Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

У \~серпні \~2021\~року до\~суду звернувся керівник Богодухівської окружної прокуратури, в інтересах Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області, з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, [PERSON] , [PERSON] про визнання незаконними та скасування наказів, визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування його реєстрації та витребування земельної ділянки , в якому позивач просить визнати незаконними та скасувати накази Головного управління Держгеокадастру в Харківській області №5945-СГ від 16.08.2018 та №1010-СГ від 12.02.2019 про надання дозволу, затвердження проекту землеустрою та передачу [PERSON] у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі рілля площею 2,0000 га (кадастровий номер 6323583700:05:001:0874) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Колонтаївської сільської ради Краснокутського району Харківської області ; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 2,0000 га, кадастровий номер 6323583700:05:001:0874, розташованої за межами населених пунктів на території Колонтаївської сільської ради Краснокутського району Харківської області, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 999 та скасувати запис про право власності від 23.05.2019 року №31669630 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ; витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь держави земельну ділянку, площею 2,0000 га, кадастровий номер 6323583700:05:001:0874, розташовану за межами населених пунктів на території Краснокутської селищної ради Богодухівського району (колишньої - Колонтаївської сільської ради Краснокутського району) Харківської області ; стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача сплачений судовий збір . У позові зазначено , що наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №5945-СГ від 16.08.2018 , [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Колонтаївської сільської ради Краснокутського району Харківської області. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №1010-СГ від 12.02.2019 затверджено проект землеустрою та надано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі рілля площею 2,0000 га (кадастровий номер 6323583700:05:001:0874) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Колонтаївської сільської ради Краснокутського району Харківської області. Згодом було встановлено, що [PERSON] , на підставі наказу №11-7373/14-18-СГ від 05.11.2018 , затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі рілля площею 2,0000 га (кадастровий номер 3520583500:02:000:5029) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Красносілківської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області. Отже, [PERSON] вдруге використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання. 23.05.2019 , на підставі договору купівлі- продажу земельної ділянки , [PERSON] продав [PERSON] земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер 6323583700:05:001:0874) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Колонтаївської сільської ради Краснокутського району Харківської області. На думку позивача, вказані накази ГУ Держгеокадастру в Харківській області про надання дозволу , затвердження проекту землеустрою та передачу [PERSON] у власність земельної ділянки площею 2,000 га ,в тому числі рілля площею 2,0000 га, (кадастровий номер 6323583700:05:001:0874) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Колонтаївської сільської ради Краснокутського району Харківської області, є незаконними та такими, що підлягають скасуванню. Крім того , договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки [PERSON] підлягає визнанню недійсним , а земельна ділянка витребуванню з незаконного володіння [PERSON] . У судовому засіданні позивач підтримав позов , просить задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не з`явилися , про причини неявки суду не повідомили , про дату , час і місце судового засідання повідомлялися належним чином та в установлений законом строк , про що свідчить оголошення на веб сайті судової влади України. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до суду не з`явився, про дату , час і місце судового засідання повідомлялися належним чином та в установлений законом строк. Крім того , представник відповідача подав відзив на позов від 04.11.2021 , в якому вказав , що позов не визнає , просить відмовити в позовних вимогах .При цьому зазначив , що відповідно до заяви [PERSON] від 25.07.2018 , право на приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм , визначених ст.121 ЗК України , останній не використав , а відповідно до ст. 122 цього кодексу , органам виконавчої влади забороняється вимагати додаткові матеріали та документи , не передбачені цією статтею. На момент видання оскаржуваного наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №5945-СГ від 16.08.2018 « Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Колонтаївської сільської ради Краснокутського району Харківської області » , земельна ділянка у Кіровоградсьькій області [PERSON] у власність не передавалася , а останній мав лише дозвіл на розроблення документації із землеустрою , виданий Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області. Отже наявність у гр. [PERSON] одночасно двох дозволів на розроблення документації із землеустрою , на думку відповідача , жодним чином не порушувала права держави та /або інших осіб , адже отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність /користування . У органу розпорядження землею немає підстав вважати пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Таким чином , враховуючи те , що наказ №5945-СГ від 16.08.2018 було видано належним суб`єктом владних повноважень , в межах його компетенції , та у відповідності до вимог чинного законодавства , а також те , що на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки , заявники не мають пріоритетних прав щодо розроблення проектів землеустрою , підстави для визнання оскаржуваного наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області незаконним , на думку відповідача, відсутні. Наказ №5945-СГ від 16.08.2018 , як акт індивідуальної дії було реалізовано його застосуванням , а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права , оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Враховуючи те , що на момент видання наказу №1010-СГ від 12.02.2019 у Головного управління були відсутні повноваження щодо перевірки добросовісності заявників , окрім відомостей та інформації , наданої самим заявником , протиправності в діях Головного управління при видачі оскаржуваного наказу , на думку відповідача , не вбачається. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, з`ясувавши обставини справи, дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] 25.07.2018 звернувся із заявою до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з проханням надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення , яка розташована за межами населених пунктів на території Краснокутської селищної ради Богодухівського району ( колишньої - Колонтаївської сільської ради Краснокутського району ) Харківської області , з метою подальшого надання у власність. Своє право на отримання земельної ділянки в порядку безоплатної приватизації в межах норм, визначених\~статтю 121 Земельного кодексу України, не використав (т.1 а.с. 71) Згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №5945-СГ від 16.08.2018 « Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Краснокутської селищної ради Богодухівського району ( колишньої - Колонтаївської сільської ради Краснокутського району ) Харківської області . Орієнтовний розмір земельної ділянки 2,0000 га, із цільовим призначенням\~для ведення особистого селянського господарства ( т.1 а.с. 16). \~ \~ \~Відповідно до наказу\~ Головного\~ управління\~ \~Держгеокадастру \~у Кіровоградській\~ області\~№11-7373/14-18-СГ\~від 05.11.2018\~,\~затверджено проект\~землеустрою щодо\~відведення земельних\~ділянок та\~надано у\~власність \~ [PERSON] \~земельну ділянку\~площею 2,0000\~га,\~в тому\~числі рілля\~,\~площею 2,0000\~га (кадастровий\~номер 3520583500:02:000:5029)\~із земель\~сільськогосподарського призначення\~державної власності\~для ведення\~особистого селянського\~господарства,\~розташовану за\~межами населених\~пунктів на\~території Красносілківської\~сільської ради\~Олександрівського району\~Кіровоградської області. (т.1 а.с.18). Згідно наказу ГУ Держгеокадастру у Харківській області №1010-СГ від 12.02.2019 « Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність» , затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Краснокутської селищної ради Богодухівського району ( колишньої - Колонтаївської сільської ради Краснокутського району ) Харківської області , передано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі сіножаті площею 2,0000 га (кадастровий номер 6323583700:05:001:0874 ) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства розташовану за межами населених пунктів на території Краснокутської селищної ради . ( т.1 а.с. 17). Відповідно до висновку спеціаліста ПП « Перспектива Слобожанщини» про вартість земельної ділянки, вартість однієї земельної ділянки, площею 2,0000 га, розташованої на території Краснокутської селищної ради Богодухівського району ( колишньої - Колонтаївської сільської ради Краснокутського району ) Харківської області, становить 808 773,00 грн. ( т.1 а.с. 30). Договором купівлі-продажу , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шевцовим С.О. від 23.05.2019 , [PERSON] продав [PERSON] земельну ділянку площею 2,0 га , розташованої на території Краснокутської селищної ради Богодухівського району ( колишньої - Колонтаївської сільської ради Краснокутського району ) Харківської області. (т.1 а.с. 28) Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.07.2021 , актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка кадастровий номер 6323583700:05:001:0874, площею 2,0 га, зареєстрована Відділом у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області 14.01.2019 , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, розташована за межами населених пунктів на території Краснокутської селищної ради. Деталізована інформація про право власності: на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Харківській області №1010-СГ від 12.02.2019 « Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність» та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.04.2019 , власником вищевказаної ділянки виступає [PERSON] , його право власності на земельну ділянку припинено 23.05.2019. Актуальна інформація про право власності: 23.05.2019, на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки серії та номер 999 , виданого 23.05.2019, власником вищевказаної земельної ділянки є [PERSON] ( т.1 а.с. 23-24) Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка кадастровий номер 3520583500:02:000:5029, площею 2,0 га, зареєстрована Созонівською сільською радою 13.11.2018 , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, землі сільськогосподарського призначення. Деталізована інформація про право власності: 13.11.2018, на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області №11-7373/14-18-СГ від 05.11.2018 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, власником вищевказаної ділянки виступає [PERSON] , його право власності на земельну ділянку припинено 15.01.2019. Актуальна інформація про право власності: 15.01.2019 року, на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки серії та номер 156 виданого 15.01.2019, власником вищевказаної земельної ділянки є [PERSON] , земельна ділянка, на підставі договору оренди землі б/н від 08.04.2019 , передана в оренду в ПП « Агрофірма « Перлина».( т.1 а.с.26-27) Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже,\~стаття 15 ЦК України\~визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до частин першої, другої\~статті 13 Конституції України\~земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією\~Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Стаття 80 ЗК України\~закріплює суб`єктний\~склад власників\~землі,\~визначаючи,\~що громадяни\~та юридичні\~особи є\~суб`єктами\~права власності\~на землі\~приватної власності,\~територіальні громади\~є суб`єктами\~права власності\~на землі\~комунальної власності\~та реалізують\~це право\~безпосередньо або\~через органи\~місцевого самоврядування,\~держава,\~реалізуючи право\~власності через\~відповідні органи\~державної влади,\~є суб`єктом\~права власності\~на землі\~державної власності. Земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності. Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі, відповідно, державної чи комунальної власності. В цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України (статті\~14,\~19 Конституції України). Відповідно до пункту «б» частини першої\~статті 121 ЗК України\~громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Згідно із частинами першою - четвертою\~статтею 116 ЗК України\~громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Судом встановлено, що [PERSON] на час отримання земельної ділянки ( накази ГУ №5945-СГ від 16.08.2018 та №1010-СГ від 12.02.2019) вдруге використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання ( наказ ГУ №11-7373/14-18-СГ від 05.11.2018). Частиною другою\~статті 16 ЦК України\~передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, відновлення становища, яке існувало до порушення. Положенням частини третьої\~статті 152 ЗК України\~визначено, що захист прав на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсним рішень, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом способів. Приймаючи спірний наказ ГУ Держгеокадастру у Харківській області порушило вимоги земельного законодавства, що призвело до безпідставного вибуття землі із державної власності, а тому наказ ГУ Держгеокадастру про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки у власність особи, яка таке право вже використала, як і наказ про передачу такої ділянки у власність, є незаконним. Отже, суд вважає , що відповідач [PERSON] повторно отримав у власність земельну ділянку, а тому вказана передача земельної ділянки у приватну власність не відповідає законодавству. Вказане є підставою для задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про затвердження проекту землеустрою. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 381/375/19 (провадження № 61-6706св20). Згідно із\~статтею 387 ЦК України\~власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою\~статті 388 ЦК України. Відповідно до частини першої\~статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом\~статті 388 ЦК України, випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення\~статті 388 ЦК України\~застосовуються як підстава позову про витребування майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог\~статті 388 ЦК України\~може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Вказаний правовий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38) та від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74). Встановлено, що спірна земельна ділянка вибула з державної власності без достатньої правової підстави, поза волею власника - Українського народу. Видача ГУ Держгеокадастру спірного наказу не свідчить про наявність у держави, яка діє від імені Українського народу, волі на вибуття вказаної землі з державної власності з огляду на неправомірність дій органу виконавчої влади по передачі цієї землі у власність. Таким чином , земельна ділянка вибула з державної власності поза волею власника - Українського народу, оскільки наказ ГУ Держгеокадастру, який став підставою для вилучення зазначеної земельної ділянки із державної власності, прийнятий незаконно, тому спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у [PERSON] , на підставі положень\~статті 388 ЦК України. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 700/460/17 та від 04 листопада 2020 року у справі № 363/2301/17,від яких колегія суддів Верховного Суду не вбачає підстав для відступу. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування. Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), серед багатьох інших, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. У справі, яка розглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності\~ [PERSON] критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. Аналогічні правові висновки зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц (провадження № 14-76цс18). Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19) вказано, що під час розгляду цієї справи кінцевий набувач розпорядився його процесуальними правами та не заявив зустрічний позов про надання належного відшкодування шкоди у зв`язку з вимогою про витребування земельної ділянки, що не позбавляє кінцевого набувача права заявити такий позов у разі ініціювання повернення земельної ділянки власникові. Навіть у випадку повернення земельної ділянки від кінцевого набувача законодавство України надає йому додаткові ефективні засоби юридичного захисту. Кінцевий набувач не позбавлений можливості відновити своє право,зокрема, пред`явивши вимогу до проміжної набувачки, в якої придбав земельну ділянку, про відшкодування збитків на підставі\~статті 661 ЦК України. Відповідно до частини першої цієї статті у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Таку ж вимогу може заявити і проміжна набувачка до первинного набувача. Враховуючи вищезазначене [PERSON] не позбавлена права звернутися з вимогою про відшкодування завданих збитків до продавця земельної ділянки. Щодо доводів ГУ Держгеокадастру у Харківській області , наданих у письмових поясненнях від 06.02.2023 , про відсутність у прокурора повноважень на звернення до суду з позовом в інтересах держави, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала у судових рішеннях, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції (пункти 6.21, 6.22 постанови від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, пункти 4.19, 4.20 постанови від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18). Відповідно до ст.131-1Конституції України\~на органи прокуратурі покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключні: випадках і в порядку, що визначені законом. Одночасно, організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом. Згідно зі\~ст. 1 Закону України «Про прокуратуру», прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку передбаченому цим Законом, здійснює встановлені\~Конституцією України\~функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 2 Закону України «Про прокуратуру», на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді. Відповідно до ч. 3 ст.23 ЗаконуУкраїни «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Згідно ч.4\~ст.\~56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави,в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до\~рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 №3-рп/9\~(п.2, 3 Резолютивної частини): - під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», зазначеним у частині другій\~статті 2 Господарського процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади; - під представництвом прокуратурою України інтересів держави в господарському суді за змістом ст.131-1 КонституціїУкраїни\~та ст.56\~ЦПК України треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені\~Конституцією України\~та законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави. Ці дії включають подання прокурором до суду загальної юрисдикції позовної заяви, його участь у розгляді справи за позовною заявою, а також у розгляді судом будь-якої іншої справи за ініціативою прокурора чи за визначенням суду, якщо це необхідно для захисту інтересів держави. Згідно ст. 1 Закону України «Про основи національної безпеки України» до національних інтересів відносяться життєво важливі матеріальні, інтелектуальні і духовні цінності Українського народу як носія суверенітету і єдиного джерела влади в Україні, визначальні потреби суспільства і держави, реалізація яких гарантує державний суверенітет України та її прогресивний розвиток. Суб`єктами забезпечення національної безпеки є також органи прокуратури України. За приписами ст.\~13,\~14Конституції України\~та ст.1\~Земельного кодексуУкраїни земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, у зв`язку з чим захист інтересів держави у сфері земельних правовідносин є одним із пріоритетних напрямів представницької діяльності прокурорів. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Отже, в основі інтересу держави (національного, суспільного інтересу) лежить потреба у здійсненні дій, спрямованих на охорону землі як національного багатства. Статтею 19 Конституції України\~встановлено, що органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Поряд із цим, інтерес держави (національний, суспільний інтерес) у вказаній сфері суспільних відносин полягає у дотриманні розпорядником та суб`єктом господарювання відповідно конституційних обов`язків здійснювати повноваження щодо реалізації прав на землю Українського народу та користуватися природними об`єктами права власності народу виключне відповідно до вимог Закону. Відповідно до п. 4 ст.10 ЦПКУкраїни суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію прозахист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Основною метою статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод\~є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересам суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1, зокрема вказано на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Також Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення. Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов`язок визначальної оцінки шодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості. Відповідно до\~ст. 14 Конституції України, ст.324\~ЦК України право власності на землю реалізується виключно відповідно до закону. Повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. У спірних правовідносинах органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції є ГУ Держгеокадастру у Харківській області. Проте, як встановлено в судовому засіданні, вказаний орган є стороною спірних правовідносин, сам допустив порушення вимог законодавства, внаслідок чого є відповідачем у даній справі, тобто не здійснює захист інтересів держави відповідно до покладених на нього повноважень, а враховуючи подані заперечення на позовну заяву, здійснювати захист порушених інтересів держави і не збирався. За таких обставин, суд вважає, що прокурором обґрунтовано необхідність захисту інтересів держави, а відтак прокурор є належним позивачем у справі. Окрім того, суспільний інтерес, який полягає у поверненні у розпорядження держави земельної ділянки, що є умовою реалізації функцій держави з забезпечення громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю, явно переважає приватний інтерес у неправомірному отриманні [PERSON] спірної земельної ділянки, який свідомо порушуючи закон набув право власності на неї. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у цивільній справі № 587/430/16-ц, провадження № 14-104 цс 19. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76 , ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Частиною 1,3 ст.89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про задоволення вимог керівника Богодухівської окружної прокуратури Харківської області. Під час звернення до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 16 671,59 грн., який відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог .

Outcome: approved