Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

у листопаді 2022 року представник позивача Онопко В.С. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у сумі 14 700 доларів США. 1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1.1. 26.03.2022 між позивачем та відповідачем укладено договір позики, оформлений власноручно написаною відповідачем розпискою. За змістом розписки відповідач отримав від позивача грошову позику в розмірі 14 700 доларів США, які зобов`язався повернути до 06.05.2022. Однак на час подання позову зобов`язання відповідачем не виконані, у зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у заявленому розмірі. 1.2. Відповідач [PERSON] правом подати відзив на позовну заяву не скористався. 2. Рух справи в суді. Суд, ухвалою від 28.11.2022, відкрив провадження у справі, розгляд якої постановив проводити за правилами загального позовного провадження; призначив у справі підготовче засідання. Ухвалою від 21.12.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. 3. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення. У судове засідання позивач та його представник не прибули, останній клопотав про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечили. Відповідач у жодне із призначених судових засідань також не прибув. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (частина друга статті 247 ЦПК України). 4. Фактичні обставини справи. 26.03.2022 між [PERSON] (позикодавцем) і [PERSON] (позичальник) укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав від позивача в борг 14 700 доларів США, які зобов`язався повернути до 06.05.2022. Укладення договору позики підтверджується розпискою, яка надана в оригіналі позивачем та складена власноручно відповідачем. Факт написання розписки відповідач не заперечив. Зміст розписки свідчить про укладення між сторонами саме договору позики, строк виконання зобов`язань за яким закінчився. Наявність оригіналу розписки у позивача засвідчує невиконання відповідачем зобов`язань щодо повернення боргу. 5. Норми права, які застосував суд; висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК) Аналіз частини другої\~статті 1047 ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що розписка підтверджує укладення договору позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною першою\~статті 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі (частини перша, четверта\~статті 545 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 13 ЦК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до\~пункту 4\~частини третьої\~статті 129Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. На переконання суду, позивач довів наявність у відповідача заборгованості, а отже, між сторонами дійсно існують договірні відносини з позики, позичальником зобов`язання не виконані, кошти не повернуті, тому наявні підстави для стягнення заборгованості у валюті договору. Сторона відповідача не заперечила факт наявності, розмір боргу, доказів на спростування вказаних обставин суду не надала. Також, суд звертає увагу, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Таким чином позов належить задовольнити в повному обсязі. 6. Щодо судових витрат. Згідно з статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У частині першій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В порядку статті 141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір, що був сплачений позивачем при звернені до суду, у розмірі 5 375 грн 59 коп.

Outcome: approved