Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 лютого 2023 року позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , [ADDRESS] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , [ADDRESS] ) різницю між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та отриманим страховим відшкодуванням у розмірі 73 026,00 грн., моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн. судовий збір у розмірі 811,04 грн., а всього на загальну суму 76 837 (сімдесят шість тисяч вісімсот тридцять сім) гривень 04 копійки. В іншій частині позову відмовлено. 14.02.2023 року представником позивача [PERSON] на адресу суду подано заяву (вх.№ 7186 від 14.02.2023 року), відповідно до якої заявник просить суд вирішити питання про розподіл судових витрат за надання правничої допомоги, про які було заявлено позивачем під час звернення з позовом до суду. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. З огляду на ухвалення рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 лютого2023 року у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що було постановлено ухвалою суду від 12 січня 2023 року, розгляд заяви представника позивача щодо вирішення судових витрат підлягає розгляду в тому самому порядку, що й судове рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. (ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України) Згідно положень статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України, у резолютивній частині рішення зазначається, серед іншого, розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Відповідно до ч. 1 п.1 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України) Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. При розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц). Згідно пункту 25 постанови Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 зауважено, що: «Судова колегія зазначає, що КАС України (та відповідно, ЦПК України) у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.» Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом до суду [PERSON] уклала з адвокатом Кондратюк Юлією Олександрівною Договір про надання правничої допомоги адвокатом № 02-09/22 від 20.09.2022 року, відповідно до умов якого виконавець взяла на себе зобов`язання надати замовнику визначену цим Договором правову допомогу щодо представництва та захисту прав, свобод та законних інтересів клієнта. (а.с. 39-41, 42) Відповідно до п. 4.2 Договору, вартість послуг адвоката а розраховується відповідно до калькуляції вартості послуг (додаток № 1 до Договору) на підставі Актів приймання-передачі наданих послуг. Згідно Акту приймання-передачі наданих послуг № 1 від 09.11.2022 року до Договору про надання правничої допомоги адвокатом № 02-09/22 від 20.09.2022 року, який підписано сторонами Договору про надання правничої допомоги адвокатом № 02-09/22 від 20.09.2022 року, адвокатом надано наступні послуги: дослідження та аналіз документів - 500,00 грн. год.; вивчення судової практики та складання стратегії захисту інтересів клієнта - 500,00 грн. год.; підготовка претензії про відшкодування шкоди внаслідок ДТП - 1 500,00 грн. (1 год.*1 500,00 грн.); підготовка позовної заяви про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди - 6 000,00 грн. (4 год.* 1500,00 грн.) Згідно квитанції від 09.11.2022 року на виконання умов Договору про надання правничої допомоги адвокатом № 02-09/22 від 20.09.2022 року [PERSON] сплачено на рахунок адвоката Карандюк Ю.О. витрати на правничу допомогу у розмірі 8 500,00 грн. (а.с. 46) Проаналізувавши вищедосліджені докази, суд визнає доведеним понесення позивачем витрат на правничу допомогу згідно Договору про надання правничої допомоги адвокатом № 02-09/22 від 20.09.2022 року, та, ураховуючи часткове задоволення позову, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 8 500,00 грн., які є об`єктивною сумою витрат щодо задоволеної частини позову, обсягу наданих адвокатом послуг та складності розглянутої справи, які підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивача у порядку розподілу судових витрат та відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, надавши оцінку наданим позивачем доказам на підтвердження заявлених вимог в частині стягнення з відповідача судових витрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати на правничу допомогу у сумі 8 500,00 грн., - що є правомірним розподілом витрат з огляду на часткове задоволення позову. Крім того, згідно змісту позовної заяви, позивач просила стягнути на її користь витрати понесені за сервісний збір за оплату судового збору 19,85 грн., за друк фото пошкодження автомобіля позивача 200,00 грн. та відправку претензії 25,00 грн. Однак дані витрати не підлягають відшкодуванню відповідачем, оскільки такі витрати понесено позивачем у добровільному порядку, вони не належать до предмету спору та їх не віднесено до судових витрат у розумінні статті 133 ЦПК України. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що заява представника позивача представника позивача [PERSON] про розподіл судових витрат на правничу допомогу, яка подана в межах цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягає до задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved