Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

19 жовтня 2021 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , який зареєстрований 11 листопада 2011 року виконкомом Мішково-Погорілівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, актовий запис №28. Крім цього, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, до досягнення ними повноліття, а також стягнути судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з відповідачем знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 11 листопада 2011 року. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги один до одного, через різні погляди на життя в зв`язку з чим втрачене почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо тривалий час, спільне господарство та бюджет не ведуть, спільні інтереси відсутні. Примирення та збереження сім`ї неможливе. Діти проживають разом із позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач тривалий час не бере належної участі у вихованні дітей, матеріальної чи іншої допомоги на їх утримання не надає, не дбає про їх матеріальне забезпечення, тим самим ухиляється від виконання свої батьківських обов`язків. Позивач позбавлена можливості самостійно матеріально утримувати дітей, у зв`язку з чим змушена звернутися до суду з позовом, який просить задовольнити. Ухвалою суду від 10 лютого 2022 року за заявою позивача сторонам був наданий строк на примирення три місяці, провадження у справі зупинено до завершення наданого строку на примирення до 10 травня 2022 року. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України 24 лютого 2022 року був постановлений Указ Президента України від 24 лютого 2022 року за № 64/2022, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні». Наразі воєнний стан у країні продовжений та є чинним дотепер. Наказом голови Жовтневого районного суду Миколаївської області, яким визначено організацію роботи Жовтневого районного суду Миколаївської області в умовах воєнного стану, який оновлювався щонеділі та розміщений на сайті судової влади на сторінці Жовтневого районного суду Миколаївської області, дана категорія справ знімалася з розгляду, не здійснювалося призначення судових засідань по справам вказаної категорії. Зазначені положення містяться також у рішенні зборів суддів Жовтневого районного суду Миколаївської області від 31 травня 2022 року №1/4 щодо організації роботи Жовтневого районного суду Миколаївської області по здійсненню правосуддя в умовах воєнного стану. 11 липня 2022 року зборами суддів Жовтневого районного суду Миколаївської області прийнято рішення, про скасування рішення зборів суддів від 31 травня 2022 року №1/4 «Про організацію роботи Жовтневого районного суду Миколаївської області по здійсненню правосуддя в умовах воєнного стану», яким раніше установлено обмежений режим роботи суду. З огляду на вищезазначене 21 листопада 2022 року провадження у справі поновлено та справу призначено до судового розгляду про що постановлено відповідну ухвалу. Наданий судом строк для примирення результатів не дав. В судове засідання позивач не з`явилася, направила до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище, присвоєне після реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». Відповідач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує щодо їх задоволення. Погоджується з розміром аліментів, заявленим позивачкою. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, виданого 11 листопада 2011 року, серії [NUMBER] , сторони уклали шлюб 11 листопада 2011 року, який зареєстрований виконкомом Мішково-Погорілівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, актовий запис № 28. Під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.5). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 10 липня 2013 року, серії [NUMBER] (а.с. 7), та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 07 серпня 2017 року, в якому сторони вказані як батьки дитини (а.с. 4). Проте шлюбні стосунки між сторонами не склались та вони фактично припинили шлюбні відносини, мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Про спір між сторонами щодо місця проживання дітей та розподілу спільного майна на час розгляду справи не заявлено. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У своїй позовній заяві, поданій до суду, позивач просить розірвати шлюб, відповідач в свою чергу, в своїй заяві також не заперечує проти задоволення позову, що є свідченням того, що він також втратив будь-який інтерес до шлюбу з позивачем. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер і збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін, які не бажають зберегти сім`ю, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягає задоволенню. Крім цього, статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У зв`язку з чим суд вважає можливим задовольнити клопотання та після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище, присвоєне при державній реєстрації шлюбу, - « [PERSON] ». Частиною 6 статті 7 СК України встановлено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно до частини 1 статті 141 СК України мати і батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 181 та частинами 1 та 2 статті 183СК України передбачено, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджуються в частині від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач [PERSON] єбатьком дітей, повнолітньою та працездатною особою, утриманців не має, будь-яких аліментних платежів не сплачує. Доказів зворотного суду не надано. Дані щодо інших осіб, які перебувають на утриманні відповідача, відсутні. Згідно з частиною 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та мінімальний розмір аліментів, що стягується на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, з урахуванням матеріального становища дітей, які проживають з матір`ю - позивачкою [PERSON] та знаходиться на її утримані, а також матеріального становища відповідача, який є батьком дітей і зобов`язаний утримувати їх до досягнення повноліття, суд, на підставі ст. 180, ч. 3 ст. 181 та ст. 184 СК України, визнає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду в частині сплати аліментів за один місяць. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 908,00 грн. На підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, але враховуючи те, що при винесення рішення суд повинен вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд на підставі частини 6 статті 141 ЦПК України вважає за можливе стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 908,00 грн.

Outcome: approved