Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із наданим позовом, мотивуючи тим, що кожному з них на праві спільної часткової власності належить по 1/4 частині житлового будинку по [ADDRESS] , які вони отримали в дар від [PERSON] [PERSON] Ѕ частини даного будинку належала на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між нею та колишнім власником цієї частини будинку [PERSON] . Інша 1/2 частина будинку належала [PERSON] , яку в подальшому придбали [PERSON] та [PERSON] , по ј частині кожний. Будинок розташований на земельній ділянці, яка відповідно до державного акту на право приватної власності на землю належала на праві власності попереднім власникам будинку [PERSON] та [PERSON] . Позивачі зазначають, що оскільки право власності на їх частини земельної ділянки залишилось зареєстрованим за попереднім власником [PERSON] , вони не можуть продати свої частини житлового будинку. Право власності на свої частини земельної ділянки вони не переоформили, оскільки на час укладення договору дарування будинку не існувало вимоги закону про необхідність переоформлення земельної ділянки під будинком. За таких обставин просять визнати за кожним з них право власності на ј частину земельної ділянки площею 0,0835 га, на якій розташований житловий будинок по [ADDRESS] , посилаючись на те, що з переходом права власності на житловий будинок переходить і право власності на земельну ділянку, пропорційно до часток у праві власності на будинок. Ухвалою суду від 19.12.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 16.01.2023 року закрито підготовче провадження у наданій справі та призначено справу до судового розгляду. Позивачі в судове засідання не з`явились. Їх представник - адвокат Восковенко В.М. надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у відсутність його та позивачів і задовольнити позов; проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Станом на день розгляду справи відповідачі та треті особи про дату, час і місце розгляду справи повідомленні в порядку ст. 128 ЦПК України за останньою відомою адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, а також через оголошення на веб-порталі судової влади України, однак до суду не явились. Ухвалою суду від 24.01.2023 року вирішено провести заочний розгляд справи. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню частково з таких підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що згідно договору, посвідченого 04.06.1996 року державним нотаріусом Першої Первомайської державної нотаріальної контори Ткаченко Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2-1623, [PERSON] подарувала [PERSON] та [PERSON] 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці розміром 847 кв.м. \~ \~ \~ \~Будь-яких договорів про виділення часток у праві власності на будинок між позивачами не укладалось. В судовому порядку таке питання також не вирішувалось. Таким чином відповідно до ст. 368 ЦК України Ѕ частина будинку по [ADDRESS] належить позивачам на праві спільної сумісної власності. \~ \~ \~ \~Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28.11.2013 року у справі № 484/5791/13-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний; після розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією рішення суду. Розподіл майна подружжя на проводився. \~ \~ \~ \~Згідно копії державного акту на право власності на землю від 23.04.1993 року земельна ділянка площею 0,0847 га по [ADDRESS] була передана для обслуговування житлового будинку [PERSON] та [PERSON] . \~ \~ \~ \~Відповідно до інформації ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 24.10.2022 року № 749/22-22 станом на 31.12.2012 року земельна ділянка площею 0,0847 га за адресою [ADDRESS] передана у приватну власність [PERSON] , [PERSON] для обслуговування житлового будинку відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 23.04.1993 року. \~ \~ \~ \~На підставі розпорядження голови Миколаївської обласної державної адміністрації № 197-р від 21.05.2016 року вул. Семена Урицького була перейменована на вул. Олени Пчілки, що підтверджується довідкою КП Первомайського міжміського бюро технічної інвентаризації від 02.12.2022 року. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухового майна від 10.11.2022 року № 314804965 площа земельної ділянки змінилась та становить 0,0835 га, а земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 4810400000:06:053:0013. За наведених обставин судом встановлено, що [PERSON] - колишньому співвласнику Ѕ частини будинку по [ADDRESS] , належало право власності на земельну ділянку площею 0,0847 га пропорційно до його частки у праві власності на будинок, на якій він розташований. В подальшому право власності на вказану Ѕ частину житлового будинку перейшло до [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. [PERSON] подарувала належну їй частину будинку позивачам. Однак до теперішніх власників житлового будинку - позивачів у справі, право власності на відповідну частину земельної ділянки пропорційно до подарованої частки будинку, не перейшло. Ѕ частина вказаної земельної ділянки на даний час так і зареєстрована на праві власності за [PERSON] , а інша - за [PERSON] (1/4 частина) та [PERSON] (1/4 частина). У зв`язку з тим, що право власності на земельну ділянку під будинком не переоформлене позивачами, вони не можуть розпорядитись домоволодінням в повній мірі, тому що відчуження будинку без земельної ділянки неможливе. Відповідно до ст. 30 Земельного кодексу (в реакції 1990 року, який діяв на час виникнення спірних відносин) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу переходить і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 Земельного Кодексу до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Аналогічні положення наявні і в нормативно-правових актах, що регулюють в даний час подібні правовідносини. Так, відповідно до ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями, а у разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба. Відповідно до ч.1 ст. 120 ЗК України та ч.1 ст. 377 ЦК України у разі відчуження будівель і споруд, які розташовані на земельній ділянці, яка належить на праві власності відчужувачу, до набувача переходить право власності і на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.1 ч.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, коли наявні підстави для звільнення від доказування. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В даному випадку право власності на землю має перейти до позивачів пропорційно до їх частки у праві власності на будинок. Тож з підстав, зазначених у позові, судом може бути визнано за позивачами право спільної сумісної власності на Ѕ частку земельної ділянки, яка розташована під будинком, оскільки інформації про те, що відбувся виділ їх часток із спільної сумісної власності матеріали справи не містять. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивачів слід задовольнити частково та визнати за ними право власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,0835 га, що розташована в [ADDRESS] .

Outcome: partial