Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

ПРАВОВІ ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 1. Зміст позовних вимог та їх обґрунтування Позивач звернувся до суду з позовом до Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. Предметом позову є визнання в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог Позивач вказує, що [INFO] помер його дідусь - [PERSON] , який за життя, склав заповіт від 02.04.2015, згідно якого на випадок смерті зробив заповітне розпорядження: належний йому житловий будинок та господарські будівлі, які знаходяться в [ADDRESS] і взагалі все його майно, де б воно не було і з чого воно не складалося і все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів онукові - [PERSON] , [INFO] - позивачу у справі. Позивач як спадкоємець за заповітом звернувся до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, оскільки ним не представлено оригіналу документа, який підтверджує право власності на спадкове майно. В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав, просив її задовольнити. 2. Правова позиція відповідача Представник відповідача - Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав на адресу суду заяву про слухання справи за його відсутності, в якій повідомив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ПИТАННЯ 3. Належний відповідач у справі У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування (Постанова Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 265/6868/16-ц). Спадкова справа № 163/2021 до майна померлого [INFO] [PERSON] заведена за заявою Позивача у справі та інших заяв можливих спадкоємців не містить. Оскільки спадкоємці, які прийняли спадщину на спірне нерухоме майно - відсутні, Старосамбірська міська рада Самбірського району Львівської області є належним відповідачем у справі як відповідний орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. 4. Підсудність Позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (частина 1 статті 30 ЦПК України). Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 року №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», яка набрала чинності 19.07.2020 року, в Україні утворено 136 нових та ліквідовано 490 районів, в тому числі, ліквідовано Старосамбірський район Львівської області та утворено Самбірський район (з адміністративним центром у місті Самбір) у складі територій Бісковицької сільської, Боринської селищної, Добромильської міської, Новокалинівської міської, Ралівської сільської, Рудківської міської, Самбірської міської, Старосамбірської міської, Стрілківської сільської, Турківської міської, Хирівської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Спірне нерухоме майно заходиться на території Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області, тобто на колишній території ліквідованого Старосамбірського району Львівської області. Пунктом 3.1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 року №807-IX, але не пізніше 01.01.2023 року. Таким чином, справа підсудна Старосамбірському районному суду Львівської області. ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ 5. Родинні зв`язки Позивача у справі Дід та баба Позивача - громадяни [PERSON] та [PERSON] , 02.08.1969 року уклали шлюб та стали батьками матері Позивача - [PERSON] , яка 01.02.1992 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] - бабця Позивача у справі, яка на день смерті була зареєстрована та постійно проживала в [ADDRESS] разом з її чоловіком - [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] - дідусь Позивача, який на день смерті був зареєстрований та постійно проживав в [ADDRESS] . Вищенаведені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи (а.с. 8- 13): - копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 02.08.1969; - копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 01.02.1992; - копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.11.1973; - копією свідоцтва про народження серії № [NUMBER] від 05.02.2004 року; - копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.12.2009; - копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.11.2021; - довідкою Старости Тершівського старостинського округу №365 від 06.07.2022; - довідкою Старости Тершівського старостинського округу №370 від 06.07.2022; 6. Заповіт 02.04.2015 року секретарем виконкому Тершівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області посвідчено та зареєстровано під №24 заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати [PERSON] на день його смерті і на що він за законом буде мати право, він заповідає своєму онукові - [PERSON] , [INFO] (а.с. 30). 7. Відомості щодо нерухомого майна За час свого життя дід та баба Позивача не оформили свого права на наведене вище нерухоме майно. Так, згідно довідки Самбірського МБТІ Львівської області від 19.10.2022 року № 1397 будинковолодіння в [ADDRESS] згідно записів у реєстрових книгах Самбірського бюро технічної інвентаризації Львівської області не зареєстровано станом на 01.04.2008 року (а.с. 15). В той же час, Виконавчим комітетом Тершівської сільської ради депутатів трудящих №63 від 28.11.1969 року [PERSON] виділено площу під будівництво житлового будинку в урочищі «під горою» біля сусіда [PERSON] (а.с. 14). 29.12.1969 [PERSON] видано свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР (а.с. 75). Згідно виписки з погосподарської книги №1 Тершівської сільської ради за 2016-2020 рік, житловий будинок, побудований до 1991 року, входить до складу домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , головою домогосподарства є [PERSON] (а.с. 33). Згідно технічного паспорта на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , загальна площа житлового будинку складає 69,3 кв.м., житлова - 47,6 кв.м., підсобна площа складає 21,7 кв.м., площа приміщень, що не включені в загальну площу - 17,7 кв.м. Ринкова вартість житлового будинку без урахування земельної ділянки станом на 25 серпня 2022 року складає 110 000,00 (сто десять тисяч гривень 00 копійок) без ПДВ, рік побудови - 1970 (а.с. 16-29). 8. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину, звернення до суду з позовом Позивач після смерті свого діда звернувся до приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Сивака М.І. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, та видачу свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до постанови приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Сивака М.І. від 24.06.2022 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом із посиланням на відсутність документа, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок, позбавлений права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернувся до суду. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом судом не встановлено. ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА ТА СУДОВА ПРАКТИКА 9. Положення про власність Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частини 1 та 2 статі 328 Цивільного кодексу України, далі за текстом - ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини 2 статті 16 ЦК України). Житловий будинок та садиба є об`єктами права власності (статті 380, 390 ЦК України). Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). 10. Положення про спадкування Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1216, 1217 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частини 1 та 2 статті 1220 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина 1 статті 1222 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу України (частини 1 та 2 статті 1223 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (частина 1 статті 1297 ЦК України). Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина 3 статті 1296 ЦК України) Законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Відсутність свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті спадкодавця, не є перешкодою для реалізації права на прийняття спадщини. Оскільки виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права (постанова Верховного Суду від 14.08.2019 року у справі № 523/3522/16-ц). У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (абзац 3 пункту 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», постанова Верховного Суду від 22.09.2021 у справі №227/3750/19). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення в нотаріальному порядку (постанова Верховного Суду від 22.09.2021 у справі №227/3750/19). 11. Підстави виникнення права власності Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (частина 2 та 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). 31 січня 1966 року Міністерством комунального господарства Української РСР затверджено Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР. Інструкція втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56 (далі за текстом - Інструкція). Реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності (пункт 4 Інструкції). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані (пункт 6 Інструкції). Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення». До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (постанова Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі №623/214/17). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (абзац 2 пункту 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж). ОЦІНКА СУДОМ ОБСТАВИН СПРАВИ При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду. З матеріалів справи вбачається, що спірне нерухоме майно побудовано у 1970 році у сільському населеному пункті. Право власності на такий житловий будинок не зареєстровано у встановленому законом порядку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Чинні на момент побудови нормативні акти не передбачали державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, розташованих в сільських населених пунктах. При цьому, до часу набрання чинності Цивільним Кодексом України в редакції 2003 року та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на збудоване нерухоме майно не залежало від державної реєстрації такого права. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення». За викладеного, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, а документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків - є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Крім того, право власності спадкодавця на будинок у даному випадку додатково підтверджується і відомостями погосподарскої книги. Вищій спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», звертав увагу на те, що найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. За наведених обставин, спадкоємець фактично позбавлений можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, а тому його право власності має бути визнано в судовому порядку. За таких обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, так як інший правовий механізм оформлення таких прав в останнього - відсутній. При цьому, сам факт відсутності правовстановлюючого документу на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання права власності на житловий будинок з приналежними йому господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , підлягають задоволенню. Приймаючи до уваги вищевикладене, вказане, на підставі викладеного,

Outcome: approved