Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-09 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , громадянки України, яка померла [INFO] в м. Макіївка Донецької області, у віці 83 роки. У обґрунтування заяви заявник посилається на те, що [INFO] у Горняцькому районі м. Макіївка Донецької області померла її мати [PERSON] . Звернувшись до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заявнику було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , оскільки вона померла на території, яка не підконтрольна Україні, і довідка про смерть вважається недійсною. Частиною 1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» №405/2014 від 14 квітня 2014 року, Закону України «Про забезпечення прав і свободи громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», від 15 квітня 2022 року №1207-Y11, на території Донецької області офіційно встановлений особливий правовий режим, в умовах якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Для проведення державної реєстрації смерті матері заявника є об`єктивні перешкоди. Необхідність звернення до суду із цією заявою про встановлення факту смерті полягає в тому, що законом не передбачено іншого порядку встановлення (доведення) цього факту, тому задоволення судом цієї заяви надасть можливість здійснити державну реєстрацію смерті та отримати свідоцтво про смерть, видане державним органом України. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 лютого 2023 року відкрито провадження по справі в порядку окремого провадження. Заявник [PERSON] та заінтересована особа в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення, розгляду справи без їх участі не надали. Суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів за відсутності сторін. Розглянувши заяву та додані до неї документи, суд виходить з такого. Відповідно до відмови Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 08.02.2023 за вих. № 422/32.23-04-05-, заявнику [PERSON] відмовлено в державній реєстрації смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , за наданим заявником документом на підтвердження смерті останньої, оскільки наданий документ - свідоцтво про смерть (лікарське свідоцтво про смерть) видане на території, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження, не відповідає встановленій формі документів відповідно до чинного законодавства України та не є підставою для проведення державної реєстрації смерті. Як вбачається з матеріалів справи, заявник [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження заявника серії [NUMBER] , виданого 05.04.1965 Макіївським сільським РАГС, згідно якого батьками заявника є [PERSON] та [PERSON] , витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00001934286 від 21.01.2010, [PERSON] після реєстрації шлюбу мала прізвище « [PERSON] ». Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 28.12.1993 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу від 28.12.1993 зроблено запис за №147 в Володарському районному РАГС Донецької області. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] , виданим Володарським райвідділом реєстрації актів громадського стану Донецької області 12.10.1994, заявник [PERSON] одружилася з [PERSON] , актовий запис № 85, після реєстрації укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 14 квітня 2000 року Жовтневим РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області, заявник - [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Макіївка Донецької області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З довідки від 29.04.2022 № 7102-5001504427 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що заявник [PERSON] зареєстрована як ВПО за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.01.2023, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , місце смерті: «Донецька народна республіка» м. Макіївка Горнянського району. Заявником надано лікарське свідоцтво про смерть № 270 від 31.12.2022, згідно якого [PERSON] у віці 83 років померла [INFO] , причина смерті - ішемічна хвороба серця. Відповідно до копії паспорта серії [NUMBER] , виданого 22 грудня 2010 року Гірницьким РВ Макіївського МУ ГУМВС України в Донецькій області, [PERSON] , [INFO] , громадянка України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з п. 8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до 1 ст. 317 ЦПК заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду. Тобто у порядку ст. 317 ЦПК України мають розглядатися заяви про встановлення факту смерті на території Автономної Республіки Крим, на території населених пунктів Донецької та Луганської області, визначених Кабінетом Міністрів України. На даний час заявник не має можливості зареєструвати факт смерті матері. Частиною 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-який акт, виданий органами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у даній справі - встановлення факту смерті на окупованій території України, суд також бере до уваги практику Європейського суду України з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права (справи проти Туреччини, Молдови та Росії). Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» зазначив, що зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. Також суд враховує, що стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». При цьому, за логікою вищезазначених рішень, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Тобто документи видані органами чи установами (зокрема медичним закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як виняток, можуть братися до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку, визначеному статтею 317 ЦПК України. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне вимоги заявника задовольнити. Дослідивши всі надані докази, які підтверджують факт смерті [PERSON] , суд вважає заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved