Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-25 00:00:00

29/11/2022 ухвалено рішення в справі за позовом Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, яким відмовлено в позові. Відповідач [PERSON] подав заяву про ухвалення додаткового рішення з тих підстав, що ним здійснено витрати на правову допомогу «Адвокатським бюро «Романа Волосянко» за договором від 12/08/2021 на суму 6000 гривень, які сплачено адвокату. 04/05/2022 адвокатом відповідача подано суду заяву про компенсацію витрат на правову допомогу, як передбачено в ст. 141 ЦПК України. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~ Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином законом передбачено покладання судових витрат у разі відмови в позові - на позивача. 12/08/2021 «Адвокатським бюро «Романа Волосянко» та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги. 12/08/2021 складено додаткову угоду №1 до договору від 12/08/2021, якою встановлено перелік послуг та їх вартість. 02/12/2022 сторони договору від 12/08/2021склали акт приймання-передачі наданих послуг на суму 6000 гривень, з яких сплачено 3000 гривень та ще 3000 передбачено сплатити в наступному. Відповідно до квитанції від 05/12/2022 та, від 18/08/2021 адвокату сплачено по 3000 гривень. Позивач подав суду відзив на заяву про ухвалення додаткового рішення, відповідно до якого сума витрат не є співмірною зі складністю справи, а тому просив суд відмовити в задоволенні заяви відповідача. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція зазначена в постановах Верховного Суду, у\~справах № 923/560/17,\~№ 329/766/18,\~№ 178/1522/18. Позивач просив суд врахувати складність спору для надання правової допомоги. Так заперечення позову полягало в застосуванні позовної давності з урахуванням обставин ухвалення заочного рішення та його скасування неналежним судом, а також прийняття участі в судових засіданнях для доведення арґументації та спростування доводів позивача, які підлягають юридичній оцінці під час усного слухання спору; відповідачем здійснено аналіз застосування інституту позовної давності з урахуванням різних термінів її виникнення та способів її обчислення за тих умов, що відповідне обчислення не здійснювалось позивачем, натомість заперечувалось позивачем, а тому відповідачу необхідно було надати спростування заявам позивача щодо заяв і пояснень відповідача. Таким чином 6000 гривень є співмірним розміром витрат на правову допомогу. Крім цього в заяві позивача щодо заперечення на заяву відповідача про компенсацію судових витрат лише розміщено загальну інформацію щодо необхідності врахування складності спору для сторін, але вкотре в даному спорі не обґрунтовано в чому саме полягає складність/нескладність спору. Так само взаємно суперечливим є пояснення позивача проти заяви відповідача щодо компенсації витрат на правову допомогу в тій частині, що позивач просив суд врахувати нескладність спору та відмовити в задоволенні заяви про компенсацію витрат на правову допомогу, а не в їх зменшенні. Отже заява позивача не обґрунтована належними правовими підставами та не містить в собі розрахунки щодо спростування розрахунків відповідача, що належить до його обов?язку за змістом ст. 12 ЦПК України. До обов?язків суду не належить виконання обов?язків відповідної сторони спору щодо складення нею безпосередньо належного обґрунтованого розрахунку щодо спростування розрахунку відповідача про компенсацію витрат на правову допомогу. В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже обов?язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача. В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved