Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

20.12.2022 року позивач в особі свого уповноваженого за посадою представника звернувся до суду із відповідною позовною заявою, в якій просив суд позбавити відповідачку батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із невиконанням нею батьківських обов`язків та стягнути з неї у зв`язку з цим аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позову було зазначено, що підставою звернення до суду стало виявлення неналежних умов утримання дитини службою у справах дітей позивача спільно з комунальною установою «Центр надання соціальних послуг» позивача та сектору ювенальної поліції ВП №1 Лозівського РВП ГУНП у Харківській області при відвідуванні місця фактичного проживання відповідачки та дитини 23.11.2022, 30.11.2022 та 06.12.2022 року. Після останнього відвідування 12.12.2022 року дитина була відібрана від відповідачки та переданау сім`ю патронатних вихователів, оскільки подальше проживання із відповідачкою погрожувало життю та здоров`ю дитину: вона їла не нормовано, користувалася брудним посудом, порушувалися мінімальні гігієнічні умови, дитина не відвідувала школу у вигляді онлайн-уроків, місця проживання дитини (її кімната) не відповідала мінімальним вимогам щодо забезпечення умов проживання дитину як за оздобленням, так і за забепеченням дитини приладдям та предмету щоденного вжитку. Підстав вважати, що відповідачка здатна виправити свою поведінку в подальшому позивач не вбачає, найвищі інтереси дитини повинні бути забезпеченні саме найтяжчим засобом впливу на батьків - позбавленням батьківських прав, оскільки інші засоби впливу на відповідачку з боку служби у справах дітей позивача жодних позитивних поліпшень за весь час супроводу сім`ї не надали. Ухвалою судді від 22.12.2022 року вказана позовна заява була залишена без руху через невиконання позивачем вимог п.2 та п.5 ч.3 ст.175 у взаємозв`язку із ст.177 ЦПК України, а саме не подання відповідних доказів, які стали підставою для звернення до суду як щодо суті позову, так і щодо повноважень особи, яка підписала позовну заяву, наданий строк для усунення вказаних недоліків. На виконання вказаної ухвали 29.12.2022 року позивач в особі уповноваженої особи за законом на час відсутності сільського голови позивача надав суду усі необхідні для вирішення питання про відкриття докази, про які вказував суддя, виконавши вимоги ухвали судді від 22.12.2022 року. Ухвалою судді від 11.01.2023 року провадження у справі було відкрито, призначено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче провадження, визначений відповідачці строк для подання відзиву, питання подання відповіді на відзив та заперечення залишено відкритим до першого судового засідання у підготовчому провадженні (а.с.69). Ухвалою суду від 06.02.2023 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті, вирішено питання виклику свідків, заявлених боку обох сторін, вирішено провести допит неповнолітнього [PERSON] у судовому засіданні за участі практикуючого дитячого психолога (а.с.75-76). У судовому засіданні 16.02.2023 року відповідачка заявила клопотання про зміну свідка, який повинен бути допитаний у справі, через неможливість забезпечити явку у судове засідання раніше заявленого свідка, яке було задоволено протокольною ухвалою суду. Представник позивача за положенням та довіреністю - начальник служби у справах дітей Біляївської сільської ради Лозівського району Харківської області Кучерова Ірина Миколаївна - у судовому засіданні повністю підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити, надавши пояснення ідентичні викладеним у позовній заяві, додатково повідомивши, що вона розуміє, що вказаний захід до відповідачки є крайнім, однак іншого шляху захистити права дитини вона не бачить, оскільки [PERSON] не може виправити своє ставлення до дитини та поведінку. Відповідачка [PERSON] проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі, вказувала, що умови, які сталися у її родині пов`язані зі скрутним матеріальним становищем, відсутністю допомоги з боку органу місцевого самоврядування, яким є позивач, намаганням забезпечити дитину в межах своєї фінансової спроможності, вадами здоров`я та відсутністю допомоги з боку інших осіб при утриманні житла та кімнати, де до 14.12.2022 року мешкала дитина. Окремо відповідачка підкреслила, що вона підтримує зв`язок з дитиною засобами мобільного зв`язку, просить вибачення у сина та вважає, що порозуміння з ним згодом після відмови у задоволенні позову та поверненні дитини додому налагодиться. Допитана у судовому засіданні дитина - [PERSON] , [INFO] , допит якого був здійснений за допомогою спеціаліста - дитячого психолога [PERSON] (а.с.82-83), на запитання представниці позивача та суду чітко визначив свою позицію щодо того, що він повертатися до умов своєї життєдіяльності до 14.12.2022 року з матір`ю - відповідачкою по справі - не бажає, школу з початку збройної агресії не відвідував через дозвіл матері, підтвердив характер гігієничного та господарського стану будинку, де він мешкав до 14.12.2022 року, наданий стороною позивача. Свідкі з боку позивача: [PERSON] - староста Верхньоорільського старостинського округу виконавчого комітету Біляївської сільської ради Лозівського району Харківської області та [PERSON] - завідувачка відділення соціальної роботи з дітьми, сім`ями та молоддю комунальної установи «Центр соціальної підтримки» Біляївської сільської ради Лозівського району Харківської області підтвердили доводи позовної заяви, оскільки були присутні при відвідуваннях родини відповідача наприкінці листопада - на початку грудня 2022 року, повідомили суд, що відповідачка не бажає аби її позбавили батьківських прав не з приводу турботи про дитину, а через те, що вона втратить державну соціальну допомогу як матері, яка одноособо виховує дитину, відповідачка є ледащею та не здатна покращити умови життєдіяльності дитини, усі можливі заходи впливу на неї від переконань та погроз звернення до суду з даним позовом у ретроспективі не надали жодного позитивного ефекту, дитина не повинна жити з відповідчкою, оскільки це буде мати вкрай негативний вплив на її здоров`я та подальше виховання. Свідок з боку відповідачки - її співмегшканець [PERSON] повідомив суд, що працює без офіційного працевлаштування за потребою, забезпечує себе, відповідачку та дитину усім необхідним, з дитиною у нього є повне розуміння, умови життєдіяльності у будинку, де він мешкає із відповідачкою, пов`язані з невеликим розміром доходів, які отримує сім`я, при цьому переважну частину доходів він та відповідачка виділяє саме на дитину. Вислухавши сторони, свідків, дитину, відносно якої вирішується питання щодо позбавлення батьківських прав, дослідивши матеріали позовної заяви та доданих до неї первинно та згодом документів, суд приходить до думки, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Дитина - [PERSON] - народилася [INFO] (актовий запис №1 від 18.03.2010 року здійснений Верхньоорільською сільською радою Первомайського району Харківської області), її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Верхньоорільської сільської ради Первомайського району Харківської області (а.с.5). Запис про батька здійснений на підставі заяви матері у порядку ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, що підтверджується копією витягу №00023303711 від 05.07.2019 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України (а.с.6). За місцем реєстрації дитина зареєстрована із матір`ю, однак ані дитина, ані відповідачка на час відібрання дитину за місцем реєстрації не мешкали. Відповідно до характеристики на дитину із закладу освіти, де він навчається, дитина є недисциплінованою, неуважною та непрацелюбною, має навчальні досягнення середнього та початкового рівня, не повною мірою використовує свій потенціал (а.с.10). 23.11.2022, 30.11.2022 та 06.12.2022 року службою у справах дітей позивача була виявлено кричущі умови проживання дитини, які не відповідали мінімальним стандартам утримання та забезпечення дитини, що було відображено в актах обстеження житлово-побутових умов, в яких відповідачки вказувалася на дії, які потрібно зробити задля встановлення належних умов для життєдіяльності та виховання дитини (а.с.14-16). Через не виконання вказівок вказаних актів та з метою захисту інтересів дитини на підставі рішення виконавчого комітету Біляївської сільської ради Лозівського району Харківської області №91 від 14.12.2022 року було вирішено відібрати дитину від відповідачки та затвердити висновок позивача про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дитини (а.с.20, 39-44). В цей же день 14.12.2022 року дитина [PERSON] був влаштований у родину [PERSON] з визначенням місця його проживання за адресою їх місця проживання до вирішення питання про подальше влашутвання (а.с.21). Дитина надала свою письмову згоду на такі дії своєю заявою від 13.12.2022 року (а.с.22). Позивачем 14.12.2022 року складений висновок про доцільність позбавлення батьківських прав позивачки, що стало підставою для звернення позивача до суду із відповідним позовом (а.с.23-25). Щодо суті позовних вимог судом встановлюється, що доводи відносно умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків знайшли своє підтвердження у сукупності наступних обставин: покази частини свідків, пояснення дитини [PERSON] , письмові пояснення позивача, викладені у позовній заяві, та усні пояснення представниці позивача, надані у судовому засіданні 16.02.2023 року, а також не розуміння відповідачкою свого батьківського обов`язку в питаннях забезпечення належних умов життєдіяльності дитини, необхідності дбати про дитину постійно, забезпечувати їй умови для навчання, у тому числі онлайн. Позицію відповідачки суд приймає критично, оскільки під час судового розгляду вона не змогла окрім пробачень та посилань на важке життя надати конкретні заходи, які були нею зроблені з метою виникнення у дитини бажання повернутися до будинку, де він мешкав до 14.12.2022 року, які поліпшення в будинку, які стосуються місця проживання дитини, були зроблені та як вона бачить подальше проживання з дитиною, участь у її вихованні та утриманні. Без розуміння таких простих та одночасно важких понять, вважати, що без позбавлення батьківських прав будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, що є головним в даній справі не можна. На думку суду, відповідачка мала і час і можливості змінити своє ставлення до утримання та виховання дитини, однак належних висновків для себе не зробила, а відповідно у суду немає аргументованих підстав ваажати, що такі висновки, вона зробить у випадку не позбавлення її батьківських прав. Головним аргументом для суду є покази дитини, яка перебуваючи у нервому та психоемоційному напруженні, перебуваючи поруч з матір`ю не висловила бажання повернутися до неї, тобто умови, створені для неї у іншій родині за два місяці є кращими ніж умови, які створює рідна мати. При цьому дитина відповідно до свого віку повністю розуміє значення своїх дій та може чітко без стороннього впливу сформалювати свої думки. Позиція відповідачки щодо того, що знаходження контакту з сином відбудеться після закінчення судового розгляду вказує на те, що у зазначений період з 14.12.2022 року і до часу ухвалення судового рішення відповідачка свідомо умисно ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків, що є безумовною підставою для позбавлення її батьківських прав навіть безвідносно висновку позивача про необхідність позбавлення її батьківських прав. Відповідно до частин 1-4 ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до частин 3 та 4 ст.155 СК України, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У пункті 16 постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, лікування дитини, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. У відповідністю зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, духовного та соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї; дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Досліджені судом докази дають підстави дійти висновку про доведеність свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками щодо сина, а тому є всі підстави для позбавлення її батьківських прав відносно нього. При цьому таке рішення суду відповідає найкращим інтересам дитини в даний момент. В разі подальшого знаходження між відповідачкою та дитиною спільних точок розуміння, виправлення умов утримання житла для дитини, відповідачка може в будь-який час звернутися до суду із відповідним позовом про поновлення батьківських прав у порядку ст.169 СК України. Щодо вимог про стягнення аліментів, заявлених разом із позовною заявою про позбавлення батьківських прав, суд зазначає наступне. Згідно з частиною п`ятою ст.183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Вказаний розмір аліментів є мінімально визначеним розміром аліментів для відповідної кількості дітей. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Таким чином, в даній справі заявлені позивачем вимоги про стягнення аліментів за період з 20.12.2022 року є законодавчо визначеним та таким, що є мінімально встановленим. Вирішуючи питання судових витрат, суд зазначає наступне. Оскільки за вимогою про позбавлення батьківських прав позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», а за вимогою про стягнення аліментів - на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати в цій справі, які складаються з несплаченого позивачем судового збору у розмірі 992,40 грн. за кожною із вимог, слід стягнути з відповідачки на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved