Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

26.10.2022 року позивач в особі свого представника звернувся до суду із даною позовною заявою, в якій просив визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обгрунтування позову було зазначено, що після смерті спадкодавця позивач у встановлений законом строк подав заяву про прийняття спадщини, яку вирішив оформити у 2022 році, однак через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, яке складається із житлового будинку, він отримав відмову нотаріуса в оформленні спадкових прав і на теперішній час єдиним шляхом для захисту свого права, яке не визнається, є судове провадження, оскільки відповідно до діючого на час зведення будинку, на яке претендує позивач, законодавства, сам факт його зведення був належним підтвердженням виникнення на нього права власності. Ухвалою судді від 03.11.2022 року вказана позовна заява була залишена без руху через не виконання позивачем в особі його представника вимог п.4 та п.8 ч.3 ст.175 ЦПК України щодо надання реальної оцінки майна та визначення способу захисту свого права, наданий строк для усунення недоліків (а.с.35). Вказану ухвалу позивач отримав 10.11.2022 року. 15.11.2022 року позивач в особі свого представника надав суду заяву про усунення вказаних недоліків, зокрема суду були наданий звіт суб`єкта оціночної діяльності про реальну оцінку майна, на яке претендує позивач, та пояснення, що спосіб захисту свого права позивач визначає на підставі законодавства УРСР та інших актів законодавства, що діяло раніше та дозволяли набуття права власності без відповідних правовстановлюючих документів. Таким чином, позивач в особі свого представника, виконав вимоги ухвали судді про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою судді від 17.11.2022 року про відкриття провадження, виключення представника позивача з учасників справи та призначення підготовчого судового засідання було відкрито провадження у справі у загальному позовному провадженні, виключено представника позивача по справі Буряченко Олексія Андрійовича з числа учасників справи, визначено строк для подання відповідачем відзиву та зустрічної позовної заяви, встановлено третій особі строк для подання письмових пояснень з боку третьої особи, вирішено, що питання подання відповіді на відзив та заперечення слід вирішити у підготовчому судовому засіданні (а.с.50-51). Ухвалою суду від 05.12.2022 року підготовче провадження у справі було відкладено через першу неявку належним чином повідомленого позивача та неможливість у зв`язку з цим продовжувати розгляду справи по суті (а.с.58). Ухвалою суду від 27.12.2022 року підготовче провадження у справі відкладено через надання часу представниці позивача для подання заяви про зміну підстав позову на її прохання (а.с.71). 04.01.2023 року позивач за підписом як свого представника за довіреністю, виключеного з числа учасників справи раніше судом, так і за підписом свого представника за ордером через канцелярію суду надали заяву разом із додатком про зміну підстав позову в частині заявленого предмета позову відповідно до вимог ухвали суду від 27.12.2022 року (а.с.82-92). Разом із вказаною заявою суду були надані копії вказаної заяви з додатком для відповідача та третьої особи у справі. Ухвалою суду від 11.01.2023 року питання прийняття заяви про зміну підстав позову було залишено відкритим з метою виконання стороною позивача вимог ч.3 ст.49 ЦПК України, а саме направлення заяви про зміну підстав позову засобами поштового зв`язку відповідачу та третій особі у зв`язку з чим підготовче провадження було відкладено на 26.01.2023 року (а.с.95-96). Ухвалою суду від 26.01.2023 року підготовче провадження було закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.108-109). У судове засідання сторони та їх представники не прибули, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином (а.с.115-118). Від представника позивача адвоката Бойко О.В. перед судовим засіданням 11.01.2023 року надійшла заява, в якій вона просила як підготовче провадження, так і розгляд справи по суті провести без її участі, позовні вимоги підтримала в редакції позовної заяви зі зміненими підставами позову (а.с.94). Відповідач по справі в особі уповноваженої особи за посадою - заступника сільського голови Біляївської сільської ради Лозівського району Харківської області Олега Приймака 09.01.2023 року надав заяву, в якій просив слухати справу без участі представника відповідача через встановлений карантин та вирішити справу на розсуд суду відповідно до вимог діючого законодавства (а.с.92а). Третя особа по справі - державний нотаріус Первомайської державної нотаріальної контори Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (вже без м.Харків через організаційні зміни у структурі Міністерства юстиції) Мирошниченко Олена Миколаївна - 06.02.2023 року надала суду заяву від 01.02.2023 року, в якій просила розглянути справу за її відсутності та вирішити її на розсуд суду (а.с.119). Через неявку учасників справи фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши подану позовну заяву зі зміненими підставами позову разом із первинно долученими доказами з боку позивача, діюче законодавство з предмету позову, суд приходить до думки, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Первомайський Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області України (актовий запис №277 від 16.07.2007 року)(а.с.24). Позивач по справі є спадкоємцем після померлої на підставі заповіту, посвідченого 21.04.2004 року секретарем Суданської сільської ради Первомайського району Харківської області, що підтверджується довідкою зі спадкового реєстру №69195371 від 14.06.2022 року (спадкова справа №461/07 заведена 11.12.2007 року Первомайською державною нотаріальною конторою)(а.с.19). Спадщину позивач вирішив оформити лише у 2022 році, що є його правом, оскільки діючим законодавством строк для оформлення спадщини не визначений. Спадковим майном є житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок з надвірними будівлями побудований 1959 року. Правовстановлюючі документи на нього не видавалися та спадкодавцем [PERSON] не отримувалися. Вказаний факт підтверджується довідкою КП «Первомайське БТІ» від 04.02.2022 року №С-240 (а.с.21). Технічний паспорт на будинок був виготовлений 11.01.2022 року (а.с.31-33). 02.08.2022 року позивачу рішенням №64360794 державного реєстратора виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області було відмовлено в проведенні державної реєстрації речових прав на вказаний будинок, оскільки у позивача були відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, на якій житловий будинок, на який він претендує, знаходиться (а.с.22). 29.09.2022 року позивачу постановою третьої особи по справі було відмовлено в оформленні спадкових прав через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок (а.с.23). Таким чином, судом встановлюється, що позивач є спадкоємцем після померлої [PERSON] у порядку спадкування за заповітом, однак оформити свої спадкові права він не може, оскільки у нього відсутній правовстановлюючий документ на вказаний будинок і отримати його в порядку адміністративної процедури у відповідних державних органах він не може. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Стаття 1233 ЦК України визначає, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частинами першою та п`ятою статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її та незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відносно встановлення факту наявності спадкового майна за померлою [PERSON] , суд встановлює, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. На момент завершення будівництва (1959 рік) питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до нього постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва, у тому числі на території нинішньої України. Згідно зі статтею 1 вищевказаного Указу кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 вищевказаної Постанови визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за зазначеними нормативно-правовим актами, які діють на території України на час постановлення даного судового рішення, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Факт та дата будівництва будинку встановлений погосподарською книгою на 2021-2025 роки відповідача, що є достатньо правовою підставою для визнання факту набуття померлою [PERSON] права власності на вказаний будинок, навіть при відсутності на нього правовстановлюючих документів і чого достатньо суду для визнання за позивачем саме права власності у порядку спадкування за законом. У пункті 3.2 «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва. Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Відповідно до пункту 42 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, речові права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачає обов`язкової реєстрації таких прав. Право власності на збудоване до набрання чинності зазначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави дійти висновку про те, що до збудованих до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності, а документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12 та поставі Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц. Таким чином, заявлені позовні вимоги в редакції позовної заяви зі зміненими підставами позову знайшли своє підтвердження під час судового розгляду та підлягають задоволенню. На підставі зазначеного та

Outcome: approved