Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

у грудні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , призначення [PERSON] опікуном та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивувала тим, що між відповідачем [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Від шлюбу між [PERSON] та [PERSON] народилось двоє дітей: дочка - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] померла. Вказала, що після смерті [PERSON] діти проживають з нею та її чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Зазначила, що відповідач спочатку матеріально допомагав в утриманні дітей, забирав їх на вихідні дні, спілкувався з дітьми, та надав банківську картку, на яку щомісячно нараховується матеріальна допомога у розмірі приблизно 2 000,00 грн. у зв?язку з втратою годувальника, проте, через деякий час перестав надавати матеріальну допомогу на забезпечення його дітей, повністю перестав спілкуватися з ними своїми дітьми, й останній раз бачив власних дітей на початку вересня 2021 року. На даний час [PERSON] ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами дітей, станом їх здоров?я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти. [PERSON] покладених законом на батьків обов?язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дочки та сина. Всі питання щодо виховання вирішуються нею та її чоловіком самостійно без участі та підтримки з боку [PERSON] . Вказала, що оскільки вона та її чоловік обидва пенсіонери, щоб забезпечити утримання та виховання онуків, її чоловік влаштувався на роботу до ТОВ Транспортна компанія ТРАНССЕРВІС на посаду охоронника. Враховуючи викладені обставини, з урахуванням інтересів дітей, змушена звернутись до суду. Ухвалою від 26.01.2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 41). Ухвалою від 25.10.2022 року підготовче провадження по справі закрито, судовий розгляд справи призначено на 14.02.2023 року (а.с. 70). Позивач в судове засідання не з`явилась, від представника останньої надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, з зазначенням того, що позов підтримують в повному обсязі та просять його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не направив. Третя особа, направила до суду клопотання про розгляд справи без представника третьої особи надала висновок № 100-4746 від 11.07.2022 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , як такого, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та догляду своєї дитини, та висновок Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації (органу опіки та піклування) від 20.10.2022 від 20.10.2022 року № 100-8138 про доцільність призначення [PERSON] опікуном/піклувальником над [PERSON] та [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що між відповідачем [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Від шлюбу між [PERSON] та [PERSON] народилось двоє дітей:дочка - [PERSON] , [INFO] , про що, 27.10.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві зроблено відповідний актовий запис № 1515 та видано свідоцтво про народження дитини серія [NUMBER] від 27.10.2006 року (а.с. 27), та син - [PERSON] , [INFO] , про що 18.05.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві зроблено відповідний актовий запис № 732 та видано свідоцтво про народження дитини серія [NUMBER] від 18.05.2013 року (а.с. 29). [INFO] [PERSON] померла, про що зроблено відповідний актовий запис № 344 від 03.09.2019 року та підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Голосіївським районним в місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у місті Києві, серія [NUMBER] від 03.09.2019 року (а.с. 24). Встановлено, що після смерті [PERSON] діти проживають з позивачем та її чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що діти навчаються в спеціалізованій школі І-Ш ступенів з поглибленим вивченням французької мови № 269 м. Києва, що підтверджується відповідними довідками та характеристиками (а.с. 31-34). Згідно висновку Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 100-4746 від 11.07.2022 року адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , як такого, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та догляду своєї дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України. Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ(далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матерії, так і для дитини). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому, питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. З огляду на викладене, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Винна поведінки та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками повинна бути належним чином доведена. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості батька, його поведінці та умовах в яких він знаходиться. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Таким чином, при вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Отже, аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд повинен був зважити на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 11.06.2021 року у справі № 758/9706/18, від 29.04.2020 року у справі №522/10703/18, від 13.04.2020 року у справі № 760/468/18, від 11.03.2020 року у справі № 638/16622/17, від 02.10.2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08.05.2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Згідно висновку Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 100-4746 від 11.07.2022 року адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , як такого, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та догляду своєї дитини. Відповідно до ч.4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст. 19 СК України). Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.6 ст. 19 СК України). З матеріалів справи вбачається, що відповідач відзиву на позов не подав. Доказів того, що він намагався чи намагається брати участь у житті дітей, має таке бажання, намагається встановити контакт з дітьми, заперечує проти позбавлення його батьківських прав, не надав. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що донька відповідача [PERSON] не заперечує проти позбавлення її батька батьківських прав. Вказала, що останній з ними не спілкується, не підтримує їх морально та матеріально, загалом не цікавиться їх життям. У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей). Суд вважає, що відповідач не докладає зусиль не тільки для налагодження стосунків з дітьми, й не виконує своїх батьківських обов`язків. Обставин для висновку про те, що відповідач має бажання налагодити стосунки з дітьми, надає їм майнову допомогу, які не виключають можливості зміни ставлення батька до виховання дітей, в ході розгляду справи судом не встановлено. Водночас виняткових обставин, які мали б наслідком позбавлення відповідача батьківських прав судом не встановлено. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд погоджується з позицією позивача про те, що відповідач є особою, яка без поважних причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей. Відповідач не відвідує дітей, не ходить на прогулянки, на день народження дітей, не спілкується, не цікавиться їх життям і негайним потребам. За таких обставин суд надходить до висновку про те, що позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. З урахуванням наведеного, суд, з урахуванням висновку № 100-4746 від 11.07.2022 року, дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Враховуючи те, що діти проживають з [PERSON] , яка є їх бабусею, яка повністю їх забезпечує, піклується за їх фізичний і духовний розвиток, за їх навчання, підготовкою до самостійного життя та забезпечує необхідне харчування, з урахуванням висновку Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації (органу опіки та піклування) від 20.10.2022 року № 100-8138 про доцільність призначення [PERSON] опікуном/піклувальником над [PERSON] та [PERSON] , суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині призначення [PERSON] опікуном малолітнього [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої - [PERSON] , [INFO] . Щодо стягнення аліментів, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно прийматиме рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Таким чином, враховуючи вищевикладене, беручи уваги те, що діти сторін проживають разом з позивачем, перебувають на її утриманні, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення аліментів, у зв`язку з чим вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Беручи до уваги вищевикладене, суд за наявності для того законних підстав та відсутності заперечень відповідача приходить до висновку про можливість задоволення позову в заявленому позивачем розмірі. При цьому суд враховує, що відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Приписами ст. 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Таким чином, враховуючи вищевикладене, беручи уваги те, що діти проживають разом з позивачем, перебувають на її утриманні, відповідачем допомога в утриманні дітей не надається, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення аліментів у заявленому розмірі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1 816,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved