Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-16 00:00:00

У серпні 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що квартира [ADDRESS] \~належить на\~праві приватної\~власності [PERSON] . Право власності\~на квартиру\~було набуто\~в результаті\~приватизації згідно\~із Законом\~України «Про\~приватизацію державного\~житлового фонду»,\~що підтверджується\~Свідоцтвом про\~право власності\~на житло,\~виданого розпорядженням\~від 20.09.2006\~р.\~№8/159-06,\~зареєстрованого Дніпропетровським\~міжміським бюро\~технічної інвентаризації\~-\~номер витягу:\~12029521\~від 03.10.2006\~р.,\~реєстраційний номер\~6722554. У вищевказаній\~квартирі зареєстровані: [PERSON] ; [PERSON] (дружина позивача); [PERSON] (донька дружини позивача); [PERSON] (онука дружини позивача); [PERSON] (відповідач - онук дружини позивача). Відповідач зареєстрований\~в квартирі\~ [ADDRESS] з\~08.11.2002\~року,\~однак,\~з 2014\~року фактично\~не проживає\~у вищевказаній\~квартирі.\~Факт реєстрації\~та фактичного\~не проживання\~відповідача підтверджується\~довідкою про\~склад сім`ї\~від 02.08.2021\~р.,\~виданою головою\~правління ОСББ\~Робочий Валентіровою\~Т.М. Позивач звернувся\~із заявою\~до Департаменту\~адміністративних послуг\~та дозвільних\~процедур Дніпровської\~міської ради\~для отримання\~довідки про\~склад сім`ї\~або зареєстрованих\~у житловому\~приміщенні/будинку\~осіб,\~однак йому\~було відмовлено\~у видачі\~довідки. Не проживання\~відповідача в\~квартирі [ADDRESS] ,\~яка належить\~позивачу підтверджується\~актом про\~не проживання\~відповідача за\~місцем реєстрації\~від 21.07.2021\~р,\~згідно якого\~відповідач не\~проживає в\~домоволодінні з\~2014\~року і\~місце проживання\~відповідача не\~відомо,\~з членами\~родини відповідач\~не спілкується. Позивач змушений\~сплачувати комунальні\~послуги за\~відповідача,\~який не\~проживає в\~спірному житлі. Також відповідач\~має борги\~в банках\~та профспілках,\~в яких\~він неодноразово\~брав кредитні\~кошти і\~не повертав,\~в зв`язку\~з чим,\~колектори і\~на теперішній\~час продовжують\~надсилати SMS\~та дзвонити\~позивачу з\~погрозами,\~так як\~відповідач,\~коли брав\~кредитні кошти,\~залишав адресу\~реєстрації [ADDRESS] та\~номер телефону\~позивача,\~як контактний. Відповідач фактично\~втратив своє\~право користування\~квартирою в\~житловому будинку,\~оскільки воно\~було похідним\~від прав\~власника -\~позивача.\~Відповідач користувався\~житловим будинком,\~будучі членом\~сім`ї власника,\~на теперішній\~час відповідач\~не являється\~член сім`ї\~позивача,\~оскільки відповідач\~мешкає окремо\~та на\~теперішній час\~не спілкується\~з позивачем.\~Відповідач не\~є членом\~сім`ї\~позивача,\~не веде\~з позивачем\~спільного господарства,\~не сплачує\~комунальні послуги,\~та не\~дає можливості\~проживати в\~житловому будинку\~позивачу. Відповідач свідомо\~порушує правила\~співжиття та\~створює неможливі\~умови для\~їх проживання,\~тому,\~позивач просить\~усунути йому\~перешкоди у\~користуванні квартирою\~шляхом виселення\~та зняття\~з реєстрації\~відповідача з\~квартири [ADDRESS] . З огляду на те, що відповідач добровільно відмовляється знятися з місця реєстрації, позивач вимушений звернувся до суду. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві, не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин; належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не подав відзив; представник позивача не заперечувала проти такого вирішення справи та ухвалення заочного рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, та у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вислухавши представника позивача, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. В судовому засіданні встановлено, що власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про\~право власності\~на житло,\~виданого розпорядженням\~від 20.09.2006\~р.\~№ 8/159-06,\~зареєстрованого Дніпропетровським\~міжміським бюро\~технічної інвентаризації\~-\~номер витягу:\~12029521\~від 03.10.2006\~р.,\~реєстраційний номер\~6722554 (а.с.13-14). Відповідно до ч.1\~ст.321 ЦК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1\~ст.317 ЦК України,\~власникові належать право володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Так, частиною першою статті 383 ЦК\~України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб. Аналогічне правило міститься в статті 150 Житлового кодексу Української РСР, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном частиною першою статті 317 ЦК України. Відповідно до ч.1\~ ст.319 ЦК України,\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно\~ст.386 ЦК України,\~держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпоряджання своїм майном. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», надав роз`яснення, що відповідно до положень статей 391, 396 Цивільного кодексу України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавлення володіння, порушується його право власності чи законного володіння. У відповідності з приписами частини другої статті 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). Як вбачається із заяви про надання довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб для пред`явлення, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . Відповідно до Акту про непроживання в квартирі від 21.07.2021 року, мешканці будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] підтверджують, що [PERSON] дійсно зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , проте, фактично не проживає з 2014 року. З 2014 року по теперішній час останні не бачили, щоб [PERSON] проживав або заходив до вищевказаної квартири (а.с.10). Зазначені обставини підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] , допитані в судовому засіданні, кожний окремо. Так, свідок [PERSON] , допитана в судовому засіданні пояснила суду, що вона є мамою відповідача по справі, [PERSON] . З 2014 року остання [PERSON] не бачила взагалі; місце знаходження останнього не відомо. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона працювала консьєржем в житловому будинку [ADDRESS] в період з 05.03.2002 по 2020 рік. Відповідача по справі [PERSON] остання не бачила у вищевказаному будинку приблизно 15 років. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються зібраними у справі доказами. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, позивач, відповідно до вимог ст.12 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.76-78 ЦПК України, зазначені у позовній заяві обставини того, що у квартирі [ADDRESS] , відповідач не проживає понад один рік, а лише зареєстрований в ній. Питання про належність та допустимість доказів по справі, вирішується тільки на підставі застосування норм матеріального права та з урахуванням поданих сторонами доказів у справі. Відповідно до ч.2 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність прописки само по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покласти на відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved