Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

14 листопада 2022 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа на стороні позивача без самостійних вимог: Виконавчий комітет Луцької міської ради Волинської області, про позбавлення батьківських прав. Свій позов обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2013 року шлюб між ними розірвано. У цьому шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився проживати з нею. Позивач зазначає, що з батьком дитини вона практично не спілкується, за потреби звертається до нього про надання дозволу на виїзд сина за кордон. Відповідач відкрито заявляв про своє небажання брати участь у житті дитини, будь-яке спілкування з сином припинив з 2017 року. На теперішній час син [PERSON] навчається у Луцькому ліцеї № 14 ім. Василя Сухомлинського у 7-Б класі. Навчальний заклад підтверджує, що відповідач дійсно не бере участі у вихованні дитини, не відвідує батьківські збори, не спілкується з учителями. Позивач вказує, що вона сама в повній мірі опікується сином, бере активну участь в його шкільному житті, забезпечує його матеріально. Відповідач жодним чином впродовж дев`яти років поспіль не проявляє інтересу до долі дитини, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовкою до самостійного життя, матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Наведене дає підстави для висновку, що відповідач свідомо ухиляється від матеріального утримання та виховання дитини, нехтуючи своїми батьківськими обов`язками. Враховуючи вищевикладене, покликаючись ст.ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 25 листопада 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Представник позивача адвокат Булат Ю. В. в підготовче засідання не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи без її участі, вимоги позову підтримала та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, заявою від 09 лютого 2023 року позовні вимоги визнав в повному обсязі, щодо позбавлення його батьківських прав відносно дитини [PERSON] не заперечує та просить розгляд справи здійснювати без його участі. Представник третьої особи Шульган Ф. П. заявою від 09 лютого 2023 року також просить розгляд справи здійснювати без його участі, щодо задоволення позову не заперечує. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. У відповідності до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд встановив, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Суд установив, що батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є: батько - [PERSON] та мати [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції 12 січня 2010 року (а. с.10). Копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , яке видане 16 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції, підтверджується зміна прізвища матері дитини з [PERSON] на [PERSON] (а. с. 8). Рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області № 732-1 від 29 грудня 2022 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . Зі змісту вищевказаного висновку органу опіки та піклування встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами в 2017 році, їхній син [PERSON] , 2010 року народження, залишився проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , де створені належні умови для проживання дитини. На підставі довідки навчального закладу, де навчається [PERSON] , від 10 жовтня 2022 року встановлено, що батько дитини не бере участі у вихованні сина, не відвідує батьківські збори, з учителями - не спілкується. [PERSON] 17 грудня 2022 року надав службі у справах дітей письмову заяву, якою підтвердив свою згоду на позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] . З метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини орган опіки та піклування Луцької міської ради Волинської області вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . Заява відповідача про визнання позову, на думку суду, свідчить про те, що [PERSON] свідомо самоусунувся від виховання сина та не бажає виконувати свої батьківські обов`язки без поважних причин. Відповідно до ч. 2,3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Разом з тим це, насамперед, є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач тривалий час поспіль не бере участі у вихованні дочки [PERSON] , не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує її необхідними матеріально-побутовими умовами, доглядом, вихованням, не спілкується з нею, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. З огляду на вищевикладене, враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки судовим розглядом встановлено факт ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини.

Outcome: approved