Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Медведівської територіальної громади, Черкаської міської ради, третя особа: державний нотаріус Чигиринської державної нотаріальної контори Цинда Р.М. про визнання права власності в порядку спадкування. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер дід позивача [PERSON] , про що видано свідоцтво про смерть. Вказує, що [PERSON] і [PERSON] (дружина померлого) жили разом за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] . [PERSON] прийняла спадщину у відповідності до закону, а саме у відповідності до ст.549 ЦК УРСР від 1963 року, даний факт підтверджується довідками Мельниківської сільської ради. [PERSON] померла [INFO] , про що видано Свідоцтво про смерть, не встигнувши переоформити спадщину на себе. [PERSON] , являється бабусею позивача, яка оформила на неї заповіт, у відповідності до якого позивач [PERSON] являється єдиним спадкоємцем. Спадкова справа №52500956 знаходиться у Чигиринській державній нотаріальній конторі. До майна, яке заповідала позивачеві [PERSON] , входить: 1)Житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] )Квартира [ADDRESS] На сьогодні майно зареєстровано за померлим [PERSON] , що підтверджується довідкою Мельниківської сільської ради, Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації». На теперішній час, позивач не може оформити в порядку спадкування право власності на житловий будинок та квартиру, про що Державним нотаріусом Циндою Р.М. була вручена постанова позивачеві про відмову у вчиненні нотаріальної дії. А тому просить визнати в порядку спадкування за [PERSON] право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] та право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2021, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Кондрацька Наталія Миколаївна, у результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначена для розгляду судової справи № 711/3220/21. 27.05.2021 ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 25.06.2021 до суду надійшло клопотання, яке датоване 09.06.2021 про прийняття уточненої позовної заяви та залучення співвідповідачем у справі Черкаську міську раду. Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 22.09.2021 залучено до участі у справі в якості співвідповідача Черкаську міську раду та встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву 04.11.2021 до суду надійшло клопотання, яке датоване 02.11.2021 про прийняття уточненої позовної заяви від 22.10.2021. В судовому засіданні від 21.12.2021 вирішено питання про прийняття уточненої позовної заяви від 22.10.2021, а також ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 21.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено дану цивільну справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час судового засідання. 26.09.2022 до суду надійшла заява, яка датована 19.09.2022 про розгляд справи без участі позивача. Судом вчинялись дії щодо виклику у судове засідання позивача та ініційовано питання про її особисту участь для надання пояснень, однак позивач у засідання не з`явилась. В судовому засіданні представник позивача адвокат Гриненко М.А. підтримав уточнену позовну заяву, яка надійшла до суду 04.11.2021 та просив визнати в порядку спадкування за [PERSON] право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] та право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Пояснив,що позивач не зверталась що до вирішення питання спадщини, оскільки у неї на утримання є діти. В судовому засіданні представник відповідача Черкаської міської ради Кирман В.О. заперечував проти задоволення позовних вимог, позивачем не надано належних доказів, щодо підтвердження того, що позивач після смерті бабусі [PERSON] має право на квартиру в м.Черкаси. Черкаська міська рада вважає, що позивачем порушено строк позовної давності, а тому просять відмовити у задоволені позову. В судове засідання представник Медведівської територіальної громади та державний нотаріус Чигиринської державної нотаріальної контори Цинда Р.М.не з`явилися будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час судового засідання. Від представників Медведівської територіальної громади та Чигиринської державної нотаріальної конторинеодноразово надходили на адресу суду заяви про розгляд справи без участі їх представників, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що сім`я [PERSON] переїхали до села Мельники влітку 1990 року, проживали на [ADDRESS] . Вказала, що сім`я хороша та дружна, вели господарство, утримували город. Чоловік - [PERSON] помер в [INFO], жінка - [PERSON] залишилась проживати в даному будинку сама, робила все по господарству, платила комунальні послуги, на даний час приїжджає внучка [PERSON] та доглядає за будинком. Зазначила, що знала про те, що в них була квартира в Черкасах, але не знала точної адреси, в місті не жили, бо [PERSON] хворіла. В [PERSON] та [PERSON] є дві доньки - [PERSON] і [PERSON] . Все майно [PERSON] хотіла заповідати внучці [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що сім`я [PERSON] переїхали до села Мельники в 90-х роках, проживали на [ADDRESS] , ми були сусідами. Проживали разом, після смерті чоловіка - [PERSON] . [PERSON] проживала сама, вела господарство, в неї був город. Щодо наявності квартири, то вказала, що їй не відомо чи така була. В них було дві дочки, будинок в селі хотіли заповісти внучці. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи у їх сукупності та взаємозв`язку і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). За змістом ст.ст. 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статей 1216, 1218 Цивільного Кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Черкаси Черкаського міського управління юстиції від 02.10.2012 (повторно). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] видане Мельниківською сільською радою Чигиринського району Черкаської області від 09.11.2011. З наданої довідки КП «ЧООБТІ» від 09.03.2021 №44/13 вбачається, що станом на 01.01.2013 право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності б/н, видане органом приватизації Придніпровського районного виконавчого комітету 24.12.1996 року. Договором купівлі-продажу будинку від 13.01.1989 року зазначено, що [PERSON] продала громадянину [PERSON] , належний їй житловий будинок, що знаходиться в селі Мельниках. У наданих довідках, які видані Виконавчим комітетом Мельниківської сільської ради зазначається, що [PERSON] фактично прийняла спадщину в період шести місяців після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , користувалася земельною ділянкою, проводила поточний ремонт будинку, користувалася речами померлого. На день своєї смерті ( [INFO] ) була зареєстрована за місцем проживання по [ADDRESS] (а.с. 6-8). Відповідно до заповіту від 21.04.2003 посвідченого секретарем Мельниківської сільської ради Чигиринського району Черкаської області за №69 [PERSON], що мешкає в [ADDRESS], на випадок своєї смерті склала таке заповітне розпорядження: «усе моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося б і взагалі все те, що на день моєї смерті мені належатиме і на що я за законом матиму право, а також жилий будинок з надвірними спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] заповідаю: на свою внучку [PERSON] ». З наданого свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Виконавчим комітетом Пологівськгої сільської ради Пологівського району Запорізької області від 28.09.2013 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис №54. Прізвище чоловіка після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] , прізвище дружини - [PERSON] . 05.03.2012 [PERSON] звернулась до Чигиринської державної нотаріальної контори із заявою №88, яка зареєстрована в спадковому реєстрі за №52500956 якою зазначає, що [INFO] померла [PERSON] , що на день смерті була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . На день смерті померлої залишилося майно, яке вона - [PERSON] приймає по заповіту посвідченому секретарем Мельниківської сільської ради Чигиринського району Черкаської області 21.04.2003 року за №69 (а.с.177). 10.04.2019 [PERSON] звернулась до Чигиринської державної нотаріальної контори із заявою якою просила повідомити їй, як спадкоємцю про розгляд спадкової справи і що потрібно їй для оформлення спадщини, а також видати їй свідоцтво про право на спадщину, по спадковій справі №52500956. 07.06.2019 вих.№445/02-31 постановою завідувача Чигиринської державної нотаріальної контори Цинди Р.М. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Вказано, що державний нотаріус Чигиринської державної нотаріальної контори, розглянувши подану 07 червня 2019 року заяву від [PERSON] , що діє від імені [PERSON] , про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами та на квартиру, що залишилися після смерті рідної баби довірителя - [PERSON] , яка померла [INFO] , та додані до неї документи, вважає, що вказана нотаріальна дія не може бути вчинена з наступних підстав: на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] та на квартиру [ADDRESS] , представником не подані документи, що посвідчують право власності на зазначене майно, а тому відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами та на квартиру, що залишилися після смерті її рідної баби - [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до п.п. 4, 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (2003 року) та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.02.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави (ст. 524 ЦК УРСР в ред. 1963р., що діяла на час виниклих правовідносин). Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (ст. 527 ЦК). Як передбачено ч.1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Як передбачено ст. 548 ЦК, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна (ст. 550 ЦК). Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст. 1296ЦК). В абз. 2, 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.ст.560 та 561 ЦК УРСР Спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Відповідно до ст. 1297 ЦК (в редакції, що введена в дію з 04.02.2019р.) спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1298ЦК України). З`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, вирішуючи спір виключно в межах заявлених позовних вимог, відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову. Так,встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є рідними дідом та бабою [PERSON] . Також, беззаперечним є той факт, що [PERSON] склала заповіт від 21.04.2003, який посвідчений секретарем Мельниківської сільської ради Чигиринського району Черкаської області за №69 та яким все її майно, яке на день її смерті їй належатиме і на що вона за законом матиме право, а також жилий будинок з надвірними спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] заповіла своїй внучці [PERSON] . За дослідженими матеріалами справи, судом встановлено, що [PERSON] після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] не зверталася до нотаріусів із заявами про видачу їй свідоцтв про право власності та про право на спадщину за законом на інше рухоме та нерухоме майно. Посилання представника позивача, на ту обставину, що довідкою Виконавчого комітету Мельниківської сільської ради зазначено, що [PERSON] фактично прийняла спадщину в період шести місяців після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , користувалася земельною ділянкою, проводила поточний ремонт будинку, користувалася речами померлого, суд не приймає до уваги, оскільки посвідчення права власності в порядку спадкування не входить до компетенції Мельниківської сільської ради. Отже, враховуючи норми чинного законодавства, підстав для задоволення позову немає, оскільки позовні вимоги не грунтуються на нормах права. Також, за встановленими матеріалами справи [PERSON] дійсно звернулася до Чигиринської державної нотаріальної контори із заявою якою просила повідомити їй, як спадкоємцю про розгляд спадкової справи і що потрібно їй для оформлення спадщини, а також видати їй свідоцтво про право на спадщину, по спадковій справі №52500956. Між тим, завідувачем Чигиринської державної нотаріальної контори Циндою Р.М. відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами та на квартиру, що залишилися після смерті її рідної баби - [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки позивачем не подані документи, що посвідчують право власності на майно. Таким чином, за результатами розгляду справи, суд вважає, що позивачем жодними належними, допустимими та переконливими доказами не доведено, що майно, на яке позивач просить визнати в порядку спадкування право власності належало [PERSON] , та яке вона заповіла своїй внучці [PERSON] . За положеннями статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови, фактичне користування і володіння майном спадкодавця або ж проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено ( позовна давність), встановлюється в три рокит (ст. 71 ЦК УРСР). Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін (ст. 75 цього ЦК). Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦК, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові (ч.1 ст. 80ЦК УРСР). Відповідно до положень статей ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, під час розгляду справи судом не встановлено жодних перешкод, які б унеможливили [PERSON] за свого життя та [PERSON] у встановлені законом стоки оформити право на спадщину після смерті [PERSON] . З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed