Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

В вересні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 21 липня 2021 року він уклав усний договір позики із відповідачем за умовами якого він позичив відповідачу 3 000 (три тисячі) доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ складає (3000x36,35=109050 грн.), а відповідач, у свою чергу, зобов`язався повернути вказану суму до 21 липня 2022 року. У той же день вказана сума грошей була передана відповідачу. На підтвердження отриманих коштів відповідач власноручно написала розписку, що кошти у борг отримала та зобов`язується їх повернути до 21 липня 2022 року. На час звернення до суду відповідач борг не повернув. Стаття 1049 того ж Кодексу вимагає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав і гроші не повернув дивлячись на неодноразові вимоги позикодавця. Для отримання правничої допомоги між позивачем та адвокатом Шкодяком І.А. укладено відповідний договір. Згідно договору про надання правничої допомоги за наданні послуги сплачено 10 000 грн. за підготовку позовної заяви та за участь у судовому розгляді справи, що підтверджується копією укладеного договору та описом виконаної роботи адвокатом. З врахуванням наведеного, позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 3 000 (три тисячі) доларів США, що складає 109 050 грн. на час звернення до суду, та стягнути на його користь понесені процесуальні витрати, включаючи витрати на правничу допомогу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, представник позивача пояснив, що відповідач отримала гроші кошти, але свої зобов`язання не виконала. Також просив стягнути з відповідача судові витрати, проти заочного розгляду справи не заперечили. Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Заслухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.07.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого остання отримала від [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 3000 (три тисячі доларів США), які зобов`язалася повернути до 21.07.2022 року. Факт отримання грошових коштів [PERSON] підтверджується борговою розпискою від 21.07.2021 року. До 21.07.2022 року та після звернення [PERSON] до суду з позовом про стягнення коштів, [PERSON] не повернула позивачу кошти. Стаття 526 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України) визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За\~ст.1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка, підписана відповідачем, є саме таким документом. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як передбачено ч.1\~ст.1049 ЦК України,\~\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1\~ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договорами позики від 21.07.2022 року в розмірі 3000 доларів США. 31.08.2022 року між [PERSON] та [PERSON] була укладена угода про надання правничої допомоги, згідно якої розмір гонорару за домовленістю сторін визначений у розмірі 10000 грн. Згідно акту виконаних робіт від 31.08.2022 року [PERSON] сплатив 10000 грн. адвокату Шкодяку І.А., що також підтверджується квитанцією до прибуткового ордера №12 від 31.08.2022 року. З врахуванням наведеного, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 11091грн., які складаються з 10000грн. витрат на правничу допомогу та 1091грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved