Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

10 жовтня 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 11\~236,68 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 50\~406,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 5\~000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав на те, що 25 вересня 2020 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату за період часу з лютого 2019 року по лютий 2020 року та компенсацію невикористаної відпустки у розмірі 51\~038,45 грн., які визначені без утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обов`язкових платежів, а також стягнуто моральну шкоду у розмірі 2\~000,00 грн. Але, ознайомившись з даним рішенням суду та після його виконання позивач вважає, що її права як працівника не встановлені в повному обсязі, оскільки відповідно до чинного законодавства України має право ще на ряд виплат пов`язаних з її звільненням. Лише 11 листопада 2020 року позивача було звільнено на підставі наказу 554-к від 11.11.2020 року, при цьому представниками відповідача не було в повному обсязі виплачено заборгованість по заробітній платі та не виплачено в повному обсязі середній заробіток у зв`язку із затримкою виплати заборгованості по заробітній платі. Враховуючи, що середній заробіток за час затримки розрахунку вказаним рішенням суду було стягнуто з відповідача за період з лютого 2019 року по лютий 2020 року, а звільнений позивач був лише 11 листопада 2020 року, на сьогоднішній день відповідач не провів в повному обсязі розрахунок при звільненні позивача. У зв`язку з чим, вважає, що з відповідача підлягає стягненню заробітна плата та середній заробіток за час затримки розрахунку в повному обсязі, а саме з 01 березня 2020 року по дату подачі цієї позовної заяви. На день подання позову сума невиплаченої заробітної плати за період з березня 2020 року по 11 листопад 2020 року складає 11\~236,68 грн., яка розрахована з урахуванням того, що остання нарахована позивачу заробітна плата становить 1\~248,52 грн., а кількість місяців у період з березня 2020 року по 11 листопада 2020 року 9 місяців. Також, середній заробіток у зв`язку з затримкою виплати заробітної плати і непроведення остаточного розрахунку складає 50\~406,00 грн. Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Також, позивач вважає, що діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, яка полягає в порушені сну, зміні фактичного укладу життя, [PERSON] була вимушена шукати роботу, у зв`язку з чим в неї погіршився моральний стан, що призвело до погіршення сну, та інших розладів здоров`я. Виходячи з засад розумності, справедливості та об`єктивності позивач вважає, що розмір завданої їй моральної шкоди становить 5\~000,00 грн. У зв`язку з викладеним, [PERSON] вирішила звернутися до суду з даним позовом. 04 березня 2022 року від відповідача Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський агрегатний завод» позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими, а викладені у позовній заяві доводи позивача такими, що не відповідають дійсності з огляду на наступне. Фактичні обставини, на які посилається позивач, вже були предметом судового розгляду в іншій справі, рішення по якій набрало законної сили та виконано. Жодної заборгованості по заробітній платі відповідач перед позивачем не має. Проведений позивачем розрахунок заробітної плати не відповідає дійсності та не ґрунтується на вимогах законодавства. Крім того, позивач просить стягнути заборгованість по заробітній платі за період починаючи з березня 2020 року, у той час, коли рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у іншій справі № 204/798/20 між тими самими сторонами з того ж самого предмету позову було винесено 25 вересня 2020 року. Тобто, судом при вирішенні зазначеної справи було розглянуто та надано правову оцінку всім обставинам справи та наявності (або) відсутності заборгованості станом включно до дати винесення рішення 25 вересня 2020 року. Позивачем вищевказане рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2020 року у справі № 204/798/20 оскаржено не було. Рішення набрало законної сили. Тобто, позивач фактично погодився з висновками суду. На теперішній час позивач по суті намагається переглянути висновки рішення суду, яке набрало законної сили, шляхом подачі нового позову з аналогічними позовними вимогами. При цьому, заявляючи про стягнення заборгованості за той календарний період, який був предметом розгляду судом у зазначеній справі. Фактичний розрахунок з позивачем було проведено 11 листопада 2020 року в порядку виконання судового рішення, а саме рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2020 року у справі № 204/798/20. Предметом позовних вимог у вищезазначеній справі також було стягнення середнього заробітку до дати винесення судового рішення. При цьому, вирішуючи справу № 204/798/20 суд вирішив, що позовна вимога не підлягає задоволенню. Середній заробіток по дату судового рішення стягнуто не було. Позовна вимога про стягнення середнього заробітку абсолютно не ґрунтується на приписах Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 р. У період, який наводиться позивачем у позовній заяві, підприємство працювало за скороченим робочим графіком на підставі наказів № 29/2/68 від 29.08.2019 р., № 27/2/68 від 27.09.2019 р., №23/2/68 від 23.12.2019 р., № 30/2/68 від 30.03.2020 р., № 29/1/68 від 29.06.2020 р., № 30/1/68 від 30.10.2020 р., № 30/2/68 від 21.10.2021 р., № 27/1/68 від 20.05.2021 р. Вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню також не підлягають, оскільки жодної заборгованості відповідача перед позивачем не існує, відповідно не може бути й мови також про спричинення моральної шкоди. Також, вимога позивача про стягнення моральної шкоди взагалі не обґрунтована жодними належними та допустимими доказами. Крім того, моральна шкода вже також була предметом розгляду в іншій справі. У зв`язку з викладеним просив суд відмовити позивачу [PERSON] у задоволенні позову в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Раніше в судових засіданнях та у відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнавав та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем Приватним акціонерним товариством «Дніпропетровський агрегатний завод». Під час роботи позивача у Приватному акціонерному товаристві «Дніпропетровський агрегатний завод», останній не в повному обсязі виплачував позивачу нараховану їй заробітну плату та у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі, у зв`язку з чим у 2020 році [PERSON] звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2020 року по справі № 204/798/20 позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату за період часу з лютого 2019 року по лютий 2020 року та компенсацію невикористаної відпустки у розмірі 51\~038,45 грн., які визначені без утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обов`язкових платежів. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 2\~000,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог [PERSON] відмовлено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. (а.с. 12-17). Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2020 року по справі № 204/798/20 Приватним акціонерним товариством «Дніпропетровський агрегатний завод» виконано, що визнавалось стороною позивача та підтверджувалось стороною відповідача під час розгляду справи, а відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Наказом Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» (розпорядженням) про припинення трудового договору (контракту) № 554 К від 11 листопада 2020 року [PERSON] було звільнено з посади провідного інженера за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, згідно зі статтею 38 КЗпП України, підстава особиста заява (а.с. 18). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. При звільненні відповідач провів з позивачем розрахунок та виплатив у листопаді 2020 року 18\~901,89 грн., що підтверджується довідкою з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу» від 13 листопада 2021 року. Звертаючись у грудні 2021 року до суду з даним позовом, [PERSON] посилалась на те, що відповідачем при звільненні їй не було в повному обсязі виплачено заробітну плату, а саме не виплачено заробітну плату за період з березня 2020 року по 11 листопада 2020 року у розмірі 11\~236,68 грн., оскільки рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2020 року по справі № 204/798/20 заборгованість по заробітній платі стягнуто за період з лютого 2019 року по лютий 2020 року, а звільнена позивач була лише 11 листопада 2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Однак,\~стороною позивача\~взагалі не\~надано суду\~жодних доказів на підтвердження наявності у відповідача перед позивачем заборгованості по заробітній платі за період з березня 2020 року по 11 листопада 2020 року, в тому числі і у розмірі 11\~236,68 грн. В свою чергу стороною відповідача під час розгляду справи категорично заперечувався факт наявності у Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» перед [PERSON] заборгованості по заробітній платі за період з березня 2020 року по 11 листопада 2020 року. На підтвердження відсутності у відповідача перед позивачем заборгованості по заробітній платі за період з березня 2020 року по 11 листопада 2020 року Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський агрегатний завод» надало до суду довідку від 23 лютого 2022 року, в якій зазначено, що заборгованість по заробітній платі та остаточному розрахунку перед [PERSON] погашена 11 листопада 2020 року в повному обсязі, будь-яка заборгованість перед [PERSON] відсутня (а.с. 62). Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Але, згідно витягів з табелів робочого часу позивача на підприємстві відповідача (а.с. 167-175) судом встановлено, що у період з 01 березня 2020 року по день звільнення, тобто по 11 листопада 2020 року, [PERSON] жодного робочого дня не відпрацювала. В свою чергу стороною позивача не було надано суду будь-яких доказів щодо кількості відпрацьованих позивачем на підприємстві відповідача днів у період з 01 березня 2020 року по 11 листопада 2020 року. На підтвердження того факту, що у період з 01 березня 2020 року по 11 листопада 2020 року позивач фактично на роботу не виходила та не відпрацювала у цей період жодного робочого дня свідчить і те, що у довідці з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу» від 13 листопада 2021 року зазначено, що за період роботи [PERSON] в Приватному акціонерному товаристві «Дніпропетровський агрегатний завод» з березня по жовтень 2020 року включно заробітна плата/дохід не нараховувався та становить 0,00 грн. Також, з рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2020 року по справі № 204/798/20 вбачається, що як зазначала сама позивач [PERSON] , вона ще 22 серпня 2019 року написала заяву про звільнення з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод». Вказана обставина додатково свідчить про те, що у період з 01 березня 2020 року по 11 листопада 2020 року [PERSON] на роботу не виходила. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У частині 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Подання позивачем доказів на підтвердження обставин справи є обов`язковим, оскільки в цій частині між сторонами виникає спір про право та такі докази мають значення для ухвалення рішення по справі. При цьому, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, про що зазначено у частині 7 статті 81 ЦПК України. Враховуючи все вищенаведене та той факт, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, що у період з 01 березня 2020 року по 11 листопада 2020 року позивач фактично виходила на роботу та за фактично відпрацьовані дні їй відповідачем нараховувалась, однак не виплачувалась заробітна плата, оскільки докази наявності у відповідача перед позивачем заборгованості по заробітній платі відсутні, як відсутні і докази щодо розміру такої заборгованості, суд приходить до переконливого висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» на її користь заборгованості по заробітній платі за період з 01 березня 2020 року по 11 листопада 2020 року у розмірі 11\~236,68 грн. є недоведеними. При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки відповідно до ст. 4 ЦПК України\~в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен установити чи дійсно було порушено право позивача. З огляду на наведене можна дійти висновку, що обов`язковою умовою для судового захисту будь-якого права, є наявність достовірних даних про те, що право особи порушено, не визнане, або оспорене іншою особою. Однак, на теперішній час судом не встановлено порушення відповідачем Приватним акціонерним товариством «Дніпропетровський агрегатний завод» прав позивача [PERSON] на своєчасне отримання заробітної плати. При цьому, судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси осіб, при доведеності того, що відповідач порушив ці права. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» заборгованості по заробітній платі задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю. Щодо вимог [PERSON] про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 50\~406,00 грн. суд виходить з наступного. Дійсно, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак, під час розгляду справи судом не встановлено факту порушення Приватним акціонерним товариством «Дніпропетровський агрегатний завод» при звільненні працівника [PERSON] 11 листопада 2020 року строків проведення з нею остаточного розрахунку та виплати їй всіх належних як звільненому працівникові сум. Враховуючи, що відповідач при звільненні позивача провів з нею остаточний розрахунок та під час розгляду даної справи судом не встановлено наявності у відповідача Приватного акціонерного\~товариства «Дніпропетровський\~агрегатний завод»\~перед позивачем\~ [PERSON] невиплаченої заборгованості по заробітній платі та по остаточному розрахунку, то очевидним є висновок про те, що передбачені Законом підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку відсутні, а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню також не підлягають. Оскільки позовні вимоги [PERSON] про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» моральної шкоди у розмірі 5\~000,00 грн. є похідними від позовних вимог [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, у задоволенні яких судом відмовлено, то вказані позовні вимоги [PERSON] задоволенню також не підлягають. Оцінюючи у\~сукупності усі\~інші аргументи\~сторін,\~наведені ними\~в обґрунтування\~своїх вимог\~або заперечень,\~суд до\~уваги їх\~не бере,\~оскільки вони не відноситься до предмета спору та є явно необґрунтованими. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~переконливого висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до вимог\~ч. 1 ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки під час розгляду справи суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, а також враховуючи, що позивач при зверненні до суду з даним позовом була звільнена від сплати судового збору за цими позовними вимогами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то судові витрати в цій частині компенсуються за рахунок держави. Оскільки у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди судом також відмовлено, то судові витрати [PERSON] по справі підлягають віднесенню на сторону позивача. На підставі ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст.ст. 47, 116, 117, 233 Кодексу законів про працю України, Закону України «Про оплату праці» та

Outcome: dismissed