Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що вана є власником квартири [ADDRESS] . Оскільки будинок, у якому знаходиться вказана квартира був новий та нещодавно зданий в експлуатацію, то відповідно і ремонт позивачем зроблено у 2020р. У той же час, 18 листопада 2020 року квартира позивача, площею 25,5 м.кв. була майже повністю залита (залиття відбулось з квартири, що розташована поверхом вище) внаслідок чого було пошкоджено стіни, що частково обклеєні вініловими шпалерами, а також оздоблені керамічної плиткою та декоративною штукатуркою, натяжну стелю, підлогу, що застелена ламінатом, внутрішні двірні дерев`яні блоки (докладно у звіті, фотографіях та іншим матеріалах, що додаються до позову). Площа залиття згідно зі звітом № 89/20 від 30 листопада 2020 року та актом від 19 листопада 2020 року про наслідки залиття житлового приміщення, що складений експлуатаційною організацією наступного дня, становить 19,4 м.кв. та включає у себе стіни та підлогу. Факт залиття квартири зафіксований актом від 19 листопада 2020 року про наслідки залиття житлового приміщення, що складений комісією у складі головного інженера, заступника директора та майстра експлуатаційної організації, яка здійснює обслуговування житлового будинку. Наслідки залиття бачити також сусіди. Власниця квартири [ADDRESS] , [PERSON] (надалі також відповідач), не заперечувала факт залиття, підписала акт огляду суб`єкта оціночної діяльності без зауважень, безпосередньо після залиття погоджувалась компенсувати витрати, у т.ч. у телефонному месенджері, але згодом припинила спілкування засобами телефонного зв`язку. Позивач звертає увагу на те, що затоплення квартири позивача відбулось з вини відповідача, як власника квартири [ADDRESS] , оскільки джерело протікання води до квартири позивача мало початок саме з квартири відповідача. До звернення до суду, позивач, як зазначено вище, намагався вирішити питання відшкодування витрат самостійно: спілкувався з відповідачем телефонний зв`язком, а також спрямовувала листи, але останнім часом відповідач припинила будь-яке спілкування та не реагує на вимоги позивача. З метою визначення розміру шкоди, а також вартості ремонтно-відновлювальних робіт, що заподіяна власнику квартири [ADDRESS] , між суб`єктом оціночної діяльності та позивачем, на підставі поданої заяви, був укладений договір з суб`єктом оціночної діяльності (сертифікат Фонду державного майна України № 913/19 від 28 листопада 2019 року) на проведення незалежної оцінки, з метою визначення розміру завданого матеріального збитку. За результатами оцінки, лише розмір матеріальних збитків, який позивачу завдано в результаті пошкодження оздоблення квартири після залиття становить 45197,00 грн., що підтверджується звітом № 89/20 від 30 листопада 2020 року та доданими до нього розрахунками. Також позивач була змушена не заплановано терміново вирушити до своєї власності (у смт. Коцюбинське), витративши кошти на квитки у сумі 800 грн. Крім того, витрати на проведення оцінки заподіяної шкоди внаслідок залиття кваліфікованим суб`єктом оціночної діяльності становлять 2000,00 грн. Отже, загальний розмір матеріальних збитків становить 47997,00 грн. У зв`язку із викладеним, позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 47997,00грн, моральну шкоду у розмірі 20000,00грн та судові витрати. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити, проти ухваленя заочного рішення не заперечують. Відповідачка в\~судове засідання\~не з`явилася,\~про час\~та місце\~слухання справи\~повідомлялася належним\~чином шляхом\~направлення повісток\~поштовими засобами\~зв`язку та\~публікацією оголошень\~на сайті\~Судова влада\~України, причини неявки суду не повідомляла, а тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без її участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.08.2020р. за № 220740813, позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 11) 18.11.2020\~р.\~приміщення цієї\~квартири,\~внаслідок порушення\~власником квартири\~ [ADDRESS] , правил експлуатації системами каналізації та водопостачання, що підтверджується Актом про наслідки залиття житлового/нежитлового приміщення від 19.11.2020р., звітом № 89/20 про оцінку збитків від 30.11.2020р. (а.с. 13-14, 20-27) Відповідно до звіту № 89/20 про оцінку збитків від 30.11.2020р., розмір матеріальних збитків, який завдано власнику в результаті пошкодження оздоблення його квартири [ADDRESS] після залиття, яке сталось 18.11.2020р., становить 45197,00грн. (а.с.20-40) Частиною 4 статтею 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Відповідно до договору №184/10 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 01.08.2020р., такий договір із ТОВ «Управлінська компанія Коцюбинське» для надання послуг з управління будинком, зокрема квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , було укладено співвласником [PERSON] , яка діяла на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав №Д10/184 від 30.01.2019р.(а.с.71-78) Отже, саме вона несе відповідальність за належний стан сантехнічного обладнання в її квартирі. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до положень статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. За ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушено, має право на відшкодування завданої йому шкоди. Відповідно до ч.1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 р. №45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний: дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; проводити за власні кошти ремонт квартири наймач (орендар) - згідно з договором найму (оренди); використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] надано достатньо доказів на підтвердження того, що внаслідок порушення відповідачем правил експлуатації системи каналізації та водовідведення відбулось затоплення її квартири, внаслідок чого відбулось псування майна останньої та врезультаті їй завдано матеріальні збитки, і на думку суду, такі докази є належними, допустимими та достовірними. А тому, позов в частині відшкодування матеріального збитку, завданого позивачу, у розмірі 45197,00 грн. підлягає задоволенню, оскільки саме така сума майнової шкоди підтверджується звітом № 89/20 про оцінку збитків від 30.11.2020р. Суд відмовляє у стягненні коштів, як зазначає позивач, витрачених на незаплановану поїздку з іншого населеного пункту до власної квартири у розмірі 800,00грн., оскільки відсутнє підтвердження що така поїздка пов`язана виключно із затопленням квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Враховуючи, що протиправними діями відповідача позивачу було заподіяно моральну шкоду, що виразилось у душевних стражданнях з приводу пошкодження майна, яке перебувало у її володінні, витраченого часу на відновлення попереднього стану, доглядаючи при цьому малолітню дитину, суд, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості дійшов висновку, що належною компенсацією завданої позивачу моральної шкоди є грошова сума у розмірі 5000,00 грн., яка є достатньою для розумного задоволення потреб останньої та не призведе до її безпідставного збагачення. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`ятнадцяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження таких витрат позивачем надано, належним чином засвідчені, копії: договору №14/20 про надання правничої допомоги від 04.12.2020р., завдання-доручення №1 до договору №14/20, квитанції від 06.12.2020р. за №0.0.1931667328.1, додатку №2 до договору №14/20, платіжного доручення № 346115317.1 від 04.07.2022р., акта наданих послуг №1 від 04.12.2020р., згідно яких вартість наданих послуг складає 3700,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268). Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~(далі -Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1\~ст. 1 цього Закону\~встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої\~статті 1 Закону № 5076-VI). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги.\~При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.\~Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час\~(стаття 30 Закону № 5076-VI). Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:\~чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову,\~значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. З огляду на викладене суд відзначає, що ЦПК передбачено наступні критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) пов`язаність витрат з розглядом справи; 2) їх дійсність; 3) необхідність; 4) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. До таких висновків в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 19.02.2020 року (справа № 755/9215/15-ц провадження № 14-382цс19). Згідно з п.п. 3-6 ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, оцінюючи обґрунтованість вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що обсяг наданих послуг адвокатом в суді відповідає критерію реальності, а тому суд з урахуванням складання позовної заяви та клопотань, вчинення інших дій, стягує з відповідача на користь позивача 3700,00 грн. судових витрат на правову допомогу. Крім того вказано, що позивачем понесено витрати на залучення експерта з метою отримання незалежної експертної оцінки вартості матеріального збитку у розмірі 2000 грн., на підтвердження яких долучено копії: догововору №82/20 від 21.11.2020р., акт прийому-передачі виконаних робіт від 30.11.2020р. квитанцію №01-24/12 до прибуткового ордера від 24.12.2018р., згідно якого за проведення робіт з незалежної експертної оцінки вартості матеріального збитку майна сплачено 2000 грн. При цьому, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (ч.ч. 6,7 ст. 139 ЦПК України). Тому такі витрати також підлягають стягненню з відповідачів враховуючи, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати пов`язані із залученням експертів та виконання ними робіт. Судом також встановлено із матеріалів справи, що до судових витрат Позивача, пов`язаних із розглядом справи належить сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 840,80 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, враховуючи часткове задоволення позову, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 706,00грн. Таким чином, на підставі отриманих доказів, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 6406,00 грн, які включають: 3700,00грн- витрати на професійну правничу допомогу, 2000,00 грн витрати на проведення експертного товарознавчого дослідження та 706,00 грн витрати по сплаті судового збору. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі\~неявки в\~судове засідання\~всіх учасників\~справи чи\~в разі\~якщо відповідно\~до положень\~цього Кодексу\~розгляд справи\~здійснюється судом\~за відсутності\~учасників справи,\~фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального\~технічного засобу\~не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved