Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

Позивач ПАТ «УкрСиббанк», звернувся до суду з вищеназваним позовом, зазначаючи, що між АКІБ «УкрСиббанк» (після зміни найменування ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11326290000 від 3 квітня 2008 року, за яким надано кредит в сумі 74000,00 доларів США, еквівалентних по курсу НБУ на день укладення договору 373700,00 грн., під 14% річних протягом перших 30-ти днів з правом перегляду ставки, з кінцевим терміном погашення не пізніше 3 квітня 2015 року. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір від 3 квітня 2008 року, за яким передано в іпотеку квартиру [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. На момент смерті позичальника заборгованість становила 46477,23 доларів США, про що 29 вересня 2011 року повідомлено спадкоємців померлого через Біляївську державну нотаріальну контору Одеської області. З заявою про прийняття спадщини звернулась дочка померлого - [PERSON] . Посилаючись на вказані обставини, прийняття спадщини після смерті померлого позичальника [PERSON] [PERSON] , обов`язку спадкоємця боржника задовольнити вимоги кредитора в межах вартості одержаного в спадщину майна, часткове погашення спадкоємцем заборгованості, позивач ПАТ «УкрСиббанк» просив в рахунок заборгованості станом на 17 серпня 2015 року в загальній сумі 20507,23 доларів США та 170153,87 грн. за договором про надання споживчого кредиту №11326290000 від 3 квітня 2008 року звернути стягнення на передане [PERSON] в спадщину майно на користь ПАТ «УкрСиббанк» та стягнути судові витрати (т.1 а.с.2-5). Рішенням суду від 27.05.2016 року в позові було відмовлено (т. 1 а.с195-198). Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 01.06.2017 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» було задоволено частково. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 27 травня 2016 року в справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про звернення стягнення на спадкове майно - змінено, виключено з мотивувальної частини рішення висновок суду про недоведеність отримання позичальником грошових коштів та про введення позичальника в оману з приводу наявності повноважень на видачу кредитів/проведення кредитних операцій з фізичними особами в іноземній валюті (т. 2 а.с. 156-159). Постановою Верховного суду від 29 січня 2020 року касаційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» було задоволено та рішення Біляївського районного суду Одеської області від 27 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 01 червня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 2 а.с. 204-207). Ухвалою суду від 20.02.2020 року було справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання (т. 2 а.с. 4). Ухвалою суду від 13.10.2021 року закрито підготовче судове провадження призначено до судового розгляду (т. 3 а.с. 67). Від представника позивача неодноразово надходили клопотання про розгляд справи за відсутності представника (т. 3 а.с. 22, 30-31, 42-44, 56, 73, 89-92). Відповідачка та її представник в судовому засіданні неодноразово не з`явились, про дату та час сповіщенні належним чином. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків. Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено наступне: 03.04.2008 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УКРСИББАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство «УКРСИББАНК», та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту №11326290000, за яким банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 74000,00 доларів США, що дорівнювало еквіваленту 373700,00 гривень за курсом НБУ на день укладання Договору, а Позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі. Відповідно до пункту 1.2.2 договору Позичальник зобов`язаний повернути кредит в повному обсязі в терміни та в розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно з Додатком №1 до Договору (якщо Сторонами визначено такий графік погашення та укладено Додаток №1), але в будь-якому випадку не пізніше 03.04.2015 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та/або згідно умов відповідної угоди Сторін. За користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 14,0% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов Договору. У випадку, якщо Банк не повідомив Позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов Договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередньому місяці (пункт 1.3.1. договору). Згідно із пунктом 1.3.2. договору Сторони домовились, що за умовами цього Договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 пункту 5.2. Договору. Пунктом 1.3.4. договору визначено строк сплати процентів з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти. Пунктом 5.2. договору передбачено, що відповідно до законодавства України, зокрема статті 651 Цивільного кодексу України Сторони погодили, що Банк згідно умов пункту 3.1. Договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення, в тому числі, у разі порушення Позичальником кредитної дисципліни (зокрема, неналежного виконання умов цього Договору та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за цим договором). Пунктом 4.1. розділу 4 «Відповідальність сторін» договору передбачено, що за порушення позичальником термінів погашення грошових зобов`язань за кредитним договором, зокрема термінів повернення кредиту, банк має право вимагати від позичальника сплатити банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума заборгованості виражена у гривні або у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту простроченого платежу щодо суми валютної заборгованості, пеня нараховується за кожний день прострочення платежу. При цьому банк може використовувати таке право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов`язання передбаченого договором Додатковою угодою №1 від 3 квітня 2008 року до договору про надання споживчого кредиту №11326290000 від 3 квітня 2008 року, сторони, зокрема, погодили новий графік платежів та визначення сукупної вартості кредиту, тарифи банку тощо (т.1 а.с.107, 108-111). Для забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №11326290000 від 3 квітня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (після зміни найменування ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено іпотечний договір, за яким передано в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . Договір посвідчено 3 червня 2008 року державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Калашниковою Н.М. (т.1 а.с.112-113). За заявою від 3 квітня 2008 року №65 на видачу готівки [PERSON] з поточного рахунку фізичної особи № [NUMBER] видано 74000,00 доларів США, еквівалентних 373700,00 грн. (т.1 а.с.94). [INFO] [PERSON] помер у віці 47 років (т.1 а.с.26). Станом на 26 вересня 2011 року заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11326290000 від 3 квітня 2008 року становила 46477,23 доларів США. 27 вересня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» подано до Біляївської районної державної нотаріальної контори вимогу до спадкоємців померлого [PERSON] на суму заборгованості 46477,23 доларів США (т.1 а.с.27-28) Спадкоємці сплачували частково кредитну заборгованість, тому згідно розрахунку за договором про надання споживчого кредиту №11326290000 від 3 квітня 2008 року заборгованість станом на 17 серпня 2015 року рівна за кредитом 20507,23 доларів США, що по курсу НБУ станом на 17 серпня 2015 року рівно 446189,44 грн., та пеня у розмірі 170 153,87 грн. (а.с.13-25). 9 вересня 2015 року до суду подано позов до спадкоємця [PERSON] про звернення стягнення на майно, отримане у спадщину, у розмірі заборгованості по договору про надання споживчого кредиту №11326290000 від 3 квітня 2008 року, що станом на 17 серпня 2015 року рівна за кредитом 20507,23 доларів США та по сплаті пені в сумі 170153,87 грн. З витребуваної з нотаріальної контори копії спадкової справи, заведеної щодо майна померлого [PERSON] , встановлено, що із заявою про прийняття спадщини звернулась його дочка [PERSON] , яка отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, зокрема, на транспортні засоби: автомобіль марки «RENAULT», модель «MAGNUM», 1997 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , автомобіль марки «VOLVO», модель «F12», 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , автомобіль марки «MITSUBISHI», модель «PAJERO SPORT 3НГ», 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , напівпричіп контейнеровоз марки «FREJAT», 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , напівпричіп бортовий тентований марки «PRUЕHAUF», модель «ACKERMAN», 1992 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (т. 2 а.с. 55-. Крім того, [PERSON] належала квартира [ADDRESS] , яка була передана останнім в іпотеку банку на підставі іпотечного договору від 03 квітня 2008 року. Згідно довідки Хлібодарського виробничого правління ЖКГ від 02.12.2011 року № 33, за адресою квартира [ADDRESS] проживають та прописані [PERSON] 1988 р.н. та її син [PERSON] 2009 р.н., також згідно довідки Хлібодарської селищної ради від 29.11.2016 року 3 01-11-645 підтверджено, що за даною адресою проживає [PERSON] 1988 р.н. з дітьми [PERSON] 2009 р.н. та [PERSON] 2013 р.н. (т. 2 а.с. 46, 58). Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. При цьому за правилами частини першої статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що зобов`язання боржника за договором позики не є таким, що нерозривно пов`язано з його особою. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України. Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентуються приписами статей 1281 і 1282 ЦК України (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин). Згідно зі статтею 1281 ЦК України (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Застосування статті 1281 ЦК України (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) неодноразово перебувало предметом перегляду Верховного Суду. Постанова Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 204/8421/16-ц (провадження № 61-3015св22) містить наступні правові висновки. Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Отже, як встановлено вище, кредитодавцем пред`явлено вимогу до спадкоємця без порушення шестимісячного строку, а саме 27 вересня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» подано до Біляївської районної державної нотаріальної контори вимогу до спадкоємців померлого [PERSON] на суму заборгованості 46477,23 доларів США. Частинами 1,3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом 6-місячного строку з дня відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст.1270 ЦК України 6-місячний строк. Згідно з статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодавцем є особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Так, між АКІБ «УкрСиббанк» та померлим боржником [PERSON] було укладено іпотечний договір від 3 квітня 2008 року, за яким передано в іпотеку квартиру [ADDRESS] . Приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема у зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; 3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; 5) кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; 6) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги. Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Подібний правовий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц, від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є його донька [PERSON] , яка прийняла у спадок квартиру [ADDRESS] , який є предметом іпотеки. Крім того, щодо заборгованості за кредитним договором, яка виникла на день смерті [INFO] [PERSON] , то суд зазначає, що відповідно розрахунку заборгованості, борг за кредитним договором продовжували погашати в строк до 25.02.2014 року, стороною відповідача [PERSON] зазначений факт не оспорювався. На момент смерті позичальника заборгованість становила 46477,23 доларів США, про що 29 вересня 2011 року повідомлено спадкоємців померлого через Біляївську державну нотаріальну контору Одеської області Згідно розрахунку заборгованості по кредиту, станом на звернення представника банку до суду (вх. № 15368 від 09.09.2015 року), заборгованість становить 20 507,23 доларів США, та пеня у розмірі 170 153,87 грн. Кінцевим терміном погашення заборгованості відповідно п. 1.2.2 Договору № 11326290000 від 03.04.2008 року не пізніше 3 квітня 2015 року. Відповідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитом на 17.08.2015 р. № 0011326290000 від 03.04.2008 р., фактично останньою датою погашення заборгованості за кредитом є 28.02.2014 року на суму 700 доларів США, 03.04.2015 року було визначено суму заборгованості за залишком строкової заборгованості. Таким чином, банк у строк кінцевого погашення заборгованості (03.04.2015 р.) в порядку 530 ЦК України звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Згідно зі статями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. З огляду на частину першу статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). За таких обставин, суд вважає, що матеріалами справи підтверджено заборгованість по кредитному договору №11326290000 від 3 квітня 2008 року у розмірі 20 507,23 доларів США. Щодо стягнення на користь банку пені у розмірі 170 153,87 грн., то суд зазначає, що у відповідності п. 4.1. розділу 4 «Відповідальність сторін» договору передбачено, що за порушення позичальником термінів погашення грошових зобов`язань за кредитним договором, зокрема термінів повернення кредиту, банк має право вимагати від позичальника сплатити банку пеню, при цьому банк може використовувати таке право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов`язання передбаченого договором. Згідно довідки-розрахунку пені за невчасне погашення заборгованості, пеня нарахована за період 17.08.2014 року по 17.08.2015 року. Однак, суд не погоджується із строками нарахування. Так, звернувшись до суду із даною позовною заявою, банк не змінював строків кредитного договору, шляхом дострокового повернення кредиту за вимогою банку в порядку розділу 6 Договору, а в порядку ч. 1 ст. 530 ЦК України звернувся до суду із стягненням заборгованості за договором у встановлений ним строк (п. 1.2.2 Договору не пізніше 03.04.2015 р.), тому суд вважає, що пеня нарахована поза цими строками не підлягає стягненню, а саме в період з 26.04.2015 року по 17.08.2015 року у розмірі 84 490,31 грн. З [PERSON] слід стягнути пеню за кредитним договором у розмірі 85 664, 07 грн. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що між АКІБ «УкрСиббанк» (після зміни найменування ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11326290000 від 3 квітня 2008 року, за яким надано кредит в сумі 74000,00 доларів США, еквівалентних по курсу НБУ на день укладення договору 373700,00 грн., під 14% річних протягом перших 30-ти днів з правом перегляду ставки, з кінцевим терміном погашення не пізніше 3 квітня 2015 року. Кредит [PERSON] отримав, що підтверджується заявою про видачу готівки 65 від 03.04.2008 р. (т. 1 а.с. 94). Кредит сплачений не в повному обсязі, внаслідок чого нараховано заборгованість. Боржник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 26), після його смерті майно успадкувала [PERSON] . Спадкове майно складається із транспортних засобів: автомобіль марки «RENAULT», модель «MAGNUM», 1997 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , оцінено вартістю 96 097,72 грн., автомобіль марки «VOLVO», модель «F12», 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , оцінений вартістю 69 512,13 грн., автомобіль марки «MITSUBISHI», модель «PAJERO SPORT 3НГ», 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , оцінений вартістю 105 595,88 грн., напівпричіп контейнеровоз марки «FREJAT», 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , оцінений вартістю 59 025,39 грн., напівпричіп бортовий тентований марки «PRUЕHAUF», модель «ACKERMAN», 1992 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , оцінений вартістю 43 274,90 грн. (т. 2 а.с. 55, 75-114). Також в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, [PERSON] прийняла у спадок предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] , який був власністю померлого [PERSON] , тому до неї перейшло право власності на предмет іпотеки, відповідачка набула статус іпотекодавця та у зв`язку з порушенням кредитного зобов`язання боржником, вона як спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя та стягувача в межах вартості предмета іпотеки та успадкованого майна. Тому слід звернути стягнення на спадкове майно: квартиру [ADDRESS] , автомобіль марки «RENAULT», модель «MAGNUM», автомобіль марки «VOLVO», модель «F12», автомобіль марки «MITSUBISHI», модель «PAJERO SPORT 3НГ», напівпричіп контейнеровоз марки «FREJAT», напівпричіп бортовий тентований марки «PRUЕHAUF», модель «ACKERMAN» в порядку спадкування після смерті [PERSON] який помер [INFO] , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення заборгованості перед АКІБ «УкрСиббанк» (після зміни найменування ПАТ «УкрСиббанк») за договором про надання споживчого кредиту №11326290000 від 3 квітня 2008 року у розмірі 20 507.23 доларів США та пені у розмірі 85 664, 07 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» витрати зі сплати судового зору у сумі 3654 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial