично оскільки вони спростовані змістом договору дарування від 24.10.2002 (а.с. 52 т1). Згідно даних спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , з заявами про прийняття спадщини у визначений законом строк до нотаріуса звернулися [PERSON] мати спадкодавця (а.с. 93 т.1), дружина [PERSON] (а.с. 94 т.1) та діти [PERSON] , [PERSON] (а.с. 95-96 т.1), а [PERSON] у визначений законом строк відмовилася від спадщини після смерті батька на користь матері [PERSON] (а.с. 97 т.1). За життя [PERSON] заповіту не складав (а.с. 99, 101 т.1), а тому в силу ст. 1223 ЦК України спадкування після його смерті здійснюється за законом. Так, відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217-1219 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Обов`язок зі сплати заборгованості за аліментними платежами та пенею за аліментами, які стягнуті на підставі рішення суду та є невиконаним станом на момент відкриття спадщини, включаються до складу спадщини, оскільки не є такими, що нерозривно пов`язаний з особою спадкодавця та може бути виконаний іншою особою. Аналогічна позиція викладена у постановах ВС від 21.03.2018 року по справі 161/11682/15-ц та від 12 серпня 2020 року по справі № 199/5826/16-ц. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі\~ст.\~1258\~ЦК України,\~спадкоємці за\~законом одержують\~право на\~спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. При цьому, згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до\~ст.\~1268\~ЦК України,\~спадкоємець за\~заповітом чи\~за законом\~має право\~прийняти спадщину\~або не\~прийняти її. Не\~допускається прийняття\~спадщини з\~умовою чи\~із застереженням. При цьому, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець,\~який бажає\~прийняти спадщину,\~але на\~час відкриття\~спадщини не\~проживав постійно\~із спадкодавцем,\~має подати\~нотаріусу або\~в сільських\~населених пунктах\~-\~уповноваженій на\~це посадовій\~особі відповідного\~органу місцевого\~самоврядування заяву\~про прийняття\~спадщини.\~Особа,\~яка подала\~заяву про\~прийняття спадщини,\~може відкликати\~її протягом\~строку,\~встановленого для\~прийняття спадщини\~(ст.\~1269\~ЦК України). Згідно зі ст. 1279 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] , яка є спадкоємцем першої черги спадкування за законом, реалізувала своє право на прийняття спадщини після смерті сина, звернувшись в межах шести місяців з часу відкриття спадщини до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, при цьому протягом визначеного строку вказану заяву не відкликала, а отже вона набула право на спадщину за законом після смерті сина [PERSON] , в розмірі 1/5 частини спадщини. Відповідно, до [PERSON] перейшло право на 1/5 частину будинку [ADDRESS] та обов`язок по відшкодуванню 1/5 частини заборгованості [PERSON] перед [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. 10.07.2020, тобто у визначений законом строк, [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою, в якій вказала, що вона є кредитором по відношенню до боржника [PERSON] , борг якого перед нею склав більше 200000 грн та просила на підставі вказаної заяви відкрити спадкову справу, тобто фактично реалізувала право на пред`явлення вимог до спадкоємців боржника (а.с. 103 т.1). Однак, як слідує з матеріалів спадкової справи, жоден зі спадкоємців за законом, в тому числі [PERSON] , після пред`явлення претензії кредитора до нотаріуса не зверталися та свідоцтва про право на спадщину не отримували (а.с. 92-106 т.1). Наявність вказаної заяви в матеріалах спадкової справи, свідчить про реалізацію [PERSON] свого права визначеного ст. 1281 ЦК України щодо пред`явлення вимоги до спадкоємців кредитора. Строк на пред`явлення такої вимоги, визначений ч.2 ст. 1281 ЦК України не пропущено. Відповідно суд, критично оцінює доводи [PERSON] про не пред`явлення вимоги [PERSON] до спадкоємців, в тому числі до неї, щодо погашення боргу спадкодавця, оскільки таке право кредитор має можливість реалізувати як шляхом безпосереднього звернення бо спадкоємця, так і шляхом подання заяви до нотаріуса. Вказане узгоджується з позицією КЦС ВС від 13.06.2018 року у справі № 758/8549/15-ц. Більш того, як встановлено в ході розгляду справи та слідує з відзиву на позов, зустрічного позову та особистих пояснень [PERSON] , вона взагалі не визнає право [PERSON] як кредитора [PERSON] , категорично заперечує її право на отримання коштів у рахунок погашення заборгованості спадкодавця. Однак, розмір заборгованості спадкодавця [PERSON] перед [PERSON] доведено в ході судового засідання сукупністю доказів, які свідчать про те, що станом на день смерті [PERSON] він мав заборгованість за аліментними зобов`язаннями та пенею за аліментами, загальний розмір якої склав 262974,23 грн. (21445,16 грн + 135002,39 грн + 106526,68 грн). Виходячи з вказаного розміру заборгованості, кількості спадкоємців за законом та рівності часток у спадщині, враховуючи відмову [PERSON] від спадщини на користь [PERSON] , суд приходить до висновку, що частки спадкоємців у спадщині складають: [PERSON] 1/5 частина, [PERSON] та [PERSON] кожному по 1/5 частині, а [PERSON] 2/5 частини. Отже, виходячи з частки кожного із спадкоємців у спадщині, який відповідає їх частці у зобов`язаннях боржника [PERSON] , на спадкоємця [PERSON] припадає обов`язок по відшкодуванню заборгованості в розмірі 52594,85 грн (262974,23 грн/5). Відповідно до\~ст.\~1282\~ЦК України,\~спадкоємці зобов`язані\~задовольнити вимоги\~кредитора повністю,\~але в\~межах вартості\~майна,\~одержаного у\~спадщину.\~Кожен із\~спадкоємців зобов`язаний\~задовольнити вимоги\~кредитора особисто,\~у розмірі,\~який відповідає\~його частці\~у спадщині.\~ Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Оскільки спадкоємець [PERSON] вимоги кредитора [PERSON] не визнає, заперечує її право на отримання відшкодування заборгованості спадкодавця, в добровільному порядку не здійснила погашення частки заборгованості, що відповідає її частці у спадщині, шляхом одноразового платежу, в тому числі після звернення [PERSON] до суду, суд приходить до висновку, що право кредитора [PERSON] підлягає захисту саме в порядку абз. 2 ч.2 ст. 1282 ЦК України, тобто шляхом звернення стягнення на частку спадкового майна, право на яку в порядку спадкування належить [PERSON] , тобто на 1/5 частину житлового будинку [ADDRESS] (аналогічні висновки містить постанова ВС 27.10.2021 у справі № 552/4892/19, 26.10.2022 - № 939/917/21). Вартість вказаної частки у спадщині складає 49400 грн (247000 грн вартість будинку / 5), а розмір заборгованості за аліментами та пенею [PERSON] , що відповідає частці [PERSON] у спадщині склав 52594,85 грн., тобто перевищує вартість частки успадкованого [PERSON] майна, а тому звернення стягнення має здійснюватися в межах вартості успадкованого майна, залишкова ж вартість заборгованості відшкодуванню за рахунок [PERSON] не підлягає, оскільки вона може нести відповідальність за борги спадкодавця лише в межах вартості успадкованого майна. В постанові від 26.10.2022 у справі № 939/917/21 ВС вказав, що правовідносини, що виникли між кредитором та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини між кредитором і спадкоємцями боржника, та спірні питання вирішуються у порядку, визначеному статтею 1282 ЦК України. Доводи [PERSON] про відсутність у [PERSON] права на позов, суд розцінює критично, оскільки саме на користь [PERSON] стягувалися аліменти на утримання дітей та пені за аліментами, що встановлено рішеннями судів, які набрали законної сили та саме вона виступала стягувачем у вищевказаних виконавчих провадженнях по стягненню аліментів і пені, а тому суд приходить до висновку що зі смертю боржника [PERSON] , саме до [PERSON] як кредитора у вказаних зобов`язаннях, перейшло право вимагати сплати заборгованості зі спадкоємців. У разі виникнення між [PERSON] та її дітьми спорів щодо використання отриманого відшкодування заборгованості, вони можуть бути вирішені шляхом подання окремих позовів. Не звернення [PERSON] до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, як те передбачено ст. 1297 ЦК України, відповідно не видача їй свідоцтва про право на спадщину у виді 1/5 частини будинку, враховуючи що спадщина належить спадкоємцю з часу її відкриття, як і не виділення в натурі не є перешкодою для звернення стягнення на вказану частку майна, оскільки відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину та не може бути перешкодою для захисту прав кредитора. Аналогічна позиція сформована у постанові ВС від 03.04.19 - № 369/11454/13. Вимоги позивача про стягнення з [PERSON] суми заборгованості, що відповідає частці успадкованого нею майна, суд вважає неналежним способом захисту, оскільки у разі відмови спадкоємця боржника від задоволення вимог кредитора шляхом здійснення одноразового платежу, належним спеціальним способом захисту порушеного права в силу абз 2 ч.2 ст. 1282 ЦК України є саме звернення стягнення на майно. Аналогічна позиція викладена у постановах ВС від 03.04.19 по справі № 369/11454/13, 26.10.2022 - № 939/917/21, від 13.07.2022 року у справі № 645/6151/15-ц. Одночасне ж стягнення заборгованості та звернення стягнення на майно законом не передбачено та призведе до подвійного стягнення. Більш того, визначена в позові сума заборгованості до стягнення, перевищує вартість успадкованого майна [PERSON] . Щодо вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/5 частину спадкового майна, а саме 1/5 частину вищевказаного будинку, у зв`язку з реалізацією прав кредитора, задоволенню не підлягає, оскільки не є належним способом захисту. Належні способи захисту порушеного права кредитора визначені с. 1282 ЦК України: задоволення спадкоємцем боржника вимоги кредитора шляхом здійснення одноразового платежу, а у разі відмови спадкоємця від одноразового платежу - суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Вказаними нормами матеріального права не передбачений такий спосіб захисту прав кредитора, як визнання права власності на майно. Порушене право кредитора підлягає захисту шляхом звернення стягнення на спадкове майно, що відповідає частці боржника [PERSON] , яке підлягає реалізації за процедурою здійснення продажу майна через торги, в порядку виконання рішення суду. Аналогічні висновки викладено в постанові ВС від 27.10.2021 у справі № 552/4892/19, від 13.07.2022 року у справі № 645/6151/15-ц. [PERSON] звернувшись до суду з зустрічним позовом, посилаючись на положення ст. 1231 ЦК України, просила суд зменшити неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів, розмір якої визначено рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 13.03.2019 до 4940 грн. Так, відповідно до ч.5 ст. 1231 ЦК України, за позовом спадкоємця суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), розмір відшкодування майнової шкоди (збитків) та моральної шкоди, якщо вони є непомірно великими порівняно з вартістю рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ним у спадщину. Однак, як встановлено судом, загальний розмір пені за несвоєчасну сплату [PERSON] аліментів, визначений рішенням суду від 13.03.2019 склав 106526,68 грн (а.с. 18-19 т.1), відповідно частка заборгованості за пенею, що відповідає розміру частки [PERSON] у спадщині складає 21305,34 грн. (106526,68 грн/5), тобто є меншою ніж вартістю успадкованої нею частки у спадщині у виді 1/5 частини будинку, вартість якої складає 52594,85 грн (262974,23 грн/5), а отже підстави для задоволення зустрічного позову відсутні, оскільки вартість успадкованого [PERSON] майна є більшою ніж розмір пені зі сплати аліментів, що стягнутий вищевказаним рішенням суду та відповідає частці [PERSON] у спадщині. Доводи представника [PERSON] про незалучення до участі у справі Службу у справах дітей, а також усунення [PERSON] від спадкування, викладені у промові до дебатів (а.с. 186-187 т.2), суд до уваги не приймає, оскільки розглядає спір лише в межах заявлених позовних вимог, якими не є вимоги про усунення від спадкування та вимоги про припинення права дитини на аліменти переданням їй нерухомого майна (ст. 190 СК України, на яку посилається представник). Позивачем [PERSON] при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1019,95 грн (а.с. 71-72 т.1), при цьому позов задоволено частково шляхом звернення стягнення на частку майна вартістю 49400 грн., а тому в силу ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 494 грн. пропорційно розміру задоволених вимог (49400 грн вартість майна на яке звернено стягнення х 100 % /101994,85 грн сума майнових вимог стягнення заборгованості та звернення стягнення на майно = 48,43 %; 48,43 % х 1019,95 грн/100%). Витрати відповідача [PERSON] по сплаті судового збору (а.с. 210 т.1) відшкодуванню не підлягають, оскільки в задоволенні зустрічного позову відмовлено. Доказів понесення інших витрат сторонами суду не надано.

Outcome: partial