Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про встановлення земельного сервітуту. Згідно позовної заяви, позивач вказує про те, що вона є власником 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] частин вищевказаного житлового будинку є відповідач у справі [PERSON] . Право власності на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] набуто позивачем в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] та матері [PERSON] , що померла [INFO] . Після смерті своїх батьків позивач також успадкувала земельну ділянку (кадастровий номер 3210900000:01:042:0068) площею 0, 0565 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що належала померлому батьку [PERSON] та матері [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯБ № 303829. Поруч із належною позивачу на праві власності земельною ділянкою, розташована земельна ділянка площею 0,0685 га (кадастровий номер 3210900000:01:042:0054), набута відповідачем [PERSON] у власність в судовому порядку на підставі Ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 16 січня 2008 року. Відповідно до Інформації з Державного земельного кадастру від 10 грудня 2019 року суб`єктом права власності на вищевказану земельну ділянку значиться [PERSON] . Позивач зазначає про те, що з урахуванням місця розташування обох земельних ділянок, доступ з дороги загального користування до належних позивачу на праві власності частини житлового будинку та земельної ділянки можливий лише через земельну ділянку відповідача. За життя батьків позивача спору щодо користування частиною земельної ділянки, яка забезпечує проїзд та прохід до 1/3 частини житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також земельної ділянки, необхідної для їх обслуговування, не виникало. З часу зведення житлового будинку [ADDRESS] , його власники використовують частину земельної ділянки, яку позивач просить обмежити земельним сервітутом, для проходу та проїзду. Однак, зазначає, що після набуття позивачем у власність в порядку спадкування об`єктів нерухомого майна по [ADDRESS] , відносини з власником суміжної земельної ділянки, відповідачем у справі, ускладнились. Так, відповідач створює перешкоди у проході та проїзді через належну йому земельну ділянку, закриває огорожу, що розташована на його земельній ділянці зі сторони дороги загального користування, внаслідок чого позивач позбавлена можливості в інший спосіб потрапити до свого житлового будинку та земельної ділянки. З метою досягнення домовленості щодо права проходу та проїзду по частині земельної ділянки відповідача, позивачем 18 жовтня 2019 року було направлено в його адресу пропозицію на укладення договору земельного сервітуту з додатками, однак відповіді на зазначену пропозицію відповідачем не надано. Звертає увагу суду, що оскільки, нормальне функціонування будинковолодіння позивача і задоволення інтересів при використанні належного позивачу майна неможливе без встановлення земельного сервітуту, а згоди з відповідачем про його встановлення шляхом укладення договору не досягнуто, вважає за необхідне звернутися до суду з позовною заявою про встановлення земельного сервітуту в судовому порядку. Крім того, вважає, що земельний сервітут, який полягає у наданні позивачу права проходу та проїзду через земельну ділянку відповідача має бути поширений на частину земельної ділянки відповідача, визначену у схемі, що додається до позову. Позивач зазначає про те, що такий спосіб встановлення земельного сервітуту є найменш обтяжливим для відповідача, оскільки дана частина земельної ділянки протягом багатьох років використовується для цих цілей. З урахуванням того, що можливості доступу позивача до своєї земельної ділянки та частини житлового будинку мають постійний характер і не можуть зникнути протягом певного часу, вважає, що земельний сервітут має бути встановлений без визначення строку. Разом з тим, вказує про те, що обмеження земельної ділянки сервітутом не нанесе збитків відповідачу і не є обтяжливим для нього, тому позивач має бути звільнений від обов`язку вносити відповідачу плату за встановлення земельного сервітуту. Просить суд встановити на користь [PERSON] постійний безоплатний земельний сервітут, який полягає у праві проходу та проїзду по земельній ділянці з кадастровим номером 3210900000:01:042:0054, що належить на праві власності [PERSON] та його поширення на земельну ділянку площею 0, 0043 га згідно схеми розташування земельних ділянок. Судові витрати покласти на відповідача. В судове засідання позивач не з`явилась. До суду [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить встановити на користь позивача земельний сервітут площею 0,0043 га згідно варіанту № 2 (додаток 3) висновку судової земельно-технічної експертизи від 24.02.2022, розгляд справи проводити у її відсутність. В судове засідання відповідач не з`явився. До суду [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просить в разі задоволення позовних вимог врахувати найбільш прийнятний для відповідача варіант встановлення сервітут, запропонований у варіанті № 1 (додаток 2) висновку судової земельно-технічної експертизи від 24.02.2022, як такий, що може влаштувати обох сторін. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, виходив з наступного. Так, судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] частин вищевказаного житлового будинку є відповідач у справі [PERSON] . Право власності на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] набуто позивачем в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] та матері [PERSON] , що померла [INFO] . Викладені обставини підтверджуються Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 05.07.2016 року, виданим приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Запісочною О.А., реєстровий номер в реєстрі 739, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 05.07.2016 року, виданим приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Запісочною О.А., реєстровий номер в реєстрі 736, інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.07.2016 року та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за № 181434456 від 18.09.2019 року. Після смерті своїх батьків [PERSON] також успадкувала земельну ділянку (кадастровий номер 3210900000:01:042:0068) площею 0, 0565 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що належала померлому батьку [PERSON] та матері [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯБ № 303829. Дані обставини підтверджуються Свідоцтвами про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку від 05.07.2016 року, видані приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Запісочною О.А., реєстрові номери в реєстрі 739, 745, копії інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.07.2016 року та Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за № 181434456 від 18.09.2019 року. Поруч із належною позивачу на праві власності земельною ділянкою, розташована земельна ділянка площею 0,0685 га (кадастровий номер 3210900000:01:042:0054), набута відповідачем [PERSON] у власність в судовому порядку на підставі Ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 16 січня 2008 року. Відповідно до Інформації з Державного земельного кадастру від 10 грудня 2019 року суб`єктом права власності на вищевказану земельну ділянку значиться [PERSON] . Вказане підтверджується Інформацією з Державного земельного кадастру від 10.12.2019 року. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут). За приписами статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Таким чином, сервітут - це право обмеженого користування чужим майном. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Відповідно до вимог ст.ст. 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (стаття 100 ЗК України). Згідно з вимогами ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Згідно зі ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Положеннями ст. 404 ЦК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Відповідно до вимог ст. 98 Земельного Кодексу (ЗК) України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Згідно ч. 4 цієї ж статті ЗК України, земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Статтею 99 ЗК України визначено наступні види земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути. Відповідно до роз`яснень, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 № 24-150/0/4-13, при вирішенні спорів щодо встановлення сервітуту судам слід з`ясовувати, чи звертався позивач з такою вимогою безпосередньо до власників майна і чи вирішувалося це питання між сторонами в добровільному порядку, чи не будуть внаслідок установлення сервітуту порушуватись права власників майна або інших його користувачів, чи може позивач задовольнити свою потребу у користуванні своїм майном інакше як установленням такого сервітуту. У рішенні суд повинен зазначити, в якій саме частині належного відповідачу майна встановлено сервітут і в якому розмірі, чітко визначити обсяг прав особи, що звертається з питанням обмеженого користування чужим майном. Як встановлено судом, з метою досягнення домовленості щодо права проходу та проїзду по частині земельної ділянки, що належить [PERSON] , 18 жовтня 2019 року [PERSON] було направлено пропозицію на укладення договору земельного сервітуту з додатками. Відповіді на зазначену пропозицію [PERSON] надано не було. В матеріалах справи також є письмові пояснення свідка [PERSON] , який суду пояснив, що підтверджує наявність земельного конфлікту між [PERSON] та [PERSON] , як співвласників житлового будинку по [ADDRESS] . [PERSON] приватизував земельну ділянку з урахуванням земельної ділянки, яка завжди була у спільному користуванні для входу та заїзду-виїзду до будинку. Свідку відомо про те, що [PERSON] неодноразово замикав на замок ворота, чим перешкоджав [PERSON] у можливості заїхати на своє подвір`я. Вважає, що [PERSON] порушує правила добросусідства та створює перешкоди в землекористуванні. Відповідно до п. 38 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, а сервітут, який встановлюється є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки. Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. Враховуючи вимоги закону, для забезпечення гарантованих прав власника земельної ділянки земельний сервітут має здійснюватися найменш обтяжливим способом. Це означає, що незручності у використанні власником своєї земельної ділянки, обтяженої земельним сервітутом, мають бути мінімальними, тобто такими, що суттєво не перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою. Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту. Окрім цього, статтею 55-1 Закону України «Про землеустрій» передбачається, що встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту, проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту, включає: а) пояснювальну записку; б) технічне завдання на складання документації, затверджене замовником документації; в) кадастровий план земельної ділянки із зазначенням меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту; г) матеріали польових геодезичних робіт; ґ) копії документів, що є підставою для виникнення прав суборенди, сервітуту. Так, для вирішення питання наявності технічної можливості встановлення постійного безоплатного земельного сервітуту для проходу, проїзду та обслуговування частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що належать [PERSON] на праві приватної власності за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці з кадастровим номером 3210900000:01:042:0054, що перебуває у власності [PERSON] та наданя всіх можливих варіантів встановлення постійного безоплатного земельного сервітуту, в тому числі варіантів, з як найменшим обмеженням для власника земельної ділянки, проводилась судова земельно-технічна експертиза. Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 24.02.2022 № 27664/21-41 вбачається наступне. Домоволодіння по [ADDRESS] складається з двох земельних ділянок з кадастровим номером 3210900000:01:042:0054, власник якої є [PERSON] та земельної ділянки кадастровим номером 3210900000:01:042:0068, власником якої є [PERSON] . Земельна ділянка з кадастровим номером 3210900000:01:042:0068, власником якої є [PERSON] , з усіх сторін межує із земельними ділянками інших приватних власників, тобто відсутня можливість проходу та проїзду до земельної ділянки із земель загального користування. Під`їзд до житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , можливий через ворота, що розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 3210900000:01:042:0054, власник якої є [PERSON] . Експерт зазначає про те, що існує технічна можливість встановлення сервітут на земельну ділянку з кадастровим номером 3210900000:01:042:0054, що належить [PERSON] для проходу та проїзду транспортними засобами по наявному шляху на земельну ділянку з кадастровим номером 3210900000:01:042:0068, що належить [PERSON] . Експертом запропоновано два варіанти встановлення сервітуту на земельну ділянку з кадастровим номером 3210900000:01:042:0054, а саме: варіант 1 передбачає площу земельної ділянки, на яку пропонується встановити сервітут для проходу та проїзду транспортними засобами по наявному шляху на земельну ділянку з кадастровим номером 3210900000:01:042:0068 в розмірі 0,0024 га (24 м.кв), експерт також зазначає про те, що вигрібна яма, належна [PERSON] в цьому випадку розташована за межами проїзду, та на цей факт звертав увагу [PERSON] . Варіант 2 встановлення сервітуту на земельну ділянку з кадастровим номером 3210900000:01:042:0054 для проходу та проїзду транспортними засобами по наявному шляху на земельну ділянку з кадастровим номером 3210900000:01:042:0068 передбачає площу в розмірі 0,0043 га (43 м.кв). Разом з тим, відповідач [PERSON] просив суд в разі задоволення позовних вимог врахувати найбільш прийнятний для відповідача варіант встановлення сервітут, запропонований у варіанті № 1 (додаток 2) висновку судової земельно-технічної експертизи від 24.02.2022, як такий, що може влаштувати обох сторін, проте, аргументації щодо необхідності та доцільності встановлення земельного сервітуту саме за таким варіантом відповідачем не надано. Також не обґрунтовано, яким чином встановлення земельного сервітуту за варіантом 2 буде обмежувати право власності [PERSON] . Разом з тим, як вбачається з висновку експерта, згідно п. 15.3.1 ДБН Б.2.2.-12:2019, під час проектування проїздів і пішохідних маршрутів необхідно забезпечувати можливість проїзду пожежних автомобілів до житлових і громадських будинків, у тому числі, із вбудовано-прибудованими приміщеннями і доступ особового складу пожежно-рятувальних підрозділів з автодрабинами і автопідйомників у будь-яку квартиру чи приміщення. Для пожежних автомобілів слід передбачити проїзди завширшки не менше, 3,5 м або смуги завширшки, не менше, ніж 6 м, які повинні бути розраховані на відповідні навантаження кожного автомобіля. Так, згідно Додатку № 2 до висновку експерта (Варіант 1), відстань від точок н2 до н3 становить 3,5 м, згідно Додатку № 3 (варіант 2), відстань від точок н2 до н3 становить 7,42 м, що в більшій мірі відповідає вимогам щодо ширини проїздів, проходів, що врегульовані нормами ДБН. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно ч. 1, 2 ст. 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, під час судового розгляду вказаної справи позивач довела, а також надала докази на підтвердження неможливості використання свого майна без обтяження сервітутом земельної ділянки відповідача, обґрунтовала необхідність встановлення земельного сервітуту, навела обґрунтовані доводи, у зв`язку з чим повинен бути встановлений сервітут і що задоволення її потреб неможливо здійснити яким-небудь іншим способом. За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, суд дійшов висновку про те, встановлення земельного сервітуту за варіантом, запропонованим позивачем згідно проведеної судової земельно-технічної експертизи буде відповідати інтересам позивача, разом з тим, судом не встановлено, що при вирішенні спору таким чином, виникнуть незручності у використанні власником своєї земельної ділянки, обтяженої земельним сервітутом, чи обмеження земельної ділянки сервітутом нанесе збитків відповідачу і не є обтяжливим для нього, а тому позовна вимога щодо встановлення земельного сервітут за запропонованим позивачем варіантом підлягає задоволенню. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, суд покладає на відповідача. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно квитанції №0.0.1576392301.1 від 10.01.2020, [PERSON] за подання позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн. Згідно дубліката квитанції №0.0.2306567102.1 від 18.10.2021 [PERSON] за проведення судової земельно-технічної експертизи сплачено 13728,80 грн. На підставі отриманих доказів, суд вважає за можливе при задоволенні позову стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 840,80 грн. та витрати на проведення судової земельно-технічної експертизи в розмірі 13728,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved