Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з дійсним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.01.2019 року. ( На даний час шлюб розірвано). Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] який проживає разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні. Рішенням суду стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку. На даний час сім`я розпалася, вони проживають окремо. Починаючи з народження дитини позивач не мала змоги працювати, оскільки перебувала у відпустці по догляду за дитиною, жодних доходів, крім соціальних виплат по догляду на дитину, позивач не має, тому потребує допомоги від відповідача. Оскільки, відповідач є фізично здоровою людиною, працює та має дохід, у зв`язку з чим має фінансову можливість надавати матеріальну допомогу на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Просить стягнути з [PERSON] аліменти на своє утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до [INFO] . Позивач [PERSON] у судовому зсіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та просила задовільнити у судовому порядку, додатково пояснивши, що відповідач працює разом з батьками, які мають кафе, але офіційно оформлюватися не бажає, щоб менше платити аліментів на утримання дитина та взагалі не платити на утримання дружини. Представник позивача, адвокат Кугутюк О.В. у судовому засіданні також підтримав позовні вимоги, додатково пояснив, що відповідач є фізично здоровою людиною, має можливість працевлаштуватися, а позивач на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, у зв`язку з чим її матеріальне становище дуже скрутне та остання потребує допомоги колишнього чоловіка, у зв`язку з чим просив позовні вимоги задовільнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що офіційно ніде не працює та офіційного заробітку не має, також пояснив, що офіційно працевлаштовуватися не бажає, також не бажає стати на облік у центр зайнятості з метою пошуку роботи чи звернутись до військового комісаріату для укладення контракту, оскільки вважає, що там дуже мізерний заробіток. Має середню освіту, повних 24 роки, інших утриманців не має, за станом здоров`я пояснив, що інвалідності не має та протипоказань до праці також не має, живе за рахунок тимчасових заробіток і це його влаштовує, оскільки вистачає на життя. Просив в позові відмовити. Представника відповідача, адвокат Мовчан В.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, додатково пояснив, що відповідач офіційно ніде не працює, постійного заробітку не має, а позивач не довела, що відповідач спроможний надавати допомогу на її утримання, у зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні позову. Вислухавши сторони, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилалася, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.01.2019 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого 27.01.2019 року Тульчинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого року, виданого 03.09.2020 року виконкомом Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області (а.с. 6). Відповідно довідки виконкому Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області від 04.10.2022 року за № 633, малолітня дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні (а.с. 7). Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують. За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 8, 9 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною 2 ст. 18 СК передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно статті 84 СК України "Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини", ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Згідно ст. 5 Протоколу N 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом N 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Аналізуючи зібрані у справі докази та встановлені судом обставини, суд дійшов до переконання, що відповідач не виконує свій обов`язок по утриманню дружини. Відповідно до ч.1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач 1998 року народження, тобто є молодою працездатною особою, а також суд враховує відсутність у останнього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей, сімейний стан, наявність у нього зобов`язань зі сплати аліментів на утримання сина від шлюбу з позивачем за рішенням суду, а також наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу, у зв`язку з чим суд вважає, що відповідач спроможній платити аліменти дружині, яка проживає зі спільною дитиною, яка знаходиться на її утриманні і враховуючи відсутність в неї самостійного доходу, чоловік має їй компенсувати втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті та надавати визначену законодавством допомогу дружині до досягнення дитиною трирічного віку. Виходячи з принципу справедливості, розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача та встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду. Крім цього суд враховує, що ні відповідачем ні його представником не надано до суду доказів неспроможності відповідача надавати допомогу по утриманню дружини до досягнення дитиною трирічного віку та матеріали справи таких доказів не містять, або доказів які свідчать про наявність підстав для звільнення його від обов`язку утримувати дружину, також до суду не надано доказів протипоказань до праці відповідача за станом здоров`я чи з інших причин, тим паче сам відповідач у судовому засіданні пояснив, що працює по найму та має тимчасові заробітки, а відтак є фінансово - спроможним, а тому в змозі утримувати матеріально як дитину так і колишню дружину. Щодо посилання відповідача у судовому засіданні на те, що він офіційно працевлаштовуватися не бажає, також не бажає стати на облік у центр зайнятості з метою пошуку роботи чи звернутись до військового комісаріату для укладення контракту, оскільки вважає, що там дуже мізерний заробіток, суд розцінює дані пояснення як намагання відповідача таким чином уникнути обов`язку по утриманню свого неповнолітнього сина та дружини. Відповідно до статті 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Датою подачі позову є 12.10.2022 року. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах стягнення суми платежу за один місяць. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід також стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого позивачка звільнена.

Outcome: approved