Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

27.09.2022 [PERSON] , в особі представника - адвоката Петрової М.О. звернулась до Солонянського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Районної адміністрації ЗМР по Дніпровському району про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що покійна донька позивача - [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, спільне життя подружжя не склалося, у зв`язку з чим у 2007 мати з сином переїхали до [PERSON] на постійне місце проживання до м. Енергодар. [INFO] померла донька позивача - [PERSON] , а онук залишився проживати разом з позивачем. Батько дитини не бере участі у вихованні дитини, не виконує батьківські обов`язків по відношенню до сина, не цікавиться його здоров`ям, успіхами, морально та матеріально не підтримує. [PERSON] знаходиться на її повному утриманні. Внаслідок захоплення м. Енергодар російськими військами, в серпні 2022 позивач разом з онуком змушені були покинути адресу свого місця мешкання та переїхати до м. Запоріжжя, де стали на облік, як внутрішньо переміщені особи. З метою повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини позивач вважає, за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. 04.10.2022 на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із Солонянського районного суду Дніпропетровської області надійшла вищезазначена цивільна справа за територіальною підсудністю відповідно до Розпорядження Верховного суду від 14.09.2022 за № 49/0/9-22. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2022 визначено головуючого суддю Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Рибалко Н.І. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 17.10.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи надано строк для подання заяв по суті справи. 22.11.2022 на адресу суду надійшов висновок Орган опіки та піклування Районної адміністрації ЗМР по Дніпровському району м.Запоріжжя щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 28.11.2022 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 18.01.2023 року. Задоволено клопотання позивача про виклик свідків. Судове засідання призначене на 18.01.2023 року було відкладено на 14.02.2023, через неявку в судове засідання відповідача у справі. Позивач в судове засідання не з`явилася, разом з тим від її представника адвоката - Петрової М.О. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримують, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що є тимчасово окупованою територією. Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 14.09.2022 №49/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області» підсудність справ Кам`янсько - Дніпровського районного суду Запорізької області визначено за Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя. Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином на підставі ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки в судове засідання відповідач не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, в заяві від 16.01.2023 просив суд справу розглядати за відсутності представника органу опіки та піклування, рішення просить прийняти з урахуванням прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що відповідач, будучі належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, до суду не з`явився, не повідомив про причини неявки, не подав відзив на позовну заяву, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області від 07.11.2006 батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Згідно з свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого 22.04.2017 Енергодарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області [PERSON] та [PERSON] з 22.04.2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 03.10.2017 Енергодарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Позивач на обґрунтування позовних вимог зазначила, що виховання дитини цілком займається лише вона, в свою чергу, відповідач у справі не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , не приділяє йому уваги, не піклується ані про матеріальний стан забезпечення дитини, його здоров`я, виховання, духовний розвиток. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною другою статті 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно довідок Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району №2303-5002054618, №2303-5002054874 від 29.08.2022, [PERSON] та її онук [PERSON] є внутрішньо переміщеними особами та проживають разом у м.Запоріжжя. Відповідно до довідки №02-08/62 від 08.09.2022, виданої Енергодарською гімназією №7 Енергодарської міської ради Василівського району Запорізької області, [PERSON] , [INFO] , є учнем 10-Б класу Енергодарської гімназії №7 Енергодарської міської ради Василівського району Запорізької області. Батько учня з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує, успішністю сина не цікавиться. На виклики до школи приходить бабуся [PERSON] . Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Питання щодо доцільності позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району 17.11.2022. За підсумками засідання, враховуючи наявні документи по справі, а також думку неповнолітнього [PERSON] , комісія дійшла висновку про наявність підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до [PERSON] , про що складено відповідний висновок від 18.11.2022 № 17.02/01-27/608. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пленум Верховного Суду України у абзаці другому п. 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У п. 15 цієї ж Постанови роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінки. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає, що дійсно [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання сина [PERSON] , про що свідчить той факт, що тривалий час відповідач не бачив дитину, не спілкується з нею, добровільно не надає будь-якої допомоги на утримання дитини, не проявляє інтересу до життя дитини, її здоров`я та розвитку, про що зазначив позивач у своєму позові та безпосередньо у судовому засіданні, та це не спростовано відповідачем. У діях відповідача проявляється саме винна та пасивна поведінка по відношенню до дитини, відповідач не вживає будь-яких дій щодо забезпечення та виховання сина. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач байдужливо ставиться до дитини, на які позивач посилається, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідача у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Емоційний зв`язок між відповідачем та дитиною фактично відсутній, відповідач тривалий час не виявляє до сина батьківського піклування, його не відвідує, долею сина не цікавиться, ні в телефонному режимі, ні в інших формах спілкування. Крім цього, обставини викладені позивачем при зверненні до суду із позовом підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які зазначили, що відповідач у справі [PERSON] дійсно не спілкується зі своїм сином [PERSON] , будь-якого інтересу до дитини не проявляє, не бере участі у вихованні сина, не відвідує його, долею дитини не цікавиться, вихованням сина займається виключно позивач. Суд також враховує думку [PERSON] , [INFO] , який у судовому засіданні пояснив, що дійсно не спілкується та не підтримує ніяких відносин з батьком, а тому не заперечує проти того аби його батька позбавили батьківських прав, оскільки лише бабуся займається його вихованням. З урахуванням зазначеного, враховуючи думку дитини, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв`язку з чим, з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Разом з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до положень ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору. В той же час, позивач не заявляла вимог про стягнення судового збору, тому на підставі ст. 13 ЦПК України, суд залишає витрати по сплаті судового збору за позивачем.

Outcome: approved