Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

Процедура (рух справи): У листопаді 2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання виконавчого напису №8028, вчиненого 11 жовтня 2021 року приватним нотаріусом\~Київського міського\~нотаріального округу\~Золотих О.О. таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду\~від 05\~грудня 2022\~року відповідно\~до ч.4\~та ч.6\~ст.19,\~ч.ч.\~1-4\~ст.274\~ЦПК України,\~позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Треті особи про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, без поважних причин в судове засідання повторно не з`явилися. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом в силу ч. 2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Аргументи позивача, [PERSON] : Позовні вимоги\~позивач мотивує\~тим,\~що в жовтні 2022 року він отримав документи від приватного виконавця, з яких дізнався, що постановою приватного виконавця Виконавчого округу Кіровоградської області Шмалько О. О. відкрито виконавче провадження ВП №67424261 від 09.11.2021 року на підставі виконавчого напису №8028 від 11.10.2021 року приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Золотих О. О., яким стягнуто з нього на користь ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» заборгованість в розмірі 15 140,00 грн. Позивач вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню з огляду на те, що нотаріус керувався положеннями Переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів,які\~втратили чинність\~з 22.02.2017\~року на\~підставі судового\~рішення та\~діяв незаконно,\~здійснюючи виконавчий\~напис на\~кредитному договорі,\~який не\~посвідчено нотаріально.\~Крім того,\~позивач зазначає,\~що ним не отримано жодного повідомлення про вчинення нотаріусом виконавчого напису, йому не надсилалися будь-які розрахунки заборгованості та повідомлення про заміну кредитора в зобов?язанні. Викладені обставини свідчать про те, що вимоги ТОВ "ФК "Ріальто" не є безспірними, а договір на якому вчинено виконавчий напис, не міститься в переліку документів, на яких заборгованість провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У відповіді на відзив позивач також зазначив, що надана відповідачем до суду квитанція не містить даних отримувача, що унеможливлює встановлення факту перерахування коштів саме на його користь. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач надав суду письмові докази. Аргументи відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Ріальто": Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що відповідно до укладеного Договору № 210511-40043-1 від 11.05.2021 року між Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «Фінанс\~Інновація» та [PERSON] , позивач отримав кредит у розмірі 4 000 грн. 00 коп., строком на 30 днів, шляхом переказу на платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2 % від суми кредиту за кожен день користування та 4,0 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. 17.06.2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» укладено договір відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-3 відповідно до умов якого право вимоги за Договором № 210511-40043-1 від 11.05.2021 року перейшло до ТОВ «ФК «РІАЛЬТО». Вказаний кредитний договір був укладений між позивачем та відповідачем у електронній формі, що прирівнюється до письмової форми договору з всіма правовими наслідками невиконання зобов?язань за договором. В порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов?язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого заборгованість за Договором№210511-40043-1 від 11.05.2021 року становить 15 140 грн. 20 коп, та складається з: 4 000 грн. 00 коп. - прострочена заборгованість за кредитом; 10 440 грн. 00 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 700 грн. 00 коп. - заборгованість по витратам за вчинення виконавчого напису нотаріусом. Станом на 30.07.2021 року нарахування процентів позивачу було зупинено та зафіксовано розмір заборгованості, розмір заборгованості не змінився з дати вчинення виконавчого напису, з урахуванням того, що не відбувалися погашення. Таким чином, у відповідача були всі обґрунтовані та законні підстави на звернення стягнення на грошові кошти позивача шляхом вчинення виконавчого напису на кредитному договорі. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача надав до суду: - копію кредитного договору; - копію чеку про перерахування кредитних коштів; - розрахунок заборгованості за кредитним договором; - копію Правил надання грошових коштів; - копію договору про відступлення права вимоги, акту приймання-передачі договорів, та докази оплати за вказаним договором; - копію статуту. Позиція третіх осіб, приватного нотаріуса\~Київського міського\~нотаріального округу\~Золотих О.О.та приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалько О.О.: Треті особи про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, без поважних причин в судове засідання повторно не з`явилися, причини своєї неявки суду не повідомили, заперечень на позовну заяву у встановлений судом строк до суду не надали, заяв про розгляд справи за їх відсутності чи про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши матеріали справи та зміст заяви позивача по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані позивачем докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків. Встановлені судом обставини справи: Згідно наданої відповідачем копії договору №210511-40043-1, укладеного 11 травня 2021 року між Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Фінанс Інновація» та [PERSON] , останній отримав кредит у розмірі 4 000 грн. 00 коп., строком на 30 днів, шляхом переказу на платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2 % від суми кредиту за кожен день користування та 4,0 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. 11 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського\~нотаріального округу\~Золотих О.О. вчинено виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі № 8028) про звернення стягнення з [PERSON] за Договором №210511-40043-1 від 11.05.2021, укладеним з ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація", правонаступником усіх прав та обовязків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги №17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021 року є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова\~Компанія "Ріальто", заборгованість\~за період\~з 10.06.2021\~по 24.09.2021\~року в\~розмірі 14\~440грн. та плату за вчинення виконавчого напису в сумі 700 грн. 09 листопада 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Шмальком О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67424261 з примусового виконання виконавчого напису № 8028від 11.10.2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського\~нотаріального округу\~Золотих О.О. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова\~Компанія "Ріальто" заборгованості в розмірі 15 140 грн. У листопаді 2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання виконавчого напису №8028, вчиненого 11 жовтня 2021 року приватним нотаріусом\~Київського міського\~нотаріального округу\~Золотих О.О. таким, що не підлягає виконанню. Представник відповідача на підтвердження обґрунтованості вчинення виконавчого напису подав до суду відзив на позовну заяву, у якій просив відмовити у задоволенні позову. Вказані обставини справи підтверджуються належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані. Оцінка суду (джерела права): Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду, право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, права та інтереси якої стосуються такі дії чи акти. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до п.п. 1.1-1.2 Глави 16 Порядку та ст. 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Зокрема для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, для одержання виконавчого напису за стягнення заборгованості, що випливають з кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до ст. 88 Закону України "Про нотаріат", нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Суд зазначає, що виконавчий напис може бути вчинений нотаріусом лише після перевірки безспірності заборгованості. Розмір заборгованості не є безспірним, якщо банк не надав доказів на підтвердження розміру заборгованості боржника. Зазначеного у виконавчому написі, доказів на підтвердження своєчасного повідомлення боржника про наявність цієї заборгованості та про відповідні розрахунки. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Як встановлено судом, підставою вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису, що вбачається із змісту виконавчого напису, є, зокрема, п. 2 Переліку документів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Слід зазначати, що в дану постанову постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року були внесені зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, доповнено перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. п. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року в цій частині. Вказану постанову залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, суд зазначив: "Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника". Наведене також узгоджується з висновком, який викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року (справа № 910/10374/17). Відповідно до\~ст.\~ст.12,\~81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог і\~заперечень,\~крім випадків\~встановлених цим\~Кодексом.\~Доказуванню підлягають\~обставини,\~які обґрунтовують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для ухвалення\~рішення у\~справі і\~щодо яких\~у сторін\~та інших\~осіб,\~які беруть\~участь у\~справі,\~виникає спір.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими особами,\~які беруть\~участь у\~справі.\~Доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Висновок суду: Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова\~Компанія "Ріальто",\~подав до\~суду відзив\~в якому\~заперечив щодо\~позову в\~повному обсязі,\~проте не\~довів та\~не надав\~достовірних доказів\~для підтвердження\~безспірності суми\~заборгованості,\~а отже суд визнає встановленою обставину, що сума заборгованості позивача не є безспірною. До суду відповідачем не надано доказів, які б містили суми та дати, з яких можливо було б встановити, чи отримав позивач кредит в передбаченому Договором розмірі, крім того, відсутня засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, яка має містити період, за який нарахована заборгованість. Отже, суду відповідачем та третіми особами не надана банківська виписка, з рахунка [PERSON] , яка повинна відповідати вимогам до виписки з рахунку, який має містити суми заборгованості та строки її погашення, відповідно до підпункту Б пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172. Разом з тим, не надано доказів, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, що також є самостійною підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Також всупереч вимогам п. п. 2.3 п. 2 Глави 16 Розділу II Порядку, відповідачем не надано доказів того, що він надсилав позивачу письмову вимогу про усунення порушень. Суд вважає доведеними обставини на які посилається позивач як на підставу своїх вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки відповідачем та третьою особою на стороні відповідача не надано суду достовірних, допустимих, належних та достатніх доказів, які б підтвердили правомірність виникнення у позивача зобов`язання погасити заборгованість, свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором і відповідно виникнення у відповідача права на отримання у нотаріуса виконавчого напису. Отже, суд вважає, що твердження позивача доведено під час судового розгляду, які відповідачем не спростовано. За таких обставин, нотаріус вчинив виконавчий напис всупереч вимогам статті 18 Цивільного кодексу України, статей 87 та 88 Закону України «Про нотаріат», пункту 2\~Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Встановлені у судовому розгляді фактичні обставини справи, переконують суд у тому, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому їх слід задовольнити, та визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. №8028 від 11 жовтня 2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова\~Компанія "Ріальто" заборгованості\~в сумі\~15\~140 грн. Висновок суду щодо розподілу судових витрат: Позивач подав заяву про розподіл судових витрат у справі, у якій при задоволенні позову просив стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8400 грн. та 992 грн. 40 коп. сплаченого судового збору. На підтвердження цих обставин позивач подав до суду копії: договору про надання правової допомоги №10/11/22 від 10 листопада 2022 року, акту прийому-передачі послуг №1011-1 від 10.11.2022 за вказаним договором, рахунку за Договором, квитанції до прибуткового касового ордера №1/10-11-1 від 10.11.2022 року про прийняття АБ "Євгена Іваненко" від [PERSON] суми 8400 грн. за Договором. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05.07.2012 за N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону N 5076-VI). Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник відповідача подав до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. В клопотанні представник зазначає, що такі витрати не співмірними з сумою заборгованості за Договором № 210511-40043-1 від 11.05.2021 року, яка становить 15 140 грн. 20 коп. Крім того посилається на те, що позивачем не долучено до матеріалів позовної заяви жодного доказу на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, а також просить зменшити розмір витрат через введений воєнний стан на території України. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) зазначено, що "склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення". Крім цього, у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року № 638/7748/18 (провадження № 61-13573св19) зазначено, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) також позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу є необґрунтованим, оскільки витрати позивача на професійну правничу допомогу підтверджуються належними і допустимим доказами, а введений на території України воєнний стан не має жодного відношення до визначення розміру витрат на правничу допомогу. Крім цього, сума заборгованості за\~Договором,\~на якому\~було вчинено\~оскаржуваний виконавчий\~напис, також не є підставою для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, так як вона не є ціною позову і даний позов є нематеріального характеру. За таких обставин, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8400 грн. підлягають відшкодуванню. На переконання суду, витрати на професійну правничу допомогу на задоволену суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат. Крім того, відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 992 грн. 40 коп. за подання позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved