Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

Позивачі у червні 2022 року звернулись до Деснянського районного суду м. Києва з позовом, який уточнювали та відповідно до останньої редакції уточненого позову від 04.07.2022 року просили суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 3/5 суми сплачених позивачами комунальних витрат за період з травня 2020 по грудень 2021 у розмірі 48 765,00 грн. та зобов`язати КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», ТОВ «Київські енергетичні мережі» Yasno та ПрАТ АК «Київводоканал» виставляти рахунки за комунальні послуги кожному з п`ятьох власників окремо. На обґрунтування позову зазначили, що позивачі та відповідачі ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) є співвласниками квартири у рівних долях за адресою: [ADDRESS] , і кожному з них належить по 1/5 частки квартири, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житло від 26 жовтня 2000 року. Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщені станом на 31.08.2021 за вказаною адресою зареєстровано 5 осіб. Позивач [PERSON] зареєстрована та проживає за іншою адресою. П`ятою особою зареєстрована неповнолітня правнучка [PERSON] та онучка [PERSON] . За час спільного володіння та проживання у квартирі за період з травня 2020 по грудень 2021 комунальні платежі сплачували тільки позивачі, що підтверджується копіями Рахунків - повідомлень про нарахування житлово-комунальних послуг та квитанціями про їх сплату. За вказаний період часу позивачами сплачено на загальну суму 81 276,58 грн. Враховуючи, що квартира перебуває у власності п`ятьох осіб, то і сплачувати комунальні послуги повинні усі власники майна, а відповідно суму яку потрібно стягнути з кожного відповідача дорівнює 16 255,00 грн. Також позивач [PERSON] декілька разів зверталася у комунальні структури з метою розділити рахунки на усіх власників житла для того, щоб мати змогу сплачувати кожному за себе, однак отримувала відписки або зовсім не отримувала відповіді. Враховуючи викладене позивачі просили задовільнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою судді від 09.06.2022 позовна заява залишена без руху та надано строк на усунення недоліків. 06.07.2022 на адресу суду надійшла заява позивачів про усунення недоліків Ухвалою судді від 07.07.2022 року відкрито провадження у вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивача та позивач [PERSON] , позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання повідомленні належним чином, причин не явки суду не повідомили. Представник відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні мережі» Yasno, в судове засідання не з`явилась про час та місце слухання повідомлена належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи без участі представника відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні мережі» Yasnoю В той же час на адресу суду надала відзив на позовну заяву, в якому вказує, що позов в частині вимог до ТОВ «Київські енергетичні мережі» Yasno, необгрунтований, безпідставний та такий, що суперечить чинному законодавству, а тому не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії», під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу вертикально інтегрований суб`єкт господарювання повинен до 1 січня 2019 року вжити заходів для відокремлення оператора системи розподілу від виробництва, передачі, постачання електричної енергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання. З метою забезпечення надійного та безперервного постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам відокремлення оператора системи розподілу, кількість приєднаних споживачів до системи розподілу якого перевищує 100 тисяч, здійснюється з урахуванням вимог цього пункту, а саме: суб`єкт господарювання, створений у результаті здійснення заходів з відокремлення з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам, у строк не пізніше ніж 12 місяців з дня набрання чинності цим Законом зобов`язаний в установленому порядку отримати ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії. З урахуванням зазначеного вище, створено ТОВ «Київські енергетичні послуги», яке з 01.01.2019 здійснює діяльність на підставі ліцензії з постачання електричної енергії споживачу, виданої згідно постанови національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 14.06.2018 № 429, та, у тому числі, на виконання вимог Закону України «Про ринок електричної енергії» виконує функції постачальника універсальної послуги на території м. Києва. Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими власниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюються положеннями Закону України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії (далі ПРРЕЕ), затвердженими постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018. У м. Києві єдиним постачальником універсальної послуги є ТОВ «Київські енергетичні послуги». Відповідно до ч. 2 ст. 58 Закону побутові споживачі та малі непобутові споживачі мають право на отримання універсальних послуг відповідно до цього Закону, а відповідно до ст. 63 Закону універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам. Відповідно до п. 1.1.1 ПРРЕЕ учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби. Відповідно до п. 1.2.1 ПРРЕЕ, на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку. Вищезазначені договори є публічними договорами приєднання та укладається сторонами з урахуванням статтей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Типовий договір споживача про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є додатком 6 до ПРРЕЕ. Згідно з п. 1.2.15 ПРРЕЕ, укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил. Для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку). На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами. Електропостачальники зобов`язані повідомляти оператора системи розподілу (передачі) про укладення та припинення договору із споживачем в установленому цими Правилами порядку. Відповідно до п. 3.1.6 ПРРЕЕ, Постачання електричної енергії споживачу здійснюється, якщо: 1) об`єкт споживача підключений до мереж оператора системи у встановленому законодавством порядку; 2) електропостачальник за договором з оператором системи отримав доступ до мереж та можливість продажу електричної енергії на території діяльності оператора системи; 3) споживач є стороною діючих договорів: про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, крім випадку здійснення розподілу (передачі) електричної енергії оператором системи до власних електроустановок; про постачання електричної енергії споживачу або про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, або про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії"; про надання послуг комерційного обліку електричної енергії, крім випадків, коли роль постачальника послуг комерційного обліку виконує оператор системи, до мереж якого приєднаний цей споживач; 4) за усіма точками комерційного обліку на об`єкті (об`єктах) споживача, за якими здійснюється (планується) постачання електричної енергії, укладено договір з постачальником послуг комерційного обліку про надання послуг комерційного обліку електричної енергії; 5) відсутній факт припинення/призупинення постачання електричної енергії або надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у випадках, передбачених законодавством у сфері енергетики; 6) відсутня прострочена заборгованість за договорами про постачання електричної енергії або про надання послуг системи розподілу/передачі. За наявності боргу в розмірі більшому ніж вартість електричної енергії, спожитої протягом двох попередніх місяців, електропостачальник (крім постачальника універсальних послуг та постачальника "останньої надії") має право розірвати договір про постачання електричної енергії згідно з його умовами, якщо інше не передбачено умовами договору (комерційною пропозицією). Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним договором приєднання. Таким чином між Товариством та позивачем [PERSON] існують договірні відносини, оскільки станом на 01.01.2019 він не відмовився від постачання електричної енергії, продовжуючи її споживати та оплачувати, чим підтвердив факт приєднання до умов договору постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ч. 1, 2 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 364 Цивільного кодексу України, Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Пленум Верховного Суду України у п. 14 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовом про захист права приватної власності» роз`яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Статтею 360 Цивільного кодексу України передбачено, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Статтею 179 Житлового кодексу України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 10 Правил користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, Мешканці квартири, житлового приміщення у гуртожитку, в яких проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі): мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням; можуть обирати відповідальну за виконання встановлених правил особу; встановлюють за узгодженням порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання; розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. За умови відсутності поквартирного (покімнатного) обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири, житлового приміщення у гуртожитку щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю зареєстрованих осіб, що проживають у квартирі, житловому приміщенні у гуртожитку; за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар). У той же час, відповідно до ПРРЕЕ кожен мешканець квартири має можливість встановити окремий лічильник для індивідуального обліку спожитої електричної енергії у помешканні. Встановлення розрахункових приладів обліку для кожного з мешканців квартири замість одного діючого є розподілом існуючого обліку електричної енергії. Згідно з п. 2.3.6 ПРРЕЕ, послуги з облаштування вузла обліку електроустановки або реконструкції вузла обліку надаються споживачу постачальником послуг комерційного обліку електричної енергії відповідно до договору про надання послуг комерційного обліку та Кодексу комерційного обліку. Надання споживачу замовлених ним послуг з облаштування вузла обліку або реконструкції вузла обліку електричної енергії здійснюється за рахунок споживача. У разі розділення обліку електричної енергії оплата послуг облаштування вузла обліку або реконструкції вузла (вузлів) обліку електричної енергії здійснюється за рахунок осіб, з ініціативи яких проводиться відповідне розділення. У разі звернення побутового споживача до постачальника послуг комерційного обліку (оператора системи), який надає такому споживачу послуги комерційного обліку, із заявою щодо встановлення або заміни засобу вимірювальної техніки (реконструкції вузла обліку), який відповідає вимогам нормативних документів, постачальник послуг комерційного обліку надає такому побутовому споживачу замовлені ним послуги протягом 7 робочих днів від дня оплати побутовим споживачем вартості цих послуг. Таким чином, питання розділення потужності квартири та встановлення окремих розрахункових приладів обліку є компетенцією оператора систем розподілу, а не постачальника електричної енергії ТОВ «Київські енергетичні послуги». Представник відповідача Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» Безносенко Т.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в частині вимог до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» їх задоволенні. Представник відповідача ПрАТ АК «Київводоканал» Ворон С.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в частині вимог до ПрАТ АК «Київводоканал» їх задоволенні. Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази у справі та встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивачі та відповідачі ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) є співвласниками квартири у рівних долях за адресою: [ADDRESS] , і кожному з них належить по 1/5 частки квартири, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житло від 26 жовтня 2000 року. Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщені станом на 31.08.2021 за вказаною адресою зареєстровано 5 осіб. Позивач [PERSON] зареєстрована та проживає за іншою адресою. П`ятою особою зареєстрована неповнолітня правнучка [PERSON] та онучка [PERSON] . За час спільного володіння та проживання у квартирі за період з травня 2020 по грудень 2021 комунальні платежі сплачували тільки позивачі, що підтверджується копіями Рахунків - повідомлень про нарахування житлово-комунальних послуг та квитанціями про їх сплату. За вказаний період часу позивачами сплачено на загальну суму 81 276,58 грн. Враховуючи, що квартира перебуває у власності п`ятьох осіб, то і сплачувати комунальні послуги повинні усі власники майна, а відповідно суму яку потрібно стягнути з кожного відповідача дорівнює 16 255,00 грн. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] , належить у рівних частках позивачам та відповідачам, то вони у рівних частках зобов`язанні нести витрати з утримання цієї квартири. Проте, як стверджують позивачі у своєму позові, відповідачі за період з травня 2020 року по грудень 2021 року відмовляються сплачувати свою частку за житлово-комунальні послуги по квартирі, у зв`язку з чим вони самостійно в повному обсязі сплачують вартість житлово-комунальних послуг. Згідно наданих позивачами рахунків та квитанцій вони в період з травня 2020 року по грудень 2021 року сплатили за житлово-комунальні послуги 81 276,58 грн. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189 - VIII (зі змінами та доповненнями) визначено, що житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункти 5, 6 частини 1 статті 1 Закону). Згідно статті 5 вказаного Закону до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно п. 5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189 - VIII (зі змінами та доповненнями), індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ч. 1, 2 та 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189 - VIII (зі змінами та доповненнями), споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до вимог п. 10 ч.1 ст.7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VІІІ співвласники багатоквартирного будинку зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 ЦК України). Таким чином, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є співвласниками квартири [ADDRESS] , мають обов`язок нарівні з позивачами, оплачувати вартість житлово-комунальних послуг відповідно до розміру їх частки у праві власності на квартиру, тобто в розмірі 1/5 частки нарахованої та сплаченої позивачами вартості житлово-комунальних послуг. Згідно ч.1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Суд вважає, що позивачі отримали право на зворотну вимогу до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення з них солідарно сплачену ними вартість житлово-комунальних послуг в розмірі 48 765,00 грн., оскільки вони в період з травня 2020 року по грудень 2021 року виконали солідарний з відповідачами обов`язок з оплати житлово-комунальних послуг по квартирі, сплативши їх вартість в розмірі 81 276,58 грн. Стосовно вимог до відповідачів Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», Товариство з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні мережі», ПрАТ АК «Київводоканал» щодо розподілу рахунків серед власників житла, підлягають відмові у задоволенні, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ч. 1, 2 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 364 Цивільного кодексу України, Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Пленум Верховного Суду України у п. 14 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовом про захист права приватної власності» роз`яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Статтею 360 Цивільного кодексу України передбачено, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Статтею 179 Житлового кодексу України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 10 Правил користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, Мешканці квартири, житлового приміщення у гуртожитку, в яких проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі): мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням; можуть обирати відповідальну за виконання встановлених правил особу; встановлюють за узгодженням порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання; розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. За умови відсутності поквартирного (покімнатного) обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири, житлового приміщення у гуртожитку щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю зареєстрованих осіб, що проживають у квартирі, житловому приміщенні у гуртожитку; за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар). Аналізуючи наведені норми чинного законодавства, вбачається, що відповідачі Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району міста Києва», Товариство з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні мережі», ПрАТ АК «Київводоканал» діють у відповідності до вимог чинного законодавства та жодних правових підстав для розподілу рахунків між співвласниками квартири не вбачається, отже в даній частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивачів необхідно стягнути солідарно в рівних частках кожному суму сплачених ними витрат за надані комунальні послуги за період з травня 2020 по грудень 2021 - 48 765,00 грн. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позову, понесені по справі судові витрати зі сплати судового збору стягується пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1 984,80 грн. судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial