Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-25 00:00:00

У липні 2022 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» про захист прав споживача, стягнення основного боргу у зв`язку зі скасуванням повітряного перевезення та неустойки у зв`язку з неповерненням коштів, в якому просив суд: - захистити порушені законні права та інтереси споживача - стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» на користь позивача 1282,00 грн. основного боргу за ненадані послуги з повітряного перевезення пасажирів і неустойку з 02.04.2022 до моменту виконання рішення суду; - відповідно до частин десятої і одинадцятої статті 265 ЦПК України визначити у рішенні правила розрахунку неустойки за частиною дев`ятою статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» (надалі -Закон) для органу, який здійснюватиме примусове виконання рішення суду. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 04.01.2022 через вебсайт відповідача www. flyuia. com позивач уклав з відповідачем договори повітряного перевезення сполученням «Київ-Одеса» на рейс PS055 KBP-ODS 14MAY22, що підтверджується електронними квитками № [NUMBER] на ім`я позивача та № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Обидва квитки були придбані та оплачені за допомогою мережі Інтернет через вказаний сайт відповідача банківськими картами АТ «КБ «Приватбанк», які належать позивачу. Вартість одного і другого квитка однакова - 641,00 грн. (без врахування послуги зі страхування здоров`я до квитка № [NUMBER] ), вартість обох квитків у сумі дорівнює 1282,00 грн. 25.03.2022 на свій e-mail позивач отримав електронне повідомлення відповідача про скасування рейсу PS055 KBP-ODS 14MAY22 через поточну воєнно-політичну ситуацію в Україні. Цього ж дня позивач заповнив форму на повернення коштів через вебсайт відповідача та почав вживати заходи досудового врегулювання спору, описані у пункті 3 позовної заяви, які не призвели до повернення коштів за ненадані послуги з повітряного перевезення. Так, позивачем вказано, що скасувавши 25.03.2022 рейс РБ055 КВР-ООБ 14МАУ22 та не надавши послуги з повітряного перевезення пасажирів, відповідач був зобов`язаний примусово повернути кошти за придбані квитки у сумі 1282,00 грн. не пізніше 01.04.2022, проте цього не зробив, тому ці кошти підлягають стягненню з нього у судовому порядку. Відповідач не має право не повертати позивачу кошти за розірвані договори повітряного перевезення, оскільки в такому випадку його дії є прямим порушенням прав споживача внаслідок істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позивача. Крім того, позовна заява обґрунтована, що на підставі частин десятої і одинадцятої статті 265 ЦПК України, частини дев`ятої статті 12 Закону позивач просить суд у рішенні визначити правило розрахунку неустойки для органу, який здійснюватиме його примусове виконання, а саме: 12,82 грн. х кількість днів затримки у поверненні коштів, починаючи з 02.04.2022 і до моменту виконання рішення. В досудовому порядку, сторона позивача повідомив відповідача про зазначені обставини та просив повернути сплачені грошові кошти, однак до теперішнього часу вартість квитків позивачам не повернута. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір неможливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом, для захисту свого порушеного права. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.08.2022 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників процесу. 17.01.2023 року до суду надійшов відзив відповідача на позову заяву в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Так відповідачем зазначено, що 04.01.2020 позивачем було придбане квитки для здійснення повітряного перевезення за маршрутом Київ-Одеса 14.05.2022 на свої ім`я, а також на ім`я пасажирки [PERSON] . У подальшому через повномасштабну військову агресію проти України та як наслідок закриття повітряного простору України для польотів цивільних суден, авіакомпанія МАУ була вимушена скасувати усі заплановані рейси, починаючи з 24.02.2022, у тому числі рейс позивача. У відзиві зазначено, що виключно через настання форс-мажорних обставин, належним чином засвідчених листом Торгово-промислової палати України, авіакомпанія МАУ не мала змоги вчасно виконати зобов`язання щодо повернення коштів за невикористані авіаквитки. Крім того, відповідачем зазначено, що підстав для задоволення вимоги щодо сплати всіх виплат, які не стосуються фактичних збитків за порушення умов договору перевезення, у тому числі неустойки немає. 23.01.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив у якому позивач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судове засідання позивач не з`явився до суду подав заяву, у якій просив проводити розгляд справи без його участі та зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. В судовому засіданні представник позивача, змінив позицію викладену у відзиві і визнав позов в частині основної суму боргу у розмірі 1282,00 грн. за невикористанні квитки, однак заперечує щодо стягнення неустойки, про що подав відповідну письмову заяву. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив настпуні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 908 ЦК України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 04.01.2022 через вебсайт відповідача www.flyuia.com позивач уклав з відповідачем договори повітряного перевезення сполученням «Київ-Одеса» на рейс PS055 KBP-ODS 14MAY22, що підтверджується електронними квитками № [NUMBER] на ім`я позивача та № 5662415790785 на ім`я [PERSON] . Дата вильоту 14.05.2022 року. За вказані квитки стороною позивачів було сплачено 1282,00 грн. Згідно із ст. 910 ЦК України, за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Відповідно до преамбули Повітряного кодексу України цей закон встановлює правові основи діяльності в галузі авіації. Згідно з ч. 1 ст. 3 Повітряного кодексу України дія цього Кодексу поширюється на фізичних та юридичних осіб незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості, які провадять діяльність у галузі авіації та використання повітряного простору України. Згідно з п. 78 ч. 1 ст. 1 Повітряного кодексу України, повітряне перевезення - перевезення пасажирів, багажу, вантажу або пошти, яке здійснюється повітряним судном на підставі відповідного договору повітряного перевезення, а відповідно до п. 50 ч.1 ст. 1 вказаного Кодексу, квиток (пасажирський квиток та багажна квитанція) - виданий перевізником (його агентом) документ, у тому числі електронний, який містить умови договору перевезення, повідомлення, польотні та пасажирські купони. Згідно з пунктами 1, 2 глави 1 розділу ІV Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу пасажирський, квиток та багажна квитанція є підтвердженням укладення договору про перевезення та відображають його умови. Квиток надає право пасажиру на переліт відповідним рейсом (рейсами) і зобов`язує перевізника здійснити відповідне перевезення пасажира та його багажу, а також надати інші послуги, пов`язані з перевезенням, згідно з умовами договору перевезення, крім випадків, визначених у пункті 4 цієї глави. Положеннями ч. 16 ст. 100 ПК України визначено, що пасажир має право на компенсацію від авіаперевізника і надання допомоги у разі відмови у перевезенні, скасування чи тривалої затримки рейсу, зниження класу обслуговування пасажиру в порядку, встановленому цим Кодексом, авіаційними правилами України та міжнародними договорами України. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 104 ПК України, у разі якщо авіаперевізник мотивовано очікує на відмову пасажирам у посадці на рейс, він зобов`язаний провести опитування з метою виявлення пасажирів, готових відмовитися від свого підтвердженого бронювання в обмін на узгоджену між пасажиром, який за власним бажанням відмовляється від посадки на рейс, та перевізником винагороду. Крім виплати винагороди, авіаперевізник зобов`язаний запропонувати пасажиру на вибір: 1) відшкодування впродовж семи днів, яке має бути виплачено готівкою, електронним банківським переказом, банківськими дорученнями або банківськими чеками чи, за наявності засвідченої у письмовій формі згоди пасажира, у вигляді дорожніх чеків, повної вартості квитка за ціною, за якою його придбано, за невикористану частину квитка та за використану частину або частини квитка, якщо рейс більше не задовольняє потреби пасажира, а також за потреби забезпечити зворотний рейс у початковий пункт відправлення за першої можливості; 2) зміну маршруту, яка здійснюється за відповідних транспортних умов: до кінцевого пункту призначення - за першої можливості або у пізніший час за бажанням пасажира та за наявності вільних місць. З матеріалів справи вбачається та не заперечувалось сторонами, що 25.03.2022 позивач на електронну адресу отримав електронне повідомлення відповідача про скасування рейсу PS055 KBP-ODS 14MAY22 через поточну воєнно-політичну ситуацію в Україні. Судом встановлено, що сторона позивача двічі зверталася до відповідача (25.03.2022, 04.05.2022р.) з претензією про повернення грошових коштів за сплачені авіаквитки, у зв`язку із скасування рейсу. Відповідно до п.5 глави 1 розділу XVIII Авіаційних правил повернення коштів авіаперевізник здійснює у день розірвання договору повітряного перевезення (пред`явлення квитків у день розірвання договору повітряного перевезення інформації від пасажира щодо бажання повернути кошти за невикористане повітряне перевезення, оформлене електронним квитком), а вразі неможливості повернути кошти у день розірвання договору повітряного перевезення в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Строк повернення коштів розраховується з дня, наступного за днем отримання авіаперевізником або агентом з продажу документів, необхідних для здійснення операції повернення коштів. Позивач у своєму позові стверджував, що станом на момент подання позову до суду відповідачем не було повернуто вартість сплачених, але не використаних квитків у зв`язку із скасуванням рейсу авіаперевізником, а тому позивач просили суд стягнути з відповідача вартість авіаквитків у сумі 1282,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідачем фактично визнав позов в частині суми основного боргу у розмірі 1282,00 грн., про що вказав безпосередньо в своїй заяві та в судовому засіданні, і це визнання не порушує законних прав та інтересів сторін, суд відповідно до ст. 206 ЦПК України приймає таке визнання позову. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачів слід стягнути вартість невикористаних авіаквитків у розмірі по 1282,00 грн. Щодо вимог позовної заяви відповідно до частин десятої і одинадцятої статті 265 ЦПК України визначити у рішенні правила розрахунку неустойки за частиною дев`ятою статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» для органу, який здійснюватиме примусове виконання рішення суду, слід зазначити наступне. Вимоги позивача про стягнення пені обґрунтовані посиланням на положення частини 9 статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено, що у разі розірвання споживачем договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. Відповідно до ч.ч. 10, 11 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Суд погоджується з доводами позивача про те, що дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється також на повітряні перевезення, що прямо передбачено частиною 3 статті 101 Повітряного кодексу України, однак зауважує, що предметом регулювання статті 12 цього Закону є правовідносини, що виникають з реалізації продукції, яка є річчю. В даному ж випадку, позивач придбала у відповідача послуги авіаперевезення, які споживаються в процесі їх надання, а відтак на спірні правовідносини положення статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку посилається позивач, не поширюються. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що заявлена позивачем позовна вимога про відшкодування неустойки за несвоєчасне повернення коштів є такою, що не відповідає обставинам справи, а отже не підлягає задоволенню. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial