Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини. У своєму позові позивач посилається на те, що з 24 квітня 2010 року він із відповідачем знаходився у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину [PERSON] , [INFO] . На час розгляду справи шлюб розірваний. Він, як батько малолітньої дитини, доглядає та піклується про неї. У квартирі, де він мешкає із дитиною створені усі умови для проживання та виховання дитини. Між ним та відповідачем як батьками не досягнута згода щодо визначення місця проживання дитини. Тому просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Посилався на обставини викладені в позові. У судовому засіданні відповідача [PERSON] та представник відповідача [PERSON] заперечували щодо позову та визначення місця проживання дитини із батьком просили суд відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, надала суду лист, у якому просить суд розглядати справу у їх відсутність. Заяви, клопотання учасників справи 21 червня 2022 року представником позивача долучені докази по справі, надана заява про опитування дитини. 10 серпня 2022 року, 17 серпня 2022 року третьою особо надано клопотання про розгляд справи у відсутності представника та наданий висновок. Процесуальні дії суду 21 лютого 2022 року ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження по справі. 14 вересня 2022 року, 01 листопада 2022 року та 22 листопада 2022 року ухвалою суду призначена відеоконференція. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 24 квітня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що вбачається зі свідоцтва про шлюбу, видане Дніпровським відділом реєстрації цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровській області, актовий запис № 140 (а.с.10). Судом встановлено, що шлюб між сторонами на час розгляду справи розірваний, що вбачається з рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 липня 2012 року (а.с.11). Як встановлено в судовому засіданні сторони від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] , що вбачається зі свідоцтва про народження дитини видане 20 жовтня 2010 року Дніпровським відділом реєстрації цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровській області, актовий запис № 727 (а.с.8). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 25 січня 2022 року, який складений комісією Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зроблений ремонт, чисто та охайно. Наявна побутова техніка та меблі, створені належні умови для ведення домашнього господарства також встановлено, що за вказаною адресою проживають: [PERSON] , 1982 року народження, [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , що не заперечується відповідачем та його представником. Зазначена обставина також підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 10 січня 2022 року, згідно якої за адресою: [ADDRESS] , проживають [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Крім цього, як вбачається з наданих позивачем довідок, які видані 20 січня 2022 року директором Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням української мови та літератури № 260 містка Києва Карпенко В. від 20 січня 2022 року № 02-16/14, [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається у 5-Б класі Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням української мови та літератури № 260 міста Києва (а.с.21). Згідно до сертифікатів про проходження профілактичного наркологічного огляду та медичної довідки про проходження обов`язкових попередніх та періодичного психіатричних оглядів [PERSON] , [INFO] , ознак наркологічних захворювань не виявлено (а.с.16, 17). Відповідно до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , враховуючи рекомендації Комісії з питань захисту прав дитини Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація (орган опіки та піклування) вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , 2010 року народження, разом із батьком [PERSON] . Як вбачається з характеристики, яка надана заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради, керуючий справами виконавчого комітету міської ради, керуючий справами виконавчого комітету міської ради Колісніченко С., [PERSON] успішно здійснює загальне керівництво діяльністю відділу, відповідально, своєчасно та у повному обсязі виконує свої посадові обов`язки та завдання, визначені законодавством України, міським головою та міською радою. За період роботи на даній посаді вивила себе відповідальним, досвідченим керівником, умілим організатором. Створила сприятливий морально-психологічний клімат у колективі. Володіє високим рівнем культури поведінки. Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та є визначення місця проживання дитини, що є предметом спору. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з сімейних правовідносин, до яких застосовуються положення Сімейного Кодексу України. Оцінка суду Вислухавши пояснення відповідача, представників сторін, допитавши дитину, вивчивши письмові матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 24 квітня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що вбачається зі свідоцтва про шлюбу, видане Дніпровським відділом реєстрації цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровській області, актовий запис № 140. Як встановлено в судовому засіданні сторони від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] , що вбачається зі свідоцтва про народження дитини видане 20 жовтня 2010 року Дніпровським відділом реєстрації цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровській області, актовий запис № 727. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 25 січня 2022 року, який складений комісією Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зроблений ремонт, чисто та охайно. Наявна побутова техніка та меблі, створені належні умови для ведення домашнього господарства також встановлено, що за вказаною адресою проживають: [PERSON] , 1982 року народження, [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , що не заперечується відповідачем та його представником. Зазначена обставина також підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 10 січня 2022 року, згідно якої за адресою: [ADDRESS] , проживають [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Крім цього, як вбачається з наданих позивачем довідок, які видані 20 січня 2022 року директором Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням української мови та літератури № 260 містка Києва Карпенко В. від 20 січня 2022 року № 02-16/14, [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається у 5-Б класі Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням української мови та літератури № 260 міста Києва. Судом встановлено, що дотеперішнього часу сторони не дійшли згоди щодо визначення постійного місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Частинами 1, 2 статті 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Конвенція про права дитини у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Стаття 141 Сімейного кодексу України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як встановлено судом, між сторонами по справі склалися складні стосунки, що призвело до того, що сторони не мають можливості визначити постійне місце проживання дитини. Так, законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Суд звертає увагу, що у усіх діях щодо дитини, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Оцінюючи надані сторонами у справі докази, суд дійшов до висновку, що матеріально-побутове забезпечення обох батьків, їх ставлення до дитини, дають підстави для твердження, що кожний із батьків здатний створити умови для розвитку та виховання дитини. Разом з тим, після розірвання шлюбу між сторонами виникають суперечки щодо місця проживання дитини. Як встановлено в судовому засіданні дитина [PERSON] , [INFO] , з 2021 року проживає із позивачем [PERSON] . Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «М. С. проти України» (рішення від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суд має враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. Окрім цього, як вбачається з наданого суду висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , враховуючи рекомендації Комісії з питань захисту прав дитини Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація (орган опіки та піклування) вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , 2010 року народження, разом із батьком [PERSON] . Так, врахувавши вік дитини, інтереси малолітньої дитини, її психологічний стан та особливості фізичного розвитку, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також дотримуючись балансу між інтересами дітей, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, суд дійшов висновку про визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки це відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд також, при визначенні місця проживання дитини, враховує висновок, яким визнано за доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини з батьком, оскільки він є обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що визначення місця проживання малолітньої дитини із батьком, не є розлученням дитині з мамою, яка не позбавлена права спілкування з дитиною, а також брати участь у її вихованні та забезпеченні, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування з дитиною, а у разі недосягнення такої згоди, за рішенням органу опіки та піклування або за судовим рішенням. Таким чином, з урахуванням викладеного вимоги позивача підлягають задоволенню. Окрім цього, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Судові витрати. Враховуючи, та з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved