Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

Заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті. Свої заявлені вимоги обґрунтовує тим, що вона [PERSON] є рідною матір`ю старшого солдата [PERSON] [INFO] . Відповідно до довідки про загибель військовослужбовця військової частини [NUMBER] Національної гвардії України № 40/57/9/2-75 від 30.05.2022 старший солдат [PERSON] загинув [INFO] під час ведення оборони міста Маріуполь. Місце загибелі - м. Маріуполь, Донецька область, Україна. Зазначає, що отримати свідоцтво про смерть у Відділі ДРАЦС неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий Відділом ДРАЦС для здійснення реєстрації смерті. Встановлення факту смерті необхідно для державної реєстрації смерті померлої особи (сина) проведеної державним органом України. У зв`язку з вищевикладеним заявниця просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті сина, громадянина України - [PERSON] , [INFO] , місце народження: України, місто Київ, який загинув [INFO] в місті Маріуполь, Україна, у віці 40 років. На час смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13.01.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. Заявниця [PERSON] 14.02.2023 в судове засідання не з`явилась. До суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності заявниці, заявлені вимоги підтримує та просять задовольнити. Заінтересована особа - Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в судове засідання свого представника не направили, не надали до суду письмові пояснення, але про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про отримання судової повістки. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що заяву необхідно задовольнити з огляду на таке. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. Заявниця [PERSON] є рідною матір`ю старшого солдата [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до довідки № 40/57/9/2-75 від 30.05.2022 зазначено, що Командування військової частини [NUMBER] Національної гвардії України в особі командира військової частини полковника [PERSON] засвідчує факт смерті старшого солдата [PERSON] . Смерть констатована [INFO] . Загинув під час ведення оборони міста Маріуполь. Довідка складена на підставі донесення командира військової частини [NUMBER] Національної гвардії України. Відповідно до довідки № 370 від 20.01.2023 виданої військовою частиною [NUMBER] Національної гвардії України зазначено, що старший солдат [PERSON] (загиблий) дійсно проходив службу за контрактом у окремому загоні спеціального призначення « [INFO] » військової частини [NUMBER] ( [ADDRESS] ) Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України з 08 травня 2015 року по 08 травня 2022 року. Відповідно до довідки № 369 від 20.01.2023 виданої військовою частиною [NUMBER] Національної гвардії України зазначено, що старший солдат [PERSON] (загиблий) відповідно до розділу «сімейний стан» особливої справи зазначено: неодружений, дочка [PERSON] , [INFO], батька: [PERSON] , [INFO], мати [PERSON] , [INFO]. Згідно з витягу з Наказу Командира військової частини [NUMBER] Національної гвардії України (по стройовій частині) від 09.05.2022 № 117 - Виключено з усіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю: старшого стрільця 3-го відділення 2-го комендантського взводу комендантської роти окремого загону спеціального призначення «[INFO]» старшого солдата [PERSON] , який помер від вогнепального поранення несумісного з життям під час виконання бойових завдань [INFO] . Підстава: донесення оперативного чергового частини від 09.05.2022. Указом Президента України Зеленського В.О. №540/2022 про відзначення державними нагородами України «За особисту мужність і самовіддані дії, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі» Постановляє у Національній гвардії України нагородити ордером за мужність ІІІ ступеня [PERSON] (посмертно) старшого солдата. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25.04.2022 року №75 «Про затвердження Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) із змінами, внесеними згідно з Наказами Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 297 від 15.12.2022 визначено, що Маріупольський район Донецької області є в переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10 грудня 2022 року Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з абз. 2 ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Як роз`яснено у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995 №5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі яких здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» від 08.08.2006 року № 545. Відповідно до положень наказу, підставами для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть, форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеної заявою, оскільки не може отримати від закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, документ встановленої форми про смерть її сина [PERSON] у зв`язку з чим не можливо здійснити реєстрацію смерті та отримати свідоцтво про смерть сина. Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та ІІІереметьєв проти України», пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»). Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Відповідно до Рішення КСУ від 1 грудня 2004 року К» 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що справедливість судового рішення вимагає, аби таке рішення достатньою мірою висвітлювало мотиви, на яких воно ґрунтується. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення й мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією. Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Краска проти Швейцарії» від 19 квітня 1993 року визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, суд приймає, як належні та допустимі докази документи, які були надані заявницею, як підтвердження факту смерті її сина, а саме: довідку № 40/57/9/2-75 від 30.05.2022 командира військової частини [NUMBER] Національної гвардії України; довідку № 370 від 20.01.2023 виданої військовою частиною [NUMBER] Національної гвардії України; довідку № 369 від 20.01.2023 виданої військовою частиною [NUMBER] Національної гвардії України; витяг з Наказу Командира військової частини [NUMBER] Національної гвардії України (по стройовій частині) від 09.05.2022 № 117; Указом Президента України Зеленського В.О. №540/2022 про відзначення державними нагородами України «За особисту мужність і самовіддані дії, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі», оскільки вищезазначені докази про смерть, є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд розуміє, що можливості збору або отримання доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Внаслідок наведених обставин, отримання свідоцтва про смерть в органах реєстрації актів цивільного стану Міністерства юстиції України є неможливим, а єдиним шляхом його отримання та захисту прав родичів та спадкоємців померлого є звернення до суду за встановленням факту, що має юридичне значення. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що заявниця позбавлена можливості в іншому, аніж у судовому порядку встановити факт смерті сина на тимчасово окупованій території, на якій ведуться бойові дії, суд вважає факт загибелі [PERSON] , який помер [INFO] в місті Маріуполь, Україна встановленим. Таким чином,

Outcome: approved