Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

Позивач звернулись до суду з позовом про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті її баби [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування своїх вимог зазначив, що вона не може оформити своє право власнсоті на спадщину за законом, оскільки спадкодавець за життя належним чином не оформила та не отримала правовстановлюючий документ. У зв`язку з цим нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину та радив позивачу звернутись за захистом своїх прав до суду. Позивачі разом з позовною заявою подали до суду клопотання про витребування у Баришівської державної нотаріальної контори доказів, а саме копію спадкової справи №536 від 21.12.1996. 06.09.2022 ухвалою суду відкрито провадження у справі, справу прийнято до провадження судді Червонописького В.С., клопотання позивачів про витребування доказів задоволено. 18.10.2022 від представника позивача надійшло клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем, а саме замінити Студениківську сільську раду Бориспільського району Київської області на Баришівську селищну раду Броварського району Київської області. 21.10.2022 від Баришівської районної державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи №536 від 21.12.1996, заведеної до майна померлої [PERSON] , померлої [INFO] . 01.11.2022 від Студениківської сільської ради надійшов лист про визнання позовних вимог. 22.11.2022 ухвалою суду замінено первісного відповідача Студениківську сільську раду Бориспільського району Київської області на належного відповідача Баришівську селищну раду Броварського району Київської області. 02.02.2023 від Баришівської селищної ради Броварського району Київської області надійшло клопотання про визнання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. 02.02.2023 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції, про що в матеріалах справи містить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Судом на підставі частини другої\~статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З матеріалів справи судом встановлено, що [INFO] померла баба позивача [PERSON] (спадкодавець), яка на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 24.06.1996 року та довідкою Виконкому Гостролуцької сільської ради Баришівського району Київської області від 09.10.2015 № 559. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить, крім спадкового будинку, що знаходиться у селі Гостролуччя, право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що складається з наступних земельних ділянок: № [NUMBER] , площею 1,4274 га (рілля І категорії); № 1154, площею 1,5582 га, (рілля II категорії); № 482, площею 1,0743 га (сінокіс), які знаходяться в адмінстративних межах Баришівської селищної ради Гостролуцького сторостинського округу Броварського району Київської області. Зазначене підтверджується копією Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 346563 від 03.07.2001 року, листом ГУ Держгеокадастру у Київській області від 19.08.2022 №29-10-0.331-3670/2-22, довідкою Виконкому Гостролуцької сільської ради від 23.09.2015 № 511. За життя [PERSON] склала заповіт від 23.04.1980, який зареєстровано в книзі для запису нотаріальних дій за № 59, відповідно до змісту якого будинок, що належить заповідачу та все те, що буде належати на день смерті заповідається онуці [PERSON] . Після укладення шлюбу, позивач змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією про шлюб серія [NUMBER] від 03.10.1979, та розірвавши шлюб змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 17.08.1994. Позивач прийняла спадщину після померлої [PERSON] відповідно до абз.1 ст. 524, ст. 548, п. 2 абз. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, яка діяла на момент смерті спадкодавця) шляхом подання державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, крім позивача, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] немає, що підтверджується матеріалами спадкової справи №536 від 21.12.1996, заведеної до майна померлої [PERSON] , померлої [INFO] . З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай), позивач звернулась до Баришівської районної державної нотаріальної контори, проте, 11.02.2022 року нотаріусом надано відповідь № 129/02-14 про те, що неможливо видати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на право на земельну частку (пай). Підставою для відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на земельну частку (пай) є відсутність у спадкоємця правовстановлюючого документа, а саме оригіналу сертифікату на право на земельну частку. У зв`язку з чим запропоновано звернутись до суду з позовом про визнання права на земельна частку (пай) в порядку спадкування. У своїй позовній заява позивач зазначає, що їй, як спадкоємцю за заповітом, органом Держгеокадастру надано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН № 346563, який датований 03 липня 2001 року, тобто після смерті спадкодавця. Однак, оригінал зазначеного Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 346563 було втрачено. В листі Головного Управління Держгеокадастру у Київській області від 19.08.2022 року № 19-10-0.331-3670/2-22 зазначено, що в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) наявний запис № 656 від 27.07.2001 року про реєстрацію сертифікату серії РН № 346563 на ім`я [PERSON] , розмір земельної частки (паю) 4,96 умовних кадастрових гектарів. Отже, позивач набув право на земельну частку (пай), але за життя не оформив державний акт на право власності. Згідно із ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 55 Конституції України\~кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав. Відповідно до ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до статей 1216\~1217\~1218\~Цивільного кодексу спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1266 Цивільного кодексу України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно\~ст. 1225 Цивільного кодексу України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно із\~ст. 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392\~ Цивільного кодексу України). Згідно п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову І практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі №6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 Цивільного кодексу України. Також ст. 15 Цивільного кодексу України, статтею 4\~Цивільного процесуального\~кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд звертає увагу, що в даних конкретних правовідносинах визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, оскільки існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, враховуючи, що позивач 21.12.21996 подала заяву до Баришівської районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ( [INFO] ) баби [PERSON] ., тобто [PERSON] , дотримуючись положень визначених п. 2 абз. 1 ст. 549 ЦК Української РСР, прийняла спадщину за заповітом, але не змогла отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування саме на спірну земельну ділянку, отже право позивача підлягає захисту. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права на спадкове майно, не порушує права та законні інтереси інших осіб. Виходячи з вищевикладеного, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved