Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до\~Дунаєвецького районного\~суду Хмельницької\~області з\~позовом,\~в якому\~просила \~усунути перешкоди\~у користуванні\~належним їй\~на праві\~власності житловим\~будинком \~по [ADDRESS] \~шляхом визнання\~ [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до договору дарування жилого будинку від 21 липня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу Магерою Н.Ф. та зареєстрованого у Дунаєвецькому малому комунальному підприємстві " Інвентрабюро", позивачка є власником житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] . 13 травня 2015 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. З 2015 року відповідач у помешканні не проживає, не приймає участі в його утриманні та не сплачує комунальні послуги, що є обтяжуючим фактором для позивачки. У добровільному порядку відповідач не бажає знятись з реєстраційного обліку, а тому позивачка звернулася до суду з даним позовом. Згідно з ухвалою судді від 24 листопада 2022 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. В судове засідання позивачка не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, від представника позивача [PERSON] надійшла заява, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, з позовом згідний. Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 3\~ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду, вважає що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування жилого будинку від 21 липня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу Магерою Н.Ф. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. \~ \~ \~ \~Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб Дунаєвецької міської ради від 02 листопада 2022 року №02.16.01-13/470 підтверджується, що у вище означеному житловому будинку зареєстровані наступні особи: [PERSON] [INFO] - власник, [PERSON] [INFO] - неродич, [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] - дочка, [PERSON] , [INFO] - мати. Згідно рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 13 травня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 16 червня 2000 року у Великожванчицькій сільській раді Дунаєвецького району Хмельницької області, актовий запис № 4 розірвано. Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 05 червня 2021 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Згідно аку обстеження, складеного депутом Дунаєвецької міської ради від 02.11.2022 року та виписок з погосподарських книг, вбачається, що під час обстеження житлового будинку по [ADDRESS] , встановлено, що [PERSON] ,1979 року народження, зареєстрований за вище вказаною адресою, але не проживає з 2016 року по теперішній час. Разом з цим, відповідач у добровільному порядку з реєстраційного обліку у вказаному будинку знятись не бажає, чим порушив право позивачки на користування своїм майном, вказана обставина стала підставною для звернення до суду із зазначеним позовом. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами за своєю природою є цивільно-правовими, регулюються\~ ЦК України\~щодо права власності та захисту права власності та положеннями\~ЖК України. Права власника житлового будинку визначені\~\~у\~статті 383 ЦК України\~і\~статті 150 ЖК України, які передбачають, що власник майна має право використовувати помешкання житлового будинку, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до змісту частини першої\~статті 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі\~статтею 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~статті 379 ЦК України\~\~житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення призначені та придатні для постійного проживання в них. Також, відповідно до\~статті 391 ЦК України\~власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Зокрема,\~стаття 72 ЖК України\~передбачає визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Відповідно до вимог частини другої\~статті 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення. Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною 15 лютого 2021 року у справі 235/2993/19. Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 17.10.2018 у справі № 521/17805/16-ц, відповідно до якої згідно з положеннями\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Судом встановлено, що відповідач тривалий час не проживає разом з позивачкою, яка є власницею житлового будинку, спільним побутом не пов`язаний, спільного господарства не веде, що підтверджується письмовими доказами. Отже, право [PERSON] на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника, оскільки останній не проживає у вказаному житловому будинку більше шести років, що свідчить про втрату інтересу до даного житла як до постійного місяця проживання, враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, що в свою чергу захистить права позивачки, як власниці даного житла, щодо можливості безперешкодного користування та розпорядження майном. Питання судових витрат суд вирішує за правилами\~ст.141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивачка понесла у зв`язку з розглядом справи, остання відносить сплату судового збору в розмірі 992,40 грн., що підтверджується квитанцією. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то з урахуванням положень\~ст.141 ЦПК України\~слід стягнути на користь позивачки з відповідача 992,40 грн. судового збору.

Outcome: approved