Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

09.12.2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом, згідно вимог якого просить стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія „Альфа-Гарант" (код ЄДРПОУ 32382598) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) страхове відшкодування в розмірі 30 115,56грн. та стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) матеріальну шкоду в розмірі 7 722,7грн., вирішити питання щодо стягнення з відповідачів судових витрат. В обґрунтування позову вказує, що [PERSON] , [INFO] , 24.12.2018р. об 11 год. 50 хв. в м. Києві на перехресті бул. Л. Українки та вул. Алмазова, керуючи автомобілем марки «Шевроле», р.н. [NUMBER] порушив п.16.6 Прав дорожнього руху України, а саме: на регульованому перехресті при повороті ліворуч, не надав переваги в русі автомобілю «Хюндай», р.н. [NUMBER] , який рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення. В результаті дорожньо- транспортної події автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Печерського районного суду м.Києва від 27.02.2019 року у справі 757/2437/19-п [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Згідно полісу АМ/5286885 від 22.11.2018р. цивільно-правова відповідальність [PERSON] була забезпечена Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія „Альфа-Гарант" (код ЄДРПОУ 32382598), з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну потерпілого у межах 100тис.грн., з франшизою в розмірі 1000 грн Згідно рахунку- фактури №БА-0004697 від 27.04.2019р. виданої ТОВ «Богдан Авто», вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 88106,16грн. В період з травня по липень 2019 року відповідач-1 сплатив на рахунок ТОВ «Богдан Авто» (який виконував відновлювальний ремонт), вартість відновлювального ремонту автомобіля Позивача за вирахуванням франшизи, в розмірі 69 069,87грн. Враховуючи те, що страхове відшкодування є меншим вартості відновлювального ремонту автомобіля Хюндай [NUMBER], позивач був вимушений доплатити на користь ТОВ «Богдан Авто» власні кошти в розмірі 19 036,29грн. та 9 029,27грн., що підтверджується банківською квитанцією від 01.07.2019р., рахунком-фактурою №БА-0004696 та банківською квитанцією від 01.07.2019р. Крім того, позивач сплатив на користь ФОП « [PERSON] » кошти в розмірі 1050грн. транспортних послуг, пов`язаних з евакуацією автомобіля Хюндай [NUMBER] з місця ДТП до місця проживання позивача. Крім того, зважаючи на значну невідповідність страхового відшкодування розміру фактично завданої шкоди, з метою оцінки вартості матеріальної шкоди, позивач був вимушений звернутися до суб`єкта оціночної діяльності ФОП « [PERSON] » для проведення оцінки майна. Згідно Звіту про оцінку №92/04/19 від 25.04.2019р., встановлено що величина вартості матеріального збитку, нанесеного позивачу внаслідок пошкодження автомобіля Хюндай р.н. [NUMBER] , складає 123 829,84 грн. (сто двадцять три тисячі вісімсот двадцять дев`ять грн. 39 коп.), з яких 6 722,7грн. величина втрати товарної вартості. Вартість сплачених позивачем послуг ФОП « [PERSON] » з проведення оцінки майна та складання Звіту №92/04/19 становить 2000грн. Отже, загальний розмір заподіяної позивачу матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з Відповідача-1, з урахуванням виплаченого страхового відшкодування та франшизи складає (19036,29+9029,27+1050+2000-1000) 30 115,56грн. Враховуючи те, що страхової виплати недостатньо для відшкодування завданої шкоди, така шкода підлягає стягненню з відповідача-2, як особи винними діями якої її було завдано шкоду, а саме величину втрати товарної вартості автомобіля Хюндайр.н. [NUMBER] в розмірі 6 722,7грн, франшизу в розмірі 1000грн., а загалом (6722,7+1000) 7722,7грн. Вказані обставини послугували підставою для звернення до суду з даним позовом. 28.01.2022 ухвалою Ірпінського міського суду Київської області було направлено позовну заяву, за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. 04.10.2022 до суду надійшла вищевказана позовна заява, яка була передана судді Ільєвій Т.Г. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.10.2022 року було відкрито провадження та призначено до розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з повідомленням сторін. 25.11.2022 до суду надійшов відзив Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», в якому представник вказав товариство належним чином та в повному обсязі виконано свої зобов`язання, а вимоги позивача, є взагалі незрозумілими та необґрунтованими оскільки останній навіть в позовній заяві не зазначає (приховує) той факт що ТДВ СК «Альфа-Гарант» було сплачено страхове відшкодування в погодженому згідно угоди розмірі. Позивач та представник позивача до судового засідання не з`явилися, до канцелярії суду представник подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, заяв, клопотань до суду не подано. У відповідності до ч.1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та у відсутність нез`явившихся осіб. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та відповіді на відзив, враховуючи доводи відповідача, які викладені письмово, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення у відсутність нез`явившихся осіб на підставі наявних у матеріалах справи доказах. За приписами ч. 3 ст. 208, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 218 ЦПК України судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду, яке проголошується негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , 24.12.2018р. об 11 год. 50 хв. в м. Києві на перехресті бул. Л. Українки та вул. Алмазова, керуючи автомобілем марки «Шевроле», р.н. [NUMBER] порушив п.16.6 Прав дорожнього руху України, а саме: на регульованому перехресті при повороті ліворуч, не надав переваги в русі автомобілю «Хюндай», р.н. [NUMBER] , який рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення. В результаті дорожньо- транспортної події автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Печерського районного суду м.Києва від 27.02.2019 року у справі 757/2437/19-п [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. В п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК. Таким чином, вина відповідача [PERSON] в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає. Згідно полісу АМ/5286885 від 22.11.2018р. цивільно-правова відповідальність [PERSON] була забезпечена Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія „Альфа-Гарант" (код ЄДРПОУ 32382598), з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну потерпілого у межах 100тис.грн., з франшизою в розмірі 1000 грн. Так, відносини, що склалися між сторонами у зв`язку з виплатою страхового відшкодування врегульовані спеціальним законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, відповідно до положень п. 2.1. ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають інше. ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми нього Закону. Відповідно до ч.1ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 1ст.81 ЦПК України встановлено імперативний обов`язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із вказаної норми ст. 81ЦПК України,зокрема, вбачається, що обов`язок доведення полягає у необхідності виконання комплексу відповідних дій, які орієнтовані на те, щоб скласти певне позитивне враження у суду про юридичні обставини у справі. Обов`язок доведення зумовлюється настанням для особи несприятливих правових наслідків у разі невиконання або неналежного його виконання, зокрема, відмовою суду визнати наявність юридичного факту у разі невиконання стороною обов`язку по доведенню фактів, якими вона обґрунтовує свої вимоги, тобто, якщо позивач не доведе підстави позову, то суд відмовить у його задоволенні. Згідно ст. 89ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 2ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим кодексом. 26.12.2018 року позивачем було надано до Товариства повідомлення про ДТП від потерпілого. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ»), протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. 09.01.2019 року було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу про що складено відповідний протокол огляду ТЗ, який підписаний позивачем. 25.05.2019 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» сплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 58 019.87 гри. 14.06.2019 року було укладено угоду про розмір страхового відшкодування, згідно якої сторони погодили 69 069, 87 (шістдесят дев`ять тисяч шістдесят дев`ять гривень 87 копійок) страхового відшкодування. 18.06.2019 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було додатково сплачено на рахунок позивача страхове відшкодування в розмірі 11 050,00 грн. Так, позивач мотивуючи позовні вимоги вказує, що страхової виплати недостатньо для відшкодування завданої шкоди, а тому така шкода підлягає стягненню з відповідача-2, як особи винними діями якої її було завдано шкоду, а саме величину втрати товарної вартості автомобіля Хюндайр.н. [NUMBER] в розмірі 6 722,7грн, франшизу в розмірі 1000грн., а загалом (6722,7+1000) 7722,7грн. Таким чином, позивач сам добровільно узгодив розмір страхового відшкодування та підтвердив, що сума страхового відшкодування є остаточною та сторони не матимуть жодних фінансових або будь-яких інших претензій щодо розміру цієї суми, про що зазначено у п. 5 Угодипро розмір страхового відшкодування від 14.06.2019. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд к сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Слід зазначити, що дана угода не визнавалася судом недійсною та не є нікчемною, згідно чинного законодавства України, будь яких доказів, які б це спростували суду не надано. Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на зазначене, суд оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку про безпідставність заявлених вимог, враховуючи, що стороною позивача обставин, які б свідчили про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, підстави стягувати з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору відсутні. Так, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Outcome: dismissed