Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . З лютого 2021 року сторони припинили спільне проживання, шлюбні відносини не підтримують. Дочка на даний час проживає разом з матір`ю, позивачем по справі. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дочки не надає, при цьому є працездатним, інших осіб на утриманні немає. Враховуючи викладене позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Рух справи у суді Позовну заяву подано до суду 01.11.2022 року. Ухвалою суду від 02.11.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. 15.11.2022 року позивачем недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду від 02.11.2022 року, було усунуто. Ухвалою суду від 19.12.2022 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін. Позиція учасників справи Позивач в судове засідання не з`явились, до початку розгляду справи подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволені. Відповідач в судові засідання, призначені на 09.01.2023 року, 26.01.2023 року, 13.02.2023 року, не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Так виклик відповідача в судові засідання, призначені на 09.01.2023 року та 26.01.2023 року, було здійснено шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем його проживання, а саме: [ADDRESS] . Судову повістку про виклик в судове засідання, призначене на 09.01.2023 року, отримано відповідачем, що підтверджується рекомендованим повідомленням, яке повернулось на адресу суду з відміткою про отримання поштового відправлення. Поштове відправлення з судовою повісткою про виклик відповідача в судове засідання, призначене на 26.01.2023 року, повернулось на адресу суду з відміткою про невручення через відсутність адресата за вказаною адресою. Виклик відповідача в судове засідання, призначене на 13.02.2023 року, було здійснено за номером телефону, що підтверджується телефонограмою, складеною секретарем судового засідання. Причини неявки відповідач не повідомив, будь-яких клопотань та заяв не подав, відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходив. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 8 статті 178 ЦПК України. 13.02.2023 року на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. За таких обставин суд провів розгляд справи в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовної заяви в повному обсязі з огляду на наступне. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва серія [NUMBER] про народження [PERSON] , [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з довідки, виданої КП «Житлогосп» 14.09.2022 року, №682, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживає також її дочка [PERSON] , [INFO] . До правовідносин, які виникли, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України передбачено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів на дитину суд розглядає справу на підставі доказів, поданих учасниками справи. На думку суду, вказаний розмір аліментів є співмірним із тими відомостями та доказами, які були надані та повідомлені суду, при цьому такий розмір аліментів забезпечить матеріальні потреби дитини з урахуванням її віку і стану здоров`я. Висновки за результатами розгляду справи З врахуванням вищенаведеного та з урахуванням рівності обов`язку батьків в утриманні своїх дітей, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню в повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути 992 грн 40 коп судового збору.

Outcome: approved