Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON] , третя особа [PERSON] . В обґрунтування позову вказує, що 16 січня 2021 року приблизно в період часу з 18 : 00 до 19:30 год. відбулась пожежа в частині житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , належній громадянці [PERSON] ( [INFO] ), матері [PERSON] , а в іншій частині будинку, належній позивачу, останній проживав з цивільною дружиною [PERSON] ( [INFO] ) Внаслідок пожежі житловий будинок згорів повністю. Зазначає, що у його матері [PERSON] , на зберіганні знаходилися належні позивачу грошові кошти у розмірі 3000 євро, що за курсом НБУ станом на 10 вересня 2021 року становить 94 872 грн., які після пожежі мати позивача віддала на зберігання доньці [PERSON] , а донька віддала на зберігання гроші [PERSON] , котра після усної вимоги позивача відмовилася повернути грошові кошти без обґрунтування причини такої вимоги. Посилаючись на ст.1212 ЦК України позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 94872 грн., що станом на 10.09.2021 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 3000 євро, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 948 грн. 72 коп. та витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в розмірі 15 000 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О. Ухвалою від 19 жовтня 2021 року по справі відкрито спрощене позовне провадження. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримували та просили суд позов задовольнити, з обставин викладених у ньому. Відповідач та представник відповідача в судових засіданнях проти задоволення позову заперечували та просили суд в задоволенні позову відмовити. Третя особа в судовому засідання проти задоволення позову також заперечував та просив суд відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як доводив суду позивач ним передано [PERSON] на зберігання грошові кошти в сумі 3000 євро, які 16.01.2021 року під час пожежі, яка мала місце в [ADDRESS] [PERSON] передала на зберігання своїй доньці [PERSON] , яка в свою чергу віддала на зберігання гроші [PERSON] . Факт передачі коштів в сумі 3000 євро позивач доводив поясненнями свідка [PERSON] , подальшу передачу грошових коштів під час пожежі від [PERSON] до відповідачки, позивач також доводив суду поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснювала, що коли в хаті виникла пожежа, то встигла забрати лише документи і гроші свої в сумі 4900 грн. та грошові кошти сина [PERSON] - 3000 євро, що знаходилися у неї на зберіганні які передала доньці [PERSON] , а донька віддала гроші невістці [PERSON] , яка заховала їх у автомобіль [PERSON] . В подальшому невістка 4900 грн. повернула, а кошти в розмірі 3000 євро, що належать сину [PERSON] не повернула і відмовилася повертати. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснював, що приймав участь у гасінні пожежі в [ADDRESS] і до приїзду пожежних [PERSON] згадала, що у житловому будинку знаходяться грошові кошти і він з нею заходив до будинку де [PERSON] з шафи забрала вузлик та сказала, що в ньому гроші. В його присутності гроші ніхто не рахував та нікому не передавав. Свідок [PERSON] суду пояснював, що також був присутнім при гасінні пожежі в будинку де проживає його бабуся, однак в його присутності грошові кошти його матері, відповідачу по справі не передавалися. Положення ст.1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з цим і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання виникають за наявності трьох умов: 1) набуття або збереження майна; 2) набуття або збереження за рахунок іншої особи; 3) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України. Відповідно до ст.1212 ЦК України, на яку посилається позивач при зверненні до суду, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд також вказує, що з урахуванням приписів ч. 6 ст.8 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Разом з тим, позивач в порушення вимог ст.12, 13, 81 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт передачі коштів у сумі 3000 євро відповідачу, так як поясненнями сторони та показами свідка не може бути доведено факт передачі грошових коштів, а тому суд доходить до висновку про відмову в задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed