Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

05.08.2021 позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м.Харкова з позовом, який в ході розгляду справи уточнив, та просив суд стягнути з [PERSON] суму боргу за наданою позикою в розмірі 82200 грн., моральну шкоду в розмірі 15000 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11200 грн. та суму сплаченого судового збору. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 24.04.2020 до нього звернулась його дівчина [PERSON] з проханням позичити їй грошові кошти для погашення заборгованості за кредитними зобов`язаннями. За вирішенням цієї проблеми він звернувся до своєї матері [PERSON] , яка надала необхідну суму. Таким чином 24.04.2020 ним було передано відповідачу грошові кошти в розмірі 1800 дол. США на умовах позики. Пізніше, 08.08.2020 таким же чином він отримав від матері грошові кошти в розмірі 1200 дол. США та позичив їх [PERSON] . Грошові кошти в загальному розмірі 3000 дол. США були надані на умовах щомісячної виплати грошової суми в розмірі 400 дол. США до моменту повернення суми боргу відповідачем в повному обсязі. Втім [PERSON] не додержувалась умов запозичення коштів та повертала позику в меншому, за обумовлений розмірі. Вказав, що в листопаді 2020 року [PERSON] знову звернулась до нього з проханням займу коштів, проте з огляду на неналежне виконання попередніх зобов`язань з повернення позики, [PERSON] відмовила у наданні чергової суми. Тому він був вимушений отримати грошові кошти в розмірі 82200 грн. у свого знайомого, які він запозичив [PERSON] 23.11.2020 на умовах щомісячного повернення 200 дол. США для нього та 200 дол.США для [PERSON] .Зазначив, що факт отримання коштів підтверджується перепискою в месенджері «Viber». 21.01.2021 особисті стосунки між ними було розірвано. Втім жодної виплати за позикою в розмірі 82200 грн. [PERSON] так і не здійснила, повністю ігноруючи свої зобов`язання. Крім того зазначив, що діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, оскільки вині дії [PERSON] призводять до незапланованих витрат для самостійного повернення коштів, це значно впливає на його матеріальний стан, порушується його звичний спосіб життя. Вказав, що ним були сплачені кошти для надання йому професійної правничої допомоги в розмірі 11200 грн., які він просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Лях М.Ю. від 16.09.2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Лях М.Ю. від 13.12.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 20.10.2022 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями з підстав перебування судді Ляха М.Ю. у відпустці по догляду за дитиною (відповідно до Наказу голови Київського районного суду м. Харкова Шаренко С.Л. №02-03/213 від 23.09.2022 «Про надання відпустки по догляду за дитиною судді Лях М.Ю.»), цивільна справа надійшла в провадження судді Губської Я.В. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Подав заяву, зі змісту якої вбачається, що у разі неявки в судове засідання відповідача, він не заперечує проти розгляду справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна поштова кореспонденція, яка була повернута оператором поштового зв`язку у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Відповідачем не надано суду відзиву на позов. Також, 23.11.2022 та 06.02.2023 відповідачем на електронну адресу суду було подано заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку з введенням воєнного стану, доказів поважності причин неявки до суду відповідачем надано не було. Щодо заяв відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку із воєнним станом, то суд зважає на таке. Відповідно до\~ст. 8 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України\~має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі\~Конституції України\~і повинні відповідати їй. Норми\~Конституції України\~є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі\~Конституції України\~гарантується. 24.02.2022 року відповідно до пункту 20 частини першої\~статті 106 Конституції України,\~Закону України "Про правовий режим воєнного стану",\~Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»\~постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб, строк якого, в подальшому Законами України неодноразово було продовжено. Відповідно до\~статті 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану"\~у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження\~Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також\~судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно статті\~122\~цього\~закону\~в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на\~підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені\~Конституцією України\~та законами України.\~Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені\~Конституцією України,\~в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися права і свободи людини та громадянина, передбачені статтями\~3034,\~38,\~39,\~4144,\~53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження і здійснення заходів правового режиму воєнного стану, передбачених ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану в Україні». Верховенство права діє і щодо тих прав і свобод, які обмежуються в умовах воєнного стану, з урахуванням цих обмежень. Рада суддів України, заслухавши та обговоривши інформацію Голови Ради суддів України щодо вжиття невідкладних заходів для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні в умовах припинення повноважень ВРП та воєнних дій з боку РФ, відповідно до\~статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Положення про Раду суддів України, затвердженого Х позачерговим з`їздом суддів України 16 вересня 2010 року (з подальшими змінами), ухвалила рішення від 24 лютого 2022 року № 9, за яким звернула увагу всіх суддів України, що навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану робота судів не може бути припинена, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист. Отже, згідно з\~Конституцією України\~може мати місце лише обмеження прав і свобод, а не їх повне скасування. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України). Відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Враховуючи передбачені чинним\~ЦПК України\~та\~Конституцією України\~гарантії, що забезпечують постійність і дієвість верховенства права навіть за умов запровадження воєнного стану в Україні, особливість предмета спору, складність справи, значення розгляду справи не тільки для відповідача, а й для позивача, дотримуючись принципу пропорційності та балансу, суд вважає, що в умовах воєнного стану конституційне право позивача [PERSON] на судовий захист не може бути обмеженим, а тому необхідно вирішити спір по суті з ухваленням судового рішення на підставі наявних у справі доказів. Також, суд роз`яснює відповідачу, що вона не була позбавлена можливості приймати участь у справі в режимі відео конференції поза межами приміщення суду відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України. Суд наголошує,\~що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідачів свідчить про їх небажання захищати свої процесуальні права. Відповідно до п. 3 ч. 8 ст.\~128\~ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З позовної заяви вбачається, що 24.04.2020 [PERSON] надав [PERSON] на умовах позики грошові кошти в розмірі 1800 дол. США. Також, 08.08.2020 [PERSON] повторно надав [PERSON] грошові кошти в розмірі 1200 дол. США. Крім того, позивач зазначає, що 23.11.2020 він надав у позику [PERSON] грошові кошти в розмірі 82200 грн. на умовах щомісячного повернення 200 дол. США для позивача та 200 дол. США матері позивача [PERSON] . Відповідно до ст.526 ЦК України\~зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Разом з тим, відповідно до звичаїв ділового обороту у випадку належного виконання грошового зобов`язання розписка повертається боржникові з відповідною відміткою про виконання. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Разом з цим, позивачем в обґрунтування своїх вимог надано лише роздруківку листування з месенджера «Viber», з якого взагалі неможливо встановити хто є сторонами даного листування та не може бути належним та допустимим доказом в розумінні вимог ст. 77 ЦПК України. Жодних інших документів, розписок з приводу надання позивачем та отримання відповідачем коштів, фіксації пердачі грошових коштів позивачем надано не було. Враховуючи вимоги ст.545 ЦК України\~та ненадання позивачем в якості доказу оригіналу боргового документу, суд вважає позовні вимоги такими, що не є обґрунтованими, а позиція позивача не є доведеною в ході судового розгляду, оскільки судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними доказами в розумінні\~ст.77 ЦПК України\~є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, з`ясувавши всі обставини справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, судом встановлено відсутність оригіналів розписок про отримання грошових коштів, а також позивачем не було доведено факту укладення між сторонами договору позики, та відповідно факту існування боргового зобов`язання,\~ тобто не надано належного, достовірного, допустимого та достатнього доказу, а представлене листування з месенджера «Viber» не може бути прийняте судом, як належний доказ у справі, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю, в зв`язку з недоведеністю. Оскільки вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди є похідними від вирішення спору щодо стягнення суми боргу, і враховуючи, що судом не встановлено підстав для задоволення таких вимог, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, також не підлягають задоволенню. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи, що позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, судові витрати слід покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed