Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 20.09.2022 р. звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк « ПриватБанк « ( далі АТ КБ « ПриватБанк « ) про стягнення компенсації втраченої частини коштів. В заяві вказав , що з 06.11.2021 р. позивач працює на посаді керівника відділу правового забезпечення АТ КБ « ПриватБанк « , відділу правового забезпечення Центрального макрорегіонального управління відповідача. Він був звільнений з посади та рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18.11. 2021 р. у справі № 554\\8601\\21 та додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 28.04.2022 р. задоволено вимоги позивача до АТ КБ « ПриватБанк « та стягнуто з відповідача на його користь середній заробіток . Постановою Полтавського апеляційного суду від 27.07.2022 р. у справі № 554\\8601\\21 рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18.11.2021 р. та додаткове рішення від 28.04.2022 р. залишені в силі. Вказаними рішеннями постановлено: визнати незаконним та скасувати наказ АТ КБ « ПриватБанк « від 09.08.2021 р. про звільнення [PERSON] , поновлено [PERSON] на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 403156,80 грн. Наказом Відповідача від 15.08.2022 р. Плеханова поновлено на попередній роботі в АТ КБ « ПриватБанк». Загальна кількість робочих днів вимушеного прогулу Плеханова з 10.08.2021 р. по 14.08.2022 р. становить 248 робочих днів. На виконання рішень Октябрського районного суду від 18.11.2021 р. та від 28.04.2022 р. у справі № 554\\8601\\21 Відповідачем здійснено виплату суми заборгованості із заробітної плати Позивачу : 17 травня 2022 р. -44624,42 грн. та 01 вересня 2022 р. -279739,75 грн. Вважає, що Банком порушені положення ч.1 ст.115 КЗпП України та ст. 24 ЗУ « Про оплату праці» щодо виплати заробітної плати після закінчення відповідного періоду для виплати. Вважає, що до даних правовідносин необхідно застосувати ст. 34 ЗУ « Про оплату праці « , відповідно до якої компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послугу у порядку , встановленому чинним законодавством. Внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати за період з 01.09.2021 р. по 31.08.2022 р. позивач зазнав збитків від зростання знецінення коштів внаслідок інфляції розмірі 93009,25 грн. та надав відповідний розрахунок даної суми. Порушення трудових прав позивача призвело до моральних страждань , які він оцінює у 20000 грн. Прохав стягнути з АТ КБ» ПриватБанк « на користь [PERSON] : -93009,21 грн. збитку\\втрат від зростання знецінення коштів внаслідок інфляції , внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати за період з 01.09.2021 р. по 31.08.2022 р. ; -20000 грн. моральної шкоди; -19150 грн. витрат на оплату послуг адвоката (14500 грн. отримані послуги та 4650,45 грн. «гонорар успіху адвоката ). 23.09.2022 р. по справі було відкрито спрощене провадження без повідомлення сторін , за наявними у справі матеріалами. 26.10.2022 р. від АТ КБ» ПриватБанк « надійшло клопотання про залишення позову без руху у зв`язку з несплатою судового збору за позовні вимоги про стягнення компенсації моральної шкоди. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 23.01.2023 р. позивачу наданий строк для сплати судового збору. Вимоги ухвали суду виконані , 31.01.2023 р. до суду надана квитанція про сплату судового збору [PERSON] в сумі 1073,60 грн. 26.10.2023 р. до суду надійшло заперечення Банка про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін , за наявними матеріалами справи. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 08.02.2023 р. відмовлено в розгляді справи в загальному позовному провадженні. 26.10.2022 р. до суду надійшов відзив на позовну заяву від АТ КБ « ПриватБанк «. У відзиві відповідач зазначив , що позивач неправильно трактує вимоги ст.1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати«. У справі № 554\\8601\\21 суд вирішив питання про виплату відповідачем заробітної плати за час вимушеного прогулу. У разі невиконання судового рішення , позивач має право на виплату компенсації за час затримки виконання судового рішення. Право на компенсацію позивач набуває після набрання законної сили судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу , які стягнуто на підставі цього рішення. Позовні вимоги [PERSON] обчислені з суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу , стягнутої на підставі рішення , є необгрунтованими , оскільки компенсації підлягає заробітна плата , що була нарахована , проте не виплачена . Середній заробіток за вимушений прогул не підлягав нарахуванню та виплаті на користь працівника при звільненні, а був встановлений за рішенням суду, тобто є юридичним фактом , з яким може бути пов`язано право [PERSON] на отримання компенсації , є саме набрання законної сили рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. За рішеннями судів присуджені суми були виплачені майже вчасно. Так , позивач звернувся із заявою про виплату присудженої суми в частині , допущеній до негайного виконання , 10.05.2022 р. , а виконано рішення було 17.05.2022 р. Таким чином , затримання відбулося у строк менше одного місяця, що згідно із вимогами ЗУ « Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати « не підлягає компенсуванню. Додаткове рішення Октябрського районного суд м. Полтави від 28.04.2022 р. набрало законної сили після розгляду справи в апеляційної інстанції 27.07.2022 р. Позивач звернувся із заявою про виконання рішення в повному обсязі 28.07.2022 р. , яке Банком було виконано 01.09.2022 р. Прохали врахувати висновки ВС від 05.02.2020 р. у справі № 202\\1046\\17 , провадження 61-39998св18 про те , що стягнутий судовим рішенням середній заробіток за час вимушеного прогулу є виплатою, яка обчислюється із середньої заробітної плати , що відповідно до Порядку проведення індексації грошових коштів населення,затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 р. № 1078 , не відносить до об`єктів індексації, отже , відповідно , не підлягає стягненню компенсація втрати частини доходів. Стосовно моральної шкоди зазначили , що позивачем не доведений факт настання моральних страждань. Також зазначили , що в провадженні Октябрського районного суду м.Полтави перебувало 6 цивільних справ з приводу порушення трудових прав , на думку позивача. В кожній справі він заявляє аналогічні позовні вимоги про стягення моральної шкоди і в однаковому розмірі .Позивач не розмежовує свої доводи щодо того , які саме дії чи бездіяльність відповідача і в якій мірі та співвідношенні спричинили йому моральні страждання. Стосовно стягнення судових витрат , понесених на надання професійної правничої допомоги зазначать наступне. Позивач має юридичний досвід більш 20років. Крім того , заявлені вимоги не відповідать критерію розумності .Так , в розрахунку вказані усні консультації без вивчення документів , усні консультації з вивченням документів та фактично є одними тими самими діями, що свідчить про штучне збільшення обсягу робіт адвоката. Стосовно «гонорару успіху» прохали врахувати висновок ВП ВС від 12.05.2020 р. у справі № 904\\4507\\18 , провадження № 12-171гс19, згідно з яким для суду не є обов`язковим зобов`язання , які склалися між адвокатаом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару успіху , у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати , що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони , ураховуючи як те , чи були вони фактично понесені , так і оцінювати їх необхідність Суд , дослідивши надані сторонами докази , встановив таке. [PERSON] працював в АТ КБ» ПриватБанк « з 06.11.2001 р. по 09.08.2021 р. на різних посадах та був звільнений з посади начальника відділу правового забезпечення Центрального макрорегіонального управління АТ КБ « ПриватБанк «. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18.11.2021 р. у справі № 554\\8601\\21за позовом [PERSON] до АТ КБ « ПриватБанк « про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної школи було частково задоволено позовні вимоги та визнано незаконним та скасовано наказ АТ КБ « ПриватБанк від 09.08.2021 р. про звільнення [PERSON] , поновлено [PERSON] на посаді начальника Відділу правового забезпечення Центрального макрорегіонального управління АТ КБ « ПриватБанк «, стягнуто з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, судові витрати, в задоволенні інших вимог відмовлено. До негайного виконання рішення допущено не було. Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 28.04.2022 р. стягнуто з АТ КБ « ПриватБанк « на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 403156,80 грн. та допущено негайне виконання рішення суду лише в частині виплати заробітної плати в межах платежу за один місяць в розмірі 55434,06 грн. Постановою Полтавського апеляційного судувід 27.07.2022 р. було залишено без задоволення апеляційні скарги АТ КБ « ПриватБанк « , вищевказані рішення Октяьрського районного суду м. Полтави залишені без змін. Додаткове рішення в частині негайного виконання Банком було виконано 17.05.2022 р. Решту присудженої за додатковим рішеннм Октябрського районного суду м. Полтави від 28.04.2022 р. суми було нараховано та виплачено Банком після набрання рішенням законної сили 01.09.2022 р. Між сторонами виник спір чи підлягає індексації виплачений середній заробіток за період коли [PERSON] не працював і який йому був нарахований лише за рішенням суду відповідно до вимог ЗУ « Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку порушенням строків їх виплати». На думку позивача до даних правовідносин слід застосувати ст. 2 ЗУ «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати « відповідно до якої компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати правадиться у разі затримаки на один і більше календарних місяців виплати доходів , нарахованих громадянам за період , починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Та статтю 3 вищевказаного Закону , відповідно до якої сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого , але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць після утримання податків і обов`язкових платежів на індекс інфляції в період невиплати доходу ( інфляція місяца , за який виплачується дохід, до уваги не береться ). За підрахунками позивача за період вимушеного прогулу компенсація від зростання індексу споживчих цін складає 93009, 21 грн. Суд, не погоджується з даною думкою позивача та вважає , що на дані правовідносини не поширюються вимоги ст. 2, 3 ЗУ « Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати ). Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Колегія суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного Суду у постанові від 12 травня 2022 року у справі № 815/3998/16 (провадження № К/9901/29254/19 № К9901/31918/19) висловила висновок, що використане у статті 3 Закону формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення. Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №826/13003/16. З наданих судових рішень у справі № 554/8601/21 за позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди вбачається, що суд під час її розгляду вирішив питання виплати відповідачем заробітної плати за час вимушеного прогулу. Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові у постанові від 12 травня 2022 року у справі № 815/3998/16, положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових дозодів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати , затвердженої Постановою КМУ від 21.02.2001 р. №159 право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати не ставлять у залежність від порядку виплати доходу - у добровільному чи судовому порядку. Компенсація за порушення строків виплати виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата) особи (працівника) з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат. Таким чином, у разі невиконання судового рішення, позивач має право на виплату компенсації за час затримки виконання судового рішення. Однак, коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду. А отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації , передбаченої статтею 2 Закону №2050-111 є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів. За таких обставин, право на компенсацію позивач набуває після набрання законної сили судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення. Наведена правова позиція міститься також у постановах Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 815/2454/18, від 31.03.2020 у справі № 817/621/18 та від 26.02.2020 у справі № 826/8319/16. Аналізуючи вищевикладене , суд вважає, що компенсації підлягає заробітна плата, що була нарахована, проте не виплачена, а середній заробіток за вимушений прогул не підлягав нарахуванню та виплаті на користь працівника при звільненні, а був встановлений за рішенням суду , тобто є юридичним фактом, з яким може бути пов`язано право [PERSON] на отримання компенсації, є саме набрання законної сили рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 28.04.2022 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було допущено до негайного виконання в частині заробітної плати за один місяць , лише в частині суми 55434,06 грн. Позивач звернувся із заявою про виплату присудженої суми в частині, допущеній до негайного виконання, 10 травня 2022 року .Рішення було виконано в цій частині 17 травня 2022. Даний факт сторонами не оспорюється. Таким чином, Банком було затримано виплату належної заробітної плати в сумі 55434,06 грн. за період з 29.04.2022 по 16.05.2022, тобто на строк менше одного місяця, що згідно з положеннями Закону України № 2050-ІІІ не підлягає компенсуванню. Додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 28.04.2022 набрало законної сили щодо решти вимог після розгляду справи в порядку апеляційного провадження та ухвалення постанови Полтавського апеляційного суду від 27.07.2022. Позивач звернувся із заявою про виконання рішення в повному обсязі 28 липня 2022 р. Банком було виконано рішення щодо виплати решти суми середнього заробітку 01 вересня 2022. Таким чином, Банком було затримано виплату належної заробітної плати в сумі 347722,74 грн. лише за період з 28.07.2022 по 31.08.2022. Наведені позивачем розрахунки компенсації втрати частини заробітної плати не відповідають обставинам справи в частині визначення часу, з якого у відповідача виникав обов`язок з виплати присуджених за рішенням суду коштів, визначення періоду затримки виплати належних [PERSON] сум, визначення характеру та розміру сум, виплату яких було затримано з боку Банку, з чого випливає помилково обчислена позивачем сума стягнення, відтак зазначені позовні вимоги не підлягають задоволенню в тому розмірі та на тих підставах, про які зазначає Позивач. Відповідно до Постанови ВС у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 202/1046/17 (провадження № 61-39998св18) Верховний Суд зазначив , що стягнутий судовим рішеннями середній заробіток за час вимушеного прогулу є виплатою, яка обчислюється із середньої заробітної плати, що відповідно до Порядку проведення індексації грошових коштів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України віл 17 липня 2003 року № 1078.не відносить до об`єктів індексації, отже, відповідно, не підлягає стягненню компенсація втрати частини доходів. Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до частин першої, другої статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Пунктом 3 Порядку індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, встановлено, що до об`єктів індексації не відносяться, зокрема, виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати, цільова разова матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію, суми соціальних пільг, компенсації (крім виплат, визначених пунктом 2 цього Порядку), винагорода за підсумки роботи за рік тощо. Стягнутий судовими рішеннями середній заробіток за час вимушеного прогулу є виплатою, яка обчислюється із середньої заробітної плати, що відповідно до Порядку проведення індексації грошових коштів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, не відносить до об`єктів індексації. Такий висновок було висловлено Верховним Судом у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 202/1046/17 (провадження № 61-39998св18). Оскільки суд дійшов висновку про те , що позовні вимоги стосовно індексації доходу не підлягають задоволенню, то відсутні і підстави для відшкодування моральної шкоди. Крім того , позивач зазначив загальні фрази стосовно завдання Банком моральної шкоди , не надавши відповідних доказів. Оскільки в позові відмовляється , то і відсутні правові підстави для стягнення витрат на правову допомогу. На підставі вищевикладеного ,

Outcome: dismissed