Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

23 лютого 2022 року позивач звернувся до суду з вказаним\~ позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 08 вересня 2008\~ року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» та [PERSON] був укладений кредитний договір №3005882794, відповідно до умов якого кредитор зобов`язується надати відповідачеві кредит у сумі 162 000 грн., а позичальник\~ зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені кредитною угодою, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до нього - графіком платежів. 18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, на підставі якого позивач зобов`язувався передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ПростоФінанс», а останнє зобов`язувалось відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до договору відступлення. Таким чином, ТОВ «ПростоФінанс» було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором №03007787906 від 08.09.2008 ТОВ «Кредитні ініціативи». Відповідач\~ зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, тому позивач був змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором. Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23.07.2014 року позовні вимоги задоволені в повному обсязі та стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» борг за кредитним договором у розмірі 218 084,69 грн та витрати по сплаті судового збору. Однак рішення суду від 23.07.2014 року відповідачем досі не виконується, що стало підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом, в якому останній просить стягнути з [PERSON] заборгованість в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, з яких сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість 19 645,55 грн.; сума заборгованості за інфляційними витратами 41 959,49 грн., що загалом становить 61 605,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання, в якому просив розглянути справу без участі представника банку, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про день, час і місце розгляду справи був неодноразово повідомлений належним чином, в тому числі і через оголошення розміщеного на сайті Шосткинського міськрайонного суду Сумської області, але в судове засідання жодного разу не з`явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, клопотань, про розгляд справи у його відсутності не надав. Зважаючи на вказане, суд, згідно положень ст. 280 ЦПК України, ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі даних та доказів. Дослідивши докази по справі, суд дійшов до такого висновку: Судом встановлено, що 08.09.2008 між ТОВ «ПростоФінанс» та [PERSON] укладено кредитний договір №3005882794 (а.с.6-8). Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23.07.2014 року позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволені в повному обсязі та стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» борг за кредитним договором у розмірі 218 084,69 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2180,85 грн.(а.с.5) За змістом частини третьої статті 11 та частини першої статті 13ЦК України вбачається, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема, сплатити гроші, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У силу положення статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та три проценти річних від простроченої суми. За змістом статей 509, 524, 533,534 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18), від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) та від 22вересня 2020 року у справі № 918/631/19 (провадження № 12-42гс20). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) зроблено висновок, що «за змістом частини другої статті 625ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі №6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. У рішенні суду визнано грошові зобов`язання держави, визначено їх розмір; ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625 ЦК України підлягають застосуванню». Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18). У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору у позивача виникло право застосування вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних, у зв`язку з чим право банку на звернення до суду з даним позовом ґрунтується на вимогах закону. Також, рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23.07.2014 року станом на час розгляду відповідачем не виконано. Доказів про протилежне суду не надано. З розрахунку заборгованості вбачається, що з 02 лютого 2019 року по 02.02.2022 року сума\~ заборгованості відповідача складає 61 605 грн 00 коп., з яких: 41 959 грн 49 коп. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 19 645 грн 55 коп. - 3% річних від простроченої суми. (а.с.9,10) Виходячи з вищезазначеного, суд вважає позовні вимоги позивача цілком обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які складають 2481 грн 00 коп.

Outcome: approved