Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

09 вересня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування на транспортний засіб - причіп самоскид марки ГКБ моделі 8527,1986 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , в порядку спадкування після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно, до складу якого входить нерухоме та рухоме майно, в тому числі, причіп самоскид марки ГКБ моделі 8527, 1986 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Позивач є спадкоємцем першої черги і 19 лютого 2020 року звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Інший спадкоємець - дружина спадкодавця [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини за законом на її, позивача, користь. В подальшому позивач звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом з метою оформлення права власності на 1/2 вказаного причіпа, однак 11 травня 2022 року постановою нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності на зазначений причіп їй було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів. З цих підстав позивач позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, тому просила суд визнати за нею право власності на спірне рухоме майно. Після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] ухвалою від 21 вересня 2022 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 11 жовтня 2022 року відповідачем [PERSON] був поданий зустрічний позов до [PERSON] та Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області про визнання права власності на причіп самоскид марки ГКБ моделі 8527, 1986 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . 20 жовтня 2022 року ухвалою суду зустрічний позов було повернуто. 20 жовтня 2022 року клопотання представника позивача про витребування доказів було задоволено і ухвалою суду було витребувано у приватного нотаріуса Подільського районного нотаріального округу Бушуєвої І.І. копію спадкової справи, яка надійшла до суду 31 жовтня 2022 року. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак надала заяву, де просила розгляд справи проводити у її відсутність, позов визнала повністю. Представник відповідача Окнянської селищної ради у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Тому суд розглянув справу у відсутність вищеозначених осіб, що не суперечить положенням ст.223 ЦПК України. Виходячи з наведеного, та беручи до уваги клопотання представника позивача про ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні, суд вважає, що відповідно до ч.ч.3, 4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України, рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого судового засідання. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. [INFO] помер [PERSON] /т.1 а .с.8/. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі і на транспортний засіб - причіп самоскид марки ГКБ моделі 8527,1986 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] (т.1 а.с.7). [PERSON] є донькою спадкодавця (т.1 а.с. 9,10). Відповідно до наданої копії спадкової справи №08/2020, заведеної приватним нотаріусом Красноокнянянського районного нотаріального округу Бушуєвою І.І. до майна померлого [PERSON] вбачається, що за життя [PERSON] заповіту не склав; із заявою про прийняття спадщини звернулася донька померлого [PERSON] ; дружина померлого [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини на користь доньки спадкодавця - [PERSON] .(т.1 а.с. 67-244). Постановою приватного нотаріуса Подільського районного нотаріального округу Бушуєвою І.І. від 11 травня 2022 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька [PERSON] на 1/2 частку причіпа самоскида марки ГКБ моделі 8527,1986 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] у зв`язку із відсутністю правоустановлюючого документу(т.1 а.с.14 ). Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з частиною п`ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 4.12 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. П. 4.15 вищезазначеного порядку передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною1 ст. 1226 ЦК України зазначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до положень частин першої, другої статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною другою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. За загальним правилом частини другої статті 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Наведена норма за аналогією закону підлягає застосуванню і до визначення розміру частки у майні, що є у спільній сумісній власності, без його поділу. Таким чином, після смерті одного із подружжя, відкривається спадщина тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майно, не входить до складу спадщини. За інформацією Територіального сервісного центру МВС №5149 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області, 07 грудня 2011 року у РЕВ 1111 при УДАІ в Одеській області громадянин [PERSON] за заявою власника на підставі довідки-рахунку про придбання причіпу ГКБ 8527, 1986 р.в отримав тимчасовий талон про реєстрацію вказаного транспортного засобу (термін дії талону з 07 .12.2011 року по 07.03.2012 року), з обов`язковим обміном його на свідоцтво про реєстрацію транспортних засобів, однак подальші операції із вказаним транспортним засобом в ЄДР ТЗ МВС України станом на 13 січня 20223 року не проводилися. Термін зберігання підстав для проведення операцій з реєстрації, перереєстрації, вибракування транспортних засобів складає 3 роки, тому матеріали, що були підставою для реєстрації у 2011 році, були знищені у 2015 році (т.2 а.с.1, 18). Відповідно до звіту про оцінку причіпу ГКБ 8527,1986 р.в, його ринкова вартість склала 19380 грн (т.1 а.с.15). Відтак, [PERSON] за життя належав спірний причіп, який був тимчасово зареєстрований за ним, однак свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу за життя [PERSON] не отримав, не завершивши процедуру реєстрації транспортного засобу . Так, відповідач [PERSON] права позивача на спірне майно, а саме на 1/2 частини причіпу, не оспорює. Оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності [PERSON] на належний йому причіп, то це стало перешкодою в оформленні позивачем своїх спадкових прав у нотаріальному порядку, зокрема, шляхом отримання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом. З наведених вище норм права вбачається, що державна реєстрація причіпа, як транспортного засобу, не впливає на виникнення та зміст права власності на нього. Проте, відсутність державної реєстрації транспортного засобу обмежує власника у реалізації правомочностей, які формують зміст права власності, а саме без здійснення реєстрації транспортного засобу власник не може користуватися указаним транспортним засобом та розпоряджатися ним в повному обсязі відповідно до його цільового призначення. Суд враховує, що момент виникнення права власності на транспортний засіб чинне законодавство не пов`язує з моментом його реєстрації. Зі змісту зазначених вище норм права, вбачається що реєстрації підлягає не право власності, а безпосередньо сам транспортний засіб, після чого можлива його експлуатація. Водночас, статтею 317 ЦК України встановлено, що зміст права власності складають правомочності щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном. У зв`язку зі смертю спадкодавця здійснити від його імені реєстрацію причепа на його ім`я з метою отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є неможливим, що є перешкодою для отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину за законом та вочевидь порушує її майнові права щодо користування та розпорядження майном. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. При цьому, суд враховує, що право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України). Зокрема, згідно з п. 53 Рішення ЄСПЛ у справі Суханов та Ільченко проти України від 26 вересня 2014 року, першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар. Відповідно до положень ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. У пункт 75 Рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2015 вказується, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Щодо вимоги «ефективності» способу захисту, який може бути застосовано судом, роз`яснено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 905/1926/16 від 11 вересня 2018 року, в якій зазначено: «оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування». Способом захисту цивільних прав є, зокрема, визнання права власності. На підставі викладеного суд вважає, що права позивача потребують судового захисту, обраний спосіб захисту прав позивача є ефективним та забезпечить дієве відновлення їх прав, оскільки на підставі рішення суду про визнання права власності позивач отримує змогу завершити процедуру реєстрації транспортного засобу та вільно користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону ,які до них застосовуються, суд приходить до переконання про порушення прав позивача, які підлягають до захисту шляхом задоволення його позовних вимог . На підставі викладеного,

Outcome: approved