Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

17.01.2023 року позивач звернувся до суду із позовом, яким просить розірвати його з [PERSON] шлюб. Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони 25.07.2020 року зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу спільних дітей не мають. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, втрачено почуття єдиної родини. Спільне господарство не ведуть, збереження сім`ї не можливе. У зв`язку з викладеним, позивач просить укладений шлюб розірвати, судові витрати приймає на себе. Ухвалою суду від 18.01.2023 року провадження по справі було відкрито, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач не з`явився, надано до суду заяву від 17.01.2023 року в якій просить розглянути справу за його відсутності, позов підтримує у повному обсязі. Крім того 14.02.2023 року надано заяву згідно якої категорично наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач у чергове судове засідання призначене на 15.02.2023 року не з`явилась, відзив на позов не подано, подано через засоби електронного зв`язку заяву згідно якої просить відкласти розгляд справи та надання 6 місячного строку для примирення подружжя. Ухвалою суду від 15.02.2023 року клопотання про надання строку на примирення залишено без задоволення. Справа призначалась до розгляду на 31.01.2023 року, 15.02.2023 року. На всі призначенні судові засідання відповідачем надавались заяви про відкладення розгляду справи. Судом відкладався розгляд справи та суд сприяв тому, щоб відповідач мала можливість як прийняти участь у розгляді справи, так і надати будь-які докази в обґрунтування своєї позиції, проте впродовж цього часу відповідачем не подано відзиву або заяви про намір подати суду відзив, а також будь-яких заяв щодо суті спору, подаються лише заяви про відкладення розгляду справи. Також судове засідання може проводитись в режимі відео конференції, разом з тим сторона відповідача не користується таким правом. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За таких обставин суд вважає, що у задоволенні заяви відповідача в черговому відкладенні розгляду справи слід відмовити та розглянути справу за відсутності відповідача за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст.\~112\~СК\~України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя сторін. Судом встановлено, що 25.07.2020 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований Заводським районним у м. Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відповідний актовий запис №250 (а.с.3). Від даного шлюбу у подружжя спільних дітей не має. Сторони разом фактично не проживають з лютого 2022 року (позивач перебуває в лавах ЗСУ), спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини між ними припинені, спору щодо поділу нажитого майна не мають. Відповідно до вимог ст.\~51\~Конституції\~України та ст.\~24\~СК\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік за змістом ст.\~55\~СК\~України зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позовних вимог, взявши до уваги обставини життя подружжя, з врахуванням того, що сторони шлюбним життям не живуть, що шлюб існує тільки формально, та враховуючи, що подальше збереження шлюбу між сторонами є недоцільним, оскільки у період з часу звернення позивача до суду та розгляду справи у суді наміри позивача розірвати шлюб не змінилися, суд встановив справжнє категоричне прагнення позивача до розірвання шлюбу, а відтак приходить до переконання, що розірвання шлюбу не суперечить інтересам сторін, після цього не будуть порушені їх особисті та майнові права. Тому, на підставі ст.112 СК України, слід постановити рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Одночасно, відповідно до позиції позивача щодо прийняття судових витрат на себе, суд погоджується з клопотанням позивача та покладає сплачені судові витрати на позивача.

Outcome: approved