Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

[PERSON] 13 вересня 2022 року пред`явила до [PERSON] позов про розірвання шлюбу, зареєстрованого 09 листопада 2018 року. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що наприкінці 2021 року їх шлюбні стосунки з відповідачем погіршилися, причиною такого погіршення стала байдужість відповідача до сім`ї, його небажання надалі підтримувати шлюбні стосунки та небажання налагодити відносини, втрата з його боку інтересу до сімейного життя. У лютому 2022 року відповідач залишив місце їхнього спільного проживання. З цього часу вони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть та практично не спілкуються. Її намагання зберегти сім`ю не дали жодних результатів, сподівання, що відношення відповідача до неї та шлюбу зміниться на краще - виявились марними. Зі сторони відповідача тривалий період відсутні будь-які спроби налагодити їх відносини і зберегти шлюб. На даний час вона втратила будь-які почуття любові та поваги до відповідача, які існували між ними раніше, на яких існувала їх сім`я, не бажає надалі зберігати шлюб. Як виявилось, кожен із них має протилежні погляди на шлюб, сім`ю, цінності, права та обов`язки кожного з подружжя. За таких обставин їх шлюб з відповідачем носить лише формальний характер, і подальше його збереження вважає недоцільним і таким, що порушує її особисті права. Хоча неповнолітніх дітей від шлюбу у них немає, однак відповідач відмовляється прибути в органи ДРАЦС для реєстрації розірвання шлюбу. Позивачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про судове засідання, що вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзиву не подав, у зв`язку з чим суд на підставі п. 1) ч. 3 ст. 223 ЦПК України постановив ухвалу про розгляд справи за його відсутності. Із свідоцтва про шлюб відомо, що сторони зареєстрували шлюб 09 листопада 2018 року від якого неповнолітніх дітей не мають (а. с. 5). Із заяви по суті справи видно, що сторони з лютого 2022 року повністю припинили подружні відносини, разом не проживають та спільного господарства не ведуть. При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи наведене, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, і тому право позивачки, передбачене ч. 3 ст. 56 СК України, на припинення шлюбних відносин підлягає захисту шляхом задоволення позову про розірвання шлюбу. У зв`язку із задоволенням позову повністю необхідно із відповідача у користь позивачки стягнути судові витрати в сумі 992, 40 грн., пов`язані зі сплатою судового збору, що підтверджені квитанцією (а. с. 1).

Outcome: approved