Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить виділити належну їй 1/2 в натурі частку площею 31,4 кв.м із житлового будинку [ADDRESS] , що є у спільній частковій власності сторін, та стягнути із відповідача на її користь витрати, пов`язані із розглядом справи. Заявлені вимоги обгрунтовує тим, що має намір на відчуження належної їй частки у нерухомому майні, пропозицію про що надіслала відповідачу та третій особі, остання від такої відмовилася, а відповідач утримався від вирішення пропозиції. До нотаріальної контори на виклик нотаріуса не з`явився, чим порушує право позивача на вільне розпорядження належним майном. 12.11.2020 р. ухвалою суду відкрито провадженняя у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 20.10.2021 р. ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито. Позивач подала до суду заяву, в якій просила суд розглядати справу у її відсутності, вимоги підтримує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, в установлений ухвалою суду термін, відзиву на позовну заяву не подав, тому суд вважає за можливе ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа направила до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст.12 ЦПК України передбачено наступне. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За правилами ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Положеннями ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з технічного паспорту, реєстраціний номер 16767293, на житловий будинок по [ADDRESS] , інвентарний номер 2170, реєстровий номер 10-251, 1409, та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 12535960 від 16.11.2010 р., співласниками домоволодіння, 1941 року побудови, загальною площею 82,6 кв.м, житловою 44,3 кв.м, є [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах по кожна. Окрім житлового будинку під літ. А, до складу домоволодіння включено сарай під літ. В, сарай під літ. Д, сарай під літ. Е, огорожа під літ. О. Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого 02.11.2010 р. державним нотаріусом Васильківської міської державної нотаріальної контори Київської області та зареєстрованого в реєстрі за № 1-3098, [PERSON] , з урахуванням 1/3 частки спадкового майна, від якої відмовилася [PERSON] та 1/3 частки майна, від якої відмовилася [PERSON] , отримала у спадщину після смерті [INFO] [PERSON] частку житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель, що знаходяться в [ADDRESS] , що також підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав № 27891602 від 04.11.2010 р., реєстраційний номер 16767293. У відповідності до свідоцтв про право на спадщину за заповітом, посвідчених 02.02.2007 р. державним нотаріусом Васильківської міськох державної нотаріальної контори Пясецькою Л.М., [PERSON] та [PERSON] після смерті [INFO] [PERSON] успадкували по 11/30 часток спадкового майна, що складається з частки житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель, що знаходяться в [ADDRESS] . 27.08.2019 р. Позивач, через приватного нотаріуса Васильківського міського нотаріального округу Київської області Іванівкову І.О., передала Відповідачу заяву про намір продати частку житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель, що знаходяться в [ADDRESS] , за 100000 грн. 27.08.2019 р. третя особа, [PERSON] , зробила нотаріально засвідчену заяву про відмову від переважного права купівлі частки [PERSON] у праві спільної часткової власності на житловий будинок. Згідно зі\~ст.\~ст.\~321,\~317,\~319\~ЦК України\~право власності\~є непорушним,\~власникові належать\~права володіння,\~користування та\~розпорядження своїм\~майном,\~власник володіє,\~користується та\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій\~статті 356 ЦК України\~як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Згідно з частиною третьою\~статті 358 ЦК України\~кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з частинами першою, другою\~статті 364 ЦК України\~співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 р. у справі № 501/2148/17 (провадження N 61-22087св19) зроблено висновок, що "відповідно до\~статті 367 ЦК України\~майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Позивач пред`явила позовні вимоги саме про виділ належної їй частки в праві спільної часткової власності на домоволодіння за правилами\~статті 364 ЦК України. Позовних вимог про поділ домоволодіння в натурі між сторонами в порядку\~статті 367 ЦК України\~Позивач не заявляла. Установивши, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності трьом співвласникам, виділ частки в цьому майні лише для позивачки є можливим. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них». Так, згідно з пунктами 1.2, 2.12.4. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна від 18, червня 2007 року, поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 р. Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом. Відповідно до висновку щодо технічної моєливості поділу обєкта нерухомого майна складеного 11.11.2020 р. за вих. № 19/2020-1/В-ті фізичною особою підприємцем [PERSON] , за технічним показниками домоволодіння [ADDRESS] , 1941 року побудови, загальною площею 82,6 кв.м, житловою 44,3 кв.м, що складається з житлового будинку під літ. А, сараю під літ. В, сараю під літ. Д, сараю під літ. Е, огорожі під літ., може бути поділено без переобладнання, про що також свідчить технічний паспорт житлового будинку, інвентаризаційна справа 111120/В-2, реєстровий № 0549, виготовлений 11.11.2020 р. на ім`я [PERSON] , а тому позов в частині виділення частки майна в натурі із спільної часткової власності підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 847 грн. 20 коп., витрати по виготовленню технічного висновку не є судовими витратами, а тому до задоволення не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: partial