Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи позов по тим підставам, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 12.10.2003 року до 16.06.2020 року. У вказаному шлюбі народились двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 16.06.2020 у справі №379/499/20 шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12.10.2003 року було розірвано. При розгляді вказаної справи спір про поділ майна подружжя, а також інші пов`язані позовні вимоги сторонами не заявлялись та не розглядались. Під час процедури розлучення між сторонами була досягнута усна домовленість щодо відсутності спорів щодо спільного майна подружжя, а саме: квартири [ADDRESS] , придбаної в період шлюбу за спільні заощадження сім`ї, при цьому [PERSON] обіцяла не звертатись з позовом до суду щодо стягнення аліментів на утримання дітей. Разом з тим, також була домовленість щодо термінів документального оформлення таких умов, які становили приблизно рік з моменту розлучення. Однак, за минуванням вказаного строку, на усну вимогу позивача щодо виділення та оформлення частки майна в спільній власності подружжя на його ім`я, шляхом здійснення нотаріальних дій, щоб в подальшому мати можливість розпоряджатись вказаним майном на власний розсуд, відповідач заперечила можливість такого оформлення у позасудовому порядку. Вказує про те, що між позивачем та відповідачем виник певний спір, який безпосередньо впливає на правовідносини щодо права власності та спільне сумісне майно подружжя, придбане у шлюбі, та порядок його поділу, враховуючи, що у позасудовому порядку не досягнуто згоди щодо поділу майна сторонами. Зазначає про те, що в період перебування у шлюбі сторонами за рахунок спільних заощаджень сім`ї та в інтересах сім`ї придбане наступне майно: квартира [ADDRESS] , яка є спільною сумісною власністю подружжя. Придбання прав на зазначену квартиру здійснено згідно попередньою договору з передачею гарантійних платежів №15 від 13.04.2016, відповідно до якого Продавець зобов`язується в майбутньому, в строк не пізніше кінця 1 кварталу 2017 року укласти з [PERSON] (Покупець) договір купівлі-продажу квартири, розташованої у будинку, який буде збудовано на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] . Вартість об`єкту - квартири на дату укладання договору становила 549\~000 грн. Покупець передав, а Продавець прийняв до підписання договору суму гарантійного платежу у розмірі 549\~000 грн. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником квартири [ADDRESS] , зазначено [PERSON] . Відповідно до звіту та висновку про оцінку майна № 18-210524-049 від 24.05.2021, проведеного ТОВ «АВЕРТА ГРУП», ринкова вартість об`єкта: квартири загальною площею 63,4 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] , складає 1 391 952,89 грн. Вказує про те, шо оскільки, майно було придбане сторонами в період шлюбу, воно належить позивачу та відповідачу як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивач має намір поділити вищезазначене майно шляхом визначення за позивачем 1/2 частки вищезазначеної квартири в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Просить визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру [ADDRESS] . В порядку поділу майна визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартиру [ADDRESS] . В порядку поділу майна визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Судові витрати по справі стягнути з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В підготовче судове засідання позивач не з`явився. До суду від [PERSON] надійшла заява, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явилась. До суду від представника відповідача адвоката Уманець С.Г. надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та її представника, позовні вимоги визнають. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України представник відповідача просить повернути позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, виходив з наступного. В ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження, [PERSON] та [PERSON] 12.10.2003 зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянською стану Таращанського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №80 від 12.10.2003 р. У шлюбі народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 16.06.2020 у справі №379/499/20 шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12.10.2003 року було розірвано. При розгляді вказаної справи спір про поділ майна подружжя, а також інші пов`язані позовні вимоги сторонами не заявлялись та не розглядались. Під час перебування сторін по справі у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти подружжя було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.12.2017, квартира за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1430743832109, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, 04.12.2017 зареєстрована за [PERSON] , тип права власності: приватна, розмір частки: 1. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, враховуючи, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відповідачем по справі позовні вимоги визнано в повному обсязі, суд приходить висновку, що позовна вимога поділ спільного майна подруджя підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення судових витрат по справі з відповідача, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, згідно квитанції № 9 від 14.06.2021, за подання позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 11350,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПУ України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем позовні вимоги визнано в повному обсязі. Враховуючи викладене,\~суд вважає\~за можливе\~при задоволенні\~позову повернути з\~державного бюджету позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 5675,00 грн. Інші 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем стягнути з відповідача по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі\~неявки в\~судове засідання\~всіх учасників\~справи чи\~в разі\~якщо відповідно\~до положень\~цього Кодексу\~розгляд справи\~здійснюється судом\~за відсутності\~учасників справи,\~фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального\~технічного засобу\~не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Outcome: approved