Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

20 грудня 2022 року позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою в якій просить стягнути з виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області на її користь моральну шкоду в сумі 40000 грн. Свою заяву обґрунтовує тим, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду задоволено адміністративний позов, та визнано протиправними дії виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області щодо відмови у наданні інформації на запит [PERSON] від 27.02.2021 року; визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку для надання публічної інформації за запитом про отримання публічної інформації; зобов`язано виконавчий комітет Новомосковської міської ради Дніпропетровської області надати публічну інформацію щодо наявності на території м.Новомосковська вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову житлового будинку, господарських будівель і споруд, на запит [PERSON] від 27.02.2021. Позивач зазначає, що вказаними протиправними діями відповідача їй була завдана моральна шкода, яка полягає у стражданні та приниженні, яких вона зазнала внаслідок протиправних дій. Порушення її прав з боку суб`єкта владних повноважень викликало у неї негативні емоції, внаслідок чого виникло погане самопочуття, пригнічений настрій. Розмір моральної шкоди обґрунтовує тим, що завдана шкода спричинила їй негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, та інше. Моральні страждання підсилювалися також тим, що вона являється інвалідом ІІ групи. За кожен місяць порушеного права, позивач оцінює у розмірі мінімальної заробітної плати, у січні місяці 2022 року для працездатних осіб 6500 грн. Але, враховуючи принцип справедливості, рівень її страждань на те, що їй відмовлено у доступі до публічної інформації, розмір моральної шкоди оцінює у 40 000 грн. Ухвалою суду від 23 грудня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без (повідомлення) виклику сторін. 13 січня 2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявності у неї душевних страждань, які вона зазнала протиправною поведінкою відповідача, а як наслідок завдання їй моральної шкоди. Посилання позивача у позові на понесення нею витрат на правову допомогу, в тому числі витрати на проїзд, взагалі ставлять під сумнів саму природу поняття моральної шкоди, оскільки такі витрати остання мала змогу стягнути в якості судових витрат та витрат на правову допомогу ще на стадії розгляду справи в окружному адміністративному суді. Правом на подання відповіді на відзив у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження позивач не скористалася. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року задоволено частково адміністративний позов, та визнано протиправними дії виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області щодо відмови у наданні інформації на запит [PERSON] від 27.02.2021 року; визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку для надання інформації на запит про інформацію; зобов`язано виконавчий комітет Новомосковської міської ради Дніпропетровської області надати публічну інформацію щодо наявності на території м.Новомосковська вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову житлового будинку, господарських будівель і споруд, на запит [PERSON] від 27.02.2021року. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.6-8). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Приписами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 3 Конституції України проголошує, що держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Це конституційне положення більшу конкретизацію знаходить у ст. 56 Основного Закону, яка закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування та їх посадовими особами визначені ст.ст. 1173, 1174 ЦК України. Згідно з приписами ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, АРК або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Застосовуючи положення ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено Законом. Як було зазначено вище, задовольняючи позов Дніпропетровський окружний адміністративний суд визнав протиправні дії відповідача, які полягають у протиправній бездіяльності останнього, а саме щодо ненаданні публічної інформації за запитом від 27 лютого 2021 року та недотримання п`ятиденного строку надання інформації. Тобто, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 року, у даному випадку, має преюдиційне значення, а факт протиправної бездіяльності відповідача, який підтверджений рішенням суду, не підлягає доведенню. Пунктом 16 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» передбачено, що суди мають суворо додержувати передбаченого ст.56 Конституції права особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Суду подано копію довідки до акта МСЕК серії 12 ААБ № 128750 від 24.10.2018 та копію пенсійного посвідчення від 17.02.2011 (а.с.9) з яких вбачається, що [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства, отримує пенсію по втраті годувальника. Обґрунтовуючи наявність моральної шкоди, позивач зазначає, що відчуває негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи та побоювання про майбутній стан здоров`я. Внаслідок неправомірних дій відповідача була змушена присвятити багато часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права, у зв`язку із чим суд визнає, що позивач зазнала моральних страждань, пов`язаних з порушенням його прав та необхідність вжиття заходів для їх захисту, відчула та відчуває себе приниженою і морально подавленою. У пункті дев`ятому постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам також роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності відповідача є, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили. У публічно-правових відносинах моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазначала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода фізичної особи визначається через страждання, що за своєю суттю є негативною для людини емоцією, змістом якої є, у тому числі, тривога та переживання. Страждання є наслідком певних дій, які викликають такі емоції. Верховний Суд у своїх постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 та від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17 зазначив, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Звертаючись до суду, позивач визначив обставини, що спричинили страждання та зазначив підстави такого відшкодування. Визначаючи розмір на відшкодування моральної шкоди, суд керується не тільки тими критеріями, які обумовлюють суб`єктивне сприйняття позивача, але й тими, які характеризують її зовнішній прояв порушення звичайного для цієї людини способу життя з огляду на її індивідуальні особливості, а також виходить із засад юридичної відповідальності та принципів компенсації моральної шкоди. Разом з тим, суд вважає надмірним розмір відшкодування, про яке прохає позивач, з огляду на наступне. Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується фізичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не доведено, що запитувана інформація має для позивача надважливе значення та займає провідне місце у його житті. А тому у суду відсутні підстави вважати, що ненадання позивачу відповідної інформації здатне спричинити серйозні зміни в його психоемоційному стані. Крім того, суд зауважує, що [PERSON] неодноразово зверталася до органів місцевого самоврядування із запитами на надання публічної інформації щодо наявності вільних земельних ділянок. При цьому, такі звернення були адресовані у різні населені пункти, які розташовані майже у всіх регіонах України. В подальшому, за результатами таких звернень вона зверталась до суду з позовами про визнання бездіяльності відповідного органу протиправною, а згодом подавала позови про відшкодування завданої їй моральної шкоди. Такі справи у значній кількості були розглянуті судами, починаючи з 2020 року, про що свідчать дані Єдиного державного реєстру судових рішень . У відповідності до ч.3 ст.6 Закону України «Про доступ до судових рішень», суд при здійсненні судочинства може\~ використовувати\~ лише текст судового рішення,\~ який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Так, за даними Єдиного державного реєстру судових рішень, у період 2020-2021 років [PERSON] подано більше тридцяти однотипних шаблонних позовів, за результатними розгляду яких, судовими рішеннями з виконавчих комітетів органів місцевого самоврядування багатьох регіонів України на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди було стягнуто, зокрема: 2 000 грн (справа № 750/7355/20), 1 000 грн (справа № 610/2104,20), 1 000 грн (справа № 328/1768/20), 1 000 грн (справа № 610/2577/20), 1 000 грн (справа № 766/15328/20), 3 000 грн (справа № 127/19592/20), 500 грн (справа № 607/15120/20), 1 000 грн (справа № 315/1265/20), 500 грн (справа № 589/3643/20), 1 000 грн (справа № 404/5740/20), 1 000 грн (справа № 629/258/21), 2 000 грн (справа № 569/16473/20), 1 000 грн (справа № 937/6115/20), 1 000 грн (справа № 527/472/21), 700 грн (справа № 490/161/21), 3 000 грн (справа № 405/1823/21), 2 000 грн (справа № 577/2133/21), 3 000 грн (справа № 733/675/21), 3 000 грн (справа № 495/6633/21), 3 000 грн (справа № 585/2287/21), 3 000 грн (справа № 459/2642/21), 800 грн (справа № 705/453/21). Отже, з урахуванням того, що такі дії стосувались звернення до органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, з прогнозованим для [PERSON] подальшим зверненням до суду, вбачаються підстави стверджувати, що такі звернення для позивачки набули характеру звичних справ, що суттєво мінімізує рівень її душевних страждань. Верховний Суд у своїй постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц наголосив, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Тому, визначаючи розмір відшкодування суд, враховуючи доведений ступінь душевних страждань позивача, вважає за доцільне задовольнити позов частково, у розмірі 500 грн. На переконання суду, визначений розмір є достатнім та співмірним із тривалістю порушеного права позивача, характером завданої їй з боку відповідача немайнової шкоди. Стягнення у такому розмірі не є надто мізерним та надто надмірним, відповідає критеріям розумності та справедливості, враховує інтереси держави, не призведе до порушення балансу прав та інтересів конкретного громадянина і суспільного інтересу. Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої\~ судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач [PERSON] в силу закону, звільнена від сплати судового збору за подання позову. Позивачем заявлено позовні вимоги на суму 40000 грн., з яких задоволено вимоги на суму 500 грн. (500:40000=0,0125), а тому судові витрати у пропорційному розмірі до задоволеної частини підлягають стягненню з відповідача на користь держави у сумі 12,41 грн. (992,40*0,0125).

Outcome: partial