Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

04.01.2022 року [PERSON] (надалі - позивачка) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (надалі - відповідач) про поділ майна подружжя, в якому просить: - визнати трактори, що були придбані за час спільного проживання та зареєстровані за [PERSON] , спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , як майно, яке придбане подружжям під час шлюбу; - здійснити його поділ; - в порядку поділу майна подружжя виділити у власність [PERSON] зазначені транспортні засоби та стягнути з останнього на її користь грошові кошти в рахунок компенсації 1/2 вартості тракторів. В обґрунтування позову зазначає, що з 24 січня 1999 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 27.09.2021 року. За час спільного проживання нами були придбані два трактори марки «Білорусь» та «Changfa», які зареєстровані за відповідачем. Середня ринкова вартість тракторів складає 200000,00 грн. Позивачка вважає, що зазначені транспортні засоби підлягає поділу, як спільне сумісне майно подружжя, а оскільки вони зареєстровані за відповідачем та перебувають у його користуванні просила припинити її частку у праві спільної сумісної власності та стягнути із [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості її частки. В ході розгляду справи позивачка уточнила позовні вимоги та просила визнати трактора спільною сумісною власністю, здійснити поділ, в порядку поділу майна подружжя виділити у власність [PERSON] зазначені транспортні засоби та стягнути з останнього на її користь грошові кошти в рахунок компенсації 1/2 частини вартості тракторів в розмірі 251176,50 грн. Крім того, просила стягнути із відповідача на її користь понесені судові витрати, а саме: судовий збір - 1000,00 грн.; послуги адвоката - 6000,00грн.; вартість проведеної експертизи - 906,10 грн. + 30,00грн. послуг банку; вартість бензину для автомобіля з метою доставки експерта до місця знаходження майна - 1159,80 грн. В судове засідання [PERSON] не з`явилася. В поданій до суду заяві представник позивачки, адвокат Марцонь В.Б., позовні вимоги підтримав, просила розгляд справи проводити у відсутності сторони позивача, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. В поданому до суду клопотання представник відповідача, адвокат Орендарчук В.О., просила розгляд справи проводити у відсутності сторони відповідача, не заперечила проти задоволення позову в частині стягнення 1/2 частини вартості майна належної частки у спільному майні подружжя (згідно проведеної експертизи). При прийнятті рішення просила суд врахувати ту обставину, що позивачка жодного разу не зверталася до відповідача з пропозицією здійснити поділ майна до подання позову до суду, не намагалася в досудовому порядку врегулювати даний спір. Відповідач ще до вирішення питання про призначення судової експертизи, пропонував стороні позивача сплатити реальну вартість транспортних засобів в належній їй частині та укласти мирову угоду, однак позивачка вимагала сплатити кошти в розмірі, який в декілька раз перевищував вартість майна, яке підлягає поділу між подружжям згідно з висновком експертизи. Щодо вирішення позовних вимог в частині стягнення з відповідача судового збору та вартості проведення товарознавчої експертизи поклалася на розсуд суду. В частині витрат на правничу допомогу заперечила повністю, оскільки вважає, що витрати на правову допомогу в сумі 6000,00грн. є неспіврозмірними із складністю даної справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу роботи та часу, представник позивача в судові засідання не з`являвся, як і не з`являвся в судові засідання позивач, що суттєво впливає на розмір витрат на надання правової допомоги). При визначенні суми відшкодування просила врахувати фінансовий стан відповідача, а саме те, що він на сьогодні не працює та один виховує неповнолітнього сина. Звернула увагу суду на те, в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують вартість послуг, які надаються адвокатом у даній справі у даному розмірі. Так, вказала, що позивачем мало б бути долучено до матеріалів справи договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката), оформлені у встановленому порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківських документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи), про що зазначив Верховний Суд у постанові КАС КС від 11.06.2020 року по справі №821/227/17, у постановах КЦС КС від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року по справі №199/3939/18-ц. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ознайомившись із доводами представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 24 січня 1999 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування сторін у шлюбі ними придбано майно, а саме: - мінітрактор марки CHANGFA CF-344, 2012 року випуску, заводський № [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] ; - трактор колісний марки МТЗ-82.1, 2002 року випуску, заводський № [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] . Згідно висновку експерта Хмельницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/123-22/5684-АВ від 26.07.2022 року (а.с.55-66) ринкова вартість трактора колісного марки МТЗ-82.1, реєстраційний № [NUMBER] , на дату проведення дослідження становить 316443,00грн., а ринкова вартість мінітрактора марки CHANGFA CF-344, реєстраційний № [NUMBER] , на дату проведення дослідження - 185910,00грн. Вказані обставини підтверджуються даними свідоцтва про реєстрацію машини, серії [NUMBER] , виданого 23.09.2013 року Державною інспекцією сільського господарства в Хмельницькій області, та даними свідоцтва про реєстрацію машини, серії [NUMBER] , виданого 10.04.2018 року Головним управлінням Держпродспоживслужби в Хмельницькій області (а.с.36), відповідно, даними видаткової накладної №ТЕРРНк-05518 від 23.08.2013 року (а.с.37), даними акту приймання-передачі тракторів, самохідних шасі, сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і міліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери (додаток до договору купівлі-продажу) МАН2№001341 від 02 квітня 2018 року (а.с.38) та визнаються сторонами, тому в силу ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Згідно повідомлення Головного управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області №8/1/973 від 14.04.2022 року, наданого на запит суду, згідно уніфікованої автоматизованої електронно-облікової системи в Хмельницькій області вказані трактори зареєстровані за [PERSON] , відповідачем по справі, з 23.09.2013 року (мінітрактор марки CHANGFA CF-344) та з 10.04.2018 року (трактор колісний марки МТЗ-82.1) до теперішнього часу (а.с.32). Рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області №669/667/21 від 27 вересня 2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , сторонами по справі, розірвано (а.с.9). Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин та відповідних їм правовідносин, суд виходить з положень Сімейного кодексу України та інших нормативних актів, які регулюють спірні відносини. Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Як зазначено у ч.2 цієї статті, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 Сімейного кодексу України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17. Так, в судовому засіданні встановлено, що під час шлюбу із [PERSON] [PERSON] придбав мінітрактор марки CHANGFA CF-344, реєстраційний № [NUMBER] , та трактор колісний марки МТЗ-82.1, реєстраційний № [NUMBER] . Хоча дані транспортні засоби (трактори) було зареєстровано лише на відповідача, проте факт реєстрації спільного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі, оскільки протилежного не доведено. Відповідачем не доведено, що кошти на придбання спірних транспортних засобів були його особистою приватною власністю, відповідач не оспорює право спільної сумісної власності на транспортні засоби, тому суд приходить до висновку, що спірні трактори в силу ст. 60, ст.61 Сімейного кодексу України були придбані за спільні кошти, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, таким чином позовні вимоги в частині визнання згаданих транспортних засобів спільною сумісною власністю подружжя підлягають задоволенню. Що стосується способу поділу даного майна шляхом стягнення грошової компенсації вартості ? частки придбаних тракторів, то суд виходить з наступного. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Поділ майна подружжя здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності - присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1, 2 статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина 2 статті 364 ЦК України). Як передбачено у ч. 1 ст. 69 цього Кодексу, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Тлумачення положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616 св 18); від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18); від 30 вересня 2020 року у справі № 552/1514/19 (провадження № 61-21084 св 19) , від 22.09.2022року у справі (справа №125/2157/19,провадження №14-40цс21). Так, судом встановлено, що що спірне майно - мінітрактор марки CHANGFA CF-344 та трактор колісний марки МТЗ-82.1, набуте у шлюбі за спільні кошти сторін та є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Трактори зареєстровані за відповідачем [PERSON] і перебувають у його користуванні, є неподільними речами, та позивачкою, як іншим з подружжя, не використовуються. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] погодилась на присудження судом сплати грошової компенсації замість своєї частки у праві спільної сумісної власності на спірні трактори, пред`явивши даний позов. Ураховуючи викладене, суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, встановивши обсяг спільно нажитого сторонами за час спільного проживання майна, з`ясувавши джерело і час його придбання, врахувавши презумпцію рівності часток, з метою реального поділу спільного майна подружжя (спірних тракторів), а також з метою реального, а не формального, вирішення спору між сторонами, приходить до висновку про необхідність вирішення даного майнового спору між сторонами шляхом поділу транспортних засобів, які є спільним майном подружжя, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації вартості належної їй 1/2 частини мінітрактора марки CHANGFA CF-344, реєстраційний № [NUMBER] , в розмірі 92955,00 грн. та 1/2 частини трактора колісного марки МТЗ-82.1, реєстраційний № [NUMBER] , в розмірі 158221,50грн., згідно визначеної їх вартості висновком експерта Хмельницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/123-22/5684-АВ від 26.07.2022 року. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що при подачі позовної заяви [PERSON] сплачено судовий збір у сумі 1000,00 грн. Судовий збір за вимогою про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини мінітрактора марки CHANGFA CF-344, реєстраційний № [NUMBER] , в розмірі 92955,00 грн. та 1/2 частини трактора колісного марки МТЗ-82.1, реєстраційний № [NUMBER] , в розмірі 158221,50грн. становить 2511,77 грн., тому враховуючи, що позивачкою сплачено 1000 грн., відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1000,00 грн., та в дохід держави недоплачений позивачкою судовий збір у розмірі 1511,77грн. Крім того, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню відшкодування витрат на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи в розмірі 936,10 грн. (906,10 грн. - вартість експертизи згідно квитанції Хмельницької регіональної дирекції АТ «Міжнародний інвестиційний банк» №ПН490 від 18 липня 2022 року та 30,00грн. - комісія за прийом готівкових переказів в національній валюті згідно тарифів банку згідно квитанції Хмельницької регіональної дирекції АТ «Міжнародний інвестиційний банк» №ПН490РКО від 18 липня 2022 року). Вимоги представника позивача про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат, повязаних з придбанням бензину для автомобіля з метою доставки експерта до місця знаходження майна, в розмірі 1159,80грн. задоволенню не підлягать, оскільки стороною позивача не надано належних доказів на підтвердження понесення зазначених витрат, а надана квитанція (а.с76) не є належним доказом на підтвердження вказаного факту. Щодо заявлених витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами В силу частин четвертої, п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження факту надання правничої допомоги позивачу адвокат Марцонь В.Б. надав суду: договір про надання адвокатських послуг та правової допомоги (правничої) допомоги адвоката від 24 листопада 2021 року; ордер про надання правничої (правової) допомоги (а.с.6), розрахунок витрат на правову допомогу (а.с.73); квитанції (а.с.76), відповідно яких [PERSON] сплатила адвокату Марцоню В.Б. 6000,00 грн. З огляду на вищевикладене, розподіляючи витрати, понесені на професійну правничу допомогу [PERSON] , суд, бере до уваги співмірність витрат зі складністю справи та із наданим адвокатом позивача обсягом послуг під час розгляду справи в суді, необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, виконані роботи, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката співмірний із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Заперечуючи проти витрат на правничу допомогу представник відповідача, адвокат Орендарчук В.О. вказувала, що витрати на правову допомогу в сумі 6000,00грн. є неспіврозмірними із складністю даної справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу роботи та часу, представник позивача в судові засідання не з`являвся, як і не з`являвся в судові засідання позивач, що суттєво впливає на розмір витрат на надання правової допомоги). Крім того, відмітила, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують вартість послуг, які надаються адвокатом у даній справі у даному розмірі. В зв`язку із вказаним суд зауважує, що ознайомившись зі змістом наданого представником позивача Договором про надання адвокатських послуг та правової (правничої) допомоги адвоката від 24 листопада 2021 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Марцонем В.Б. (а.с.4), встановлено, що при укладенні договору сторони домовились, що вартість послуг за договором складає 6000,00грн., тобто гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, який не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача. Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам, в іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Представник відповідача в судовому засіданні не подавала клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу у відповідності до вимог ч.5 ст.137 ЦПК України, а тому суд не вирішує питання про їх зменшення. Таким чином, із [PERSON] на користь [PERSON] підлагають стягненню 6000,00грн. витрат на на правничу допомогу адвоката. На підставі викладеного і

Outcome: approved