Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-02 00:00:00

У вересні 2022 року позивач звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 17 вересня 2021 року сталась ДТП. Винним у даному дтп було визнано відповідача [PERSON] . На час пригоди, цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПрАТ «СК «УСГ». Згідно проведеного дослідження, вартість відновлювального ремонту становить 67295,61 грн., але матеріальний збиток з урахуванням фізичного зносу становить 39209,86 грн. Саме такий розмір страхового відшкодування може бути виплачено страховиком. Оскільки страховкою не покривається вся шкода, завдана йому в ДТП, тому відповідач [PERSON] зобов`язаний відшкодувати різницю в розмірі 28 085,75 грн. За проведене дослідження ним сплачено 2500 грн., які мають бути відшкодовані страховою компанією. Через неправомірні дії відповідача йому завдано моральної шкоди. Через пошкодження його транспортного засобу, він вимушений користуватись громадським транспортом, займатись ремонтом його, що створює додаткове навантаження. Розмір моральної шкоди він оцінює в 15000 грн., яка має бути відшкодована винною особою [PERSON] . Просив суд стягнути на його користь з: [PERSON] матеріальну шкоду, непокриту страховим відшкодування, в розмірі 28\~085,75 грн., моральну шкоду в розмірі 15000 грн.; судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог; приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» страхове відшкодування в розмірі 39\~209,86 грн., витрати за проведене автотоварознавче дослідження в розмірі 2500 грн., судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 вересня 2022 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 29 вересня 2022 року від представника ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» надійшли клопотання про залишення позову без руху, направлення справи за підсудність та відзив на позов. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 листопада 2022 року клопотання про залишення позову без руху та направлення справи за підсудністю залишено без розгляду. Заперечуючи проти позову ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» вказала, що між ним та КП «Управлінням комунального господарства» укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо автомобіля IVECO, державний номерний знак [NUMBER] . 17 вересня 2021 року сталась ДТП за участі застрахованого транспортного засобу. Із заявами про настання страхового випадку звернулись КП «УКГ» та [PERSON] . Згідно складеного звіту вартість матеріального збитку становить 30\~425,38 грн. Із заявою про виплату страхового відшкодування звернувся [PERSON] , якому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки позивач не надав суду документ, що посвідчує його право на отримання страхового відшкодування. Такий документ не надав позивач й до суду, тому відсутні підстави для задоволення позову. Поданий позивачем звіт не може братись до уваги, оскільки розмір шкоди визначається на дату заподіяння збитку, а не на дату його оцінки. Тому для визначення збитку слід використовувати звіт, зроблений на їх замовлення. Крім того, зважаючи, що позивач хоче стягнути на свою користь кошти, не провів ремонт, тому розмір матеріального слід визначати без урахування ПДВ. Вони також не зобов`язані відшкодовувати позивачу кошти за проведене дослідження, оскільки ними дотримано вимоги законодавства про огляд транспортного засобу. Просили відмовити в задоволенні позову. У судовому засіданні ухвалою судді було залучено до розгляду справи у якості третьої особи власника транспортного засобу Skoda Fabia, державний номерний знак [NUMBER] , - [PERSON] . 20 листопада 2022 року до суду надійшли заперечення на відзив. Позивач додатково вказав, що для виплати страхового відшкодування ним було подано страховій компанії і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що є підтвердженням його права на володіння та керування автомобілем, а також на отримання виплат. Його звіт складений відповідно до вимог закону, а страхова компанія не заявила клопотання про призначення експертизи. При розгляді справи позивач позовні вимоги підтримав. Просив суд задоволити позов. У судове засідання представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» не з`явився. Направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності з урахуванням поданого відзиву, просив відмовити в задоволенні позову. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Додатково для виклику особи, суд направляв і смс-повідомлення, та розмістив оголошення про виклик особи на сайті суду. Причини неявки суду не повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У судове засідання третя особа [PERSON] не з`явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що відповідно до протоколу до протоколу про адміністративне правопорушення: 17 вересня 2021 року, близько 13 години 53 хвилин, в Київській області, в м. Вишневе, по вулиці Київська, в бік м. Києва, водій [PERSON] , керуючи автомобілем Skoda Fabia, державний номерний знак [NUMBER] , при виникненні перешкоди в русі у вигляді автомобіля IVECO, державний номерний знак [NUMBER] , що повертав ліворуч на вулицю Святошинську, не вжив заходів для зменшення швидкості та безпечного об`їзду перешкоди та здійснив зіткнення з вказаним автомобілем. В результаті ДТП автомобілі зазнали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. Своїми діями [PERSON] порушив п. 12.3Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року справу\~про адміністративне правопорушення відносно\~ [PERSON] за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення\~закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (справа №369/13315/21). Дана постанова не оскаржувалась. Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення: 17 вересня 2021 року о 13:53\~год., водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Iveco\~АМ\~ВТYV\~35», державний формений знак \~ [NUMBER] , на перехресті вул. Київська та вул. Святошинська в м. Вишневе Бучанського району Київської області, при зміні напрямку руху ліворуч на «зелений» сигнал основного світлофору не надав переваги в русі та скоїв зіткнення з автомобілем «Skoda Fabia», державний номерний знак\~ [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п. 16.6 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 січня 2022 року провадження у справі щодо [PERSON] , [INFO] , за ст.\~124 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ\~№ 078708\~від 24\~грудня 2021\~року) закрито на підставі п. 7 ч.\~1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. При цьому судом встановлено, що «за таких обставин, вислухавши пояснення [PERSON] , дослідивши матеріали справи, серед яких протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №\~078708 від 24 грудня 2021\~року, копія постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року щодо [PERSON] , заява [PERSON] , копія протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ\~№\~040632 від 17\~вересня 2021\~року, копія схеми місця ДТП, рапорт інспектора ВРПП Бучанського РУП ГУНП в Київській області, суд дійшов висновку, що вина водія [PERSON] , доведена поза розумним сумнівом, в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.\~124 КУпАП, проте, оскільки на день розгляду справи закінчились встановлені ст.\~38 КУпАП строки накладення адміністративного стягнення, провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності підлягає закриттю». Дана постанова не оскаржувалась. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: за ч. 4 статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. За ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля Skoda Fabia, державний номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] . З пояснень позивача встановлено, що [PERSON] є його матір`ю, він на законних підставах (за наявності оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу) користується автомобілем, та яка не заперечує щодо отримання ним і страхового відшкодування, і відшкодування іншої шкоди. Оскільки доказів неправомірного заволодіння транспортним засобом при розгляді справи не встановлено, позивач фактично користується автомобілем, враховуючи по суті мовчазну згоду власника транспортного засобу, суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди у встановленому законом порядку, та є належним позивачем. Доказів протилежного відповідач суду не надав, не заявив клопотань про їх витребування у разі складнощів в їх отриманні. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно зі статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності що передбачено статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зазначена правова позиція закріплена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20. Таким чином, на відповідач у справі [PERSON] , як винна особа, застрахувала свою цивільну відповідальність, мав обов`язок відшкодувати позивачу, як потерпілому, в порядку визначеному ст. 1194 ЦК України різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої ним шкоди. На час ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля IVECO, державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована в ПАТ «СК «УСГ» (поліс №ЕР-205425176). До ПАТ «СК «УСГ» надійшли заяви про настання страхового випадку: 21 вересня 2021 року від КП «Управління комунальним господарством» та 04 листопада 2021 року від [PERSON] . 11 листопада 2021 року ПАТ «СК «УСГ» направлено листа про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки постановою районного суду від 18 жовтня 2021 року встановлено відсутність складу адміністративного правопорушення в діях водія [PERSON] , але не встановлена вина водія [PERSON] , який керував забезпеченим транспортним засобом IVECO, державний номерний знак [NUMBER] . При розгляді справи встановлено, що у подальшому постановою суду від 24 січня 2022 року вина водія [PERSON] була встановлена при розгляді протоколу про адміністративне правопорушення. Доказів на спростування висновків суду, відповідачі суду не надали. За таких обставин, суд приходить до висновку про відшкодування завданих збитків саме ПАТ «СК «УСГ», як страховиком, та винним водієм [PERSON] . Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо застосування законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема у постановах: від 05 червня 2018 року (справа № 910/7449/17, провадження № 12-104гс18); від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18); від 03 жовтня 2018 року (справа № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18); від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к, провадження № 13-24кс19); від 11 грудня 2019 року (справа № 465/4287/15, провадження № 14-406цс19). У постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), Велика Палата Верховного Суду, у пунктах 136, 137 указаної постанови зазначила, що Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). На підтвердження завданого збитку, позивач [PERSON] надав суду висновок щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу ТОВ «Клевер Експерт» №640/11-21 від 23 листопада 2021 року. Так, станом на 19 листопада 2021 року вартість матеріального збитку, завданого власнику Skoda Fabia, державний номерний знак [NUMBER] , становить 39\~209,86 грн., без ПДВ 37\~203,74 грн., вартість відновлювального ремонту 67\~295,61 грн. З поданого страховою компанією звіту ТОВ «СЗУ» №19139 від 23 вересня 2022 року вбачається, що вартість матеріального збитку власнику Skoda Fabia, державний номерний знак [NUMBER] , станом на 19 вересня 2021 року (на ДТП) становить 33855,45 грн., без ПДВ 30\~425,38 грн., вартість відновлювального ремонту 60\~626,11 грн. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Нормою статті чітко визначений перелік випадків, коли шкода не відшкодовується страховиком. Оцінка та експертиза для визначення матеріального збитку в даному випадку не проводилась. Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень відшкодуванню підлягають витрати, пов`язані з ремонтним з урахуванням фізичного зносу. Пунктом 1.6. Методики визначено, що фізичний знос КТЗ (його складників) - утрата вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників) Пунктом 8.6. Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики). Системний аналіз пункту 32.7. частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6., 8.6., 8.6.1., 8.6.2. Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді фізичного зносу транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Подібні правові висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 420/998/18 (провадження № 61-11714св19). Суд також враховує положення абзацу 1 пункту 36.2 статті 36 Закону, яким передбачено, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо за рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Водночас, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивача, як і відсутні відомості про те, чи здійснена позивачем оплата вартості відновленого ремонту та якщо здійснена, чи виконані ці ремонтні роботи платником податку на додану вартість, що в свою чергу також має суттєве значення для визначення розміру страхового відшкодування відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону, оскільки здійснення страхової виплати з урахуванням податку на додану вартість можливо лише у разі здійснення відновлювального ремонту автомобіля платником цього податку. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2018 року (справа 185/11374/15ц), від 03 липня 2019 року (справа 296/10171/14ц). При розгляді справи жодна із сторін не заявила клопотання про призначення експертизи, не долучено висновок експерта. При вирішення питання про визначення вартості завданого збитку, завданого транспортного засобу Skoda Fabia, державний номерний знак [NUMBER] , суд приймає до уваги звіт, поданий відповідачем, оскільки він наданий у повному об`ємі, наданий протокол технічного огляду, ремонтна калькуляція, кваліфікаційне свідоцтво оцінювача. Поданий позивачем висновок містить лише один аркуш, суд позбавлений можливості дослідити, що саме було враховано оцінювачем при його складанні, відповідність вказаних ушкоджень, ушкодженням, отриманим в результаті ДТП. З матеріалів справи вбачається, що на час звернення позивача до суду і вирішення спору відновлювальний ремонт автомобіля не робився. Під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підставі поданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Skoda Fabia, державний номерний знак [NUMBER] , становить 60\~626,11 грн. Враховуючи особливості виплати страхового відшкодування (страхове відшкодування сплачується з урахуванням зносу та без ПДВ), відсутність доказів проведеного ремонту, суд приходить до висновку, що зі ПАТ «СК «УСГ» слід стягнути страхове відшкодування в розмірі 30\~425,38 грн. Решта суми, з урахуванням заявлених меж позовних вимог в розмірі 28\~085,75 грн. слід стягнути з відповідача [PERSON] . Тому в даній частині суд задовольняє позовні вимоги. Щодо стягнення витрат за проведене дослідження в розмірі 2500 грн. (а.с.9), суд відмовляє, оскільки платником у даній квитанції вказана [PERSON] , а позивач по справі її син, [PERSON] . Доказів того, що дані витрати фактично понесені саме позивачем матеріали справи не містять. При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди, суд враховує наступне. Відповідно до ст.. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Виходячи зі змісту вищезазначеного, при вирішенні вказаного спору, у судовому засіданні підлягала обов`язковому встановленню наявність самої такої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний зв`язок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи положення ст. 23, 1167 ЦК України та те, що внаслідок неправомірних дій [PERSON] позивач у справі зазнав психологічного болю, порушено нормальний спосіб життя, оскільки він змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав щодо пошкодженого майна. Позивач має у законному користуванні автомобіль та тривалий час після ДТП не міг користуватися автомобілем, який використовував для забезпечення своїх потреб, таким чином змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а тому виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, надавши оцінку характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, врахувавши тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, суд визнав доведеною та достатньої сумою відшкодування спричиненої моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково. Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Оскільки суд визнав доведеними позовні вимоги частково, тому на користь позивача у справі із відповідачів підлягає стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог. А саме з ПАТ «СК «УСГ» - 694,68 грн. та з [PERSON] 774,07 грн. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved