Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 17.12.2022 [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом і просить здійснити поділ житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за ним право власності на частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі ч. 1 ст. 70 СК України. Стягнути судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 15.09.2007 перебував з відповідачкою у шлюбі. Під час шлюбу придбали земельну ділянку, загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 5910136600:01:011:0006 надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 05.05.2014 на земельній ділянці розпочалось будівництво житлового будинку з гаражем, господарської будівлі. Будівництво житлового будинку з гаражем, господарської будівлі закінчилось відповідно до Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорту, зареєстрованою Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Сумської області 02.11.2017. Він зареєстрований та проживає у вказаному будинку. Оскільки земельна ділянка на якій розташований житловий будинок придбана у період шлюбу, належить подружжю на праві спільної сумісної власності, тому житловий будинок належить йому на праві спільної сумісної власності з відповідачкою. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав і просив задовольнити. Позивач [PERSON] у судові засідання не прибув, просив розглядати справу без його участі. 11.02.2022 відповідачем подано відзив, згідно якого просила провадження у справі закрити через відсутність спору, оскільки позивач не пропонує реального поділу будинку. В обґрунтування заперечень посилається на те, що рішенням суду від 26.08.2021 шлюб з позивачем розірвано, вони є батьками двох дітей. Ще до офіційного розірвання шлюбу між ними з позивачем склалися неприязні відносини, пропонувала поділити спільне майно. Підтвердила той факт, що земельна ділянка на якій зведено будинок придбана у період шлюбу. У період будівництва їх родина перебувала не в найкращому фінансовому становищі, вона перебувала у відпустках по догляду за дітьми, тому на придбання земельної ділянки та на будівництво кошти позичались у бабусі [PERSON] , якій вона складала розписку. Гроші отримував вже позивач і повернути вони зобов`язалися за першою вимогою баби. Після того, як баба дізналася про розірвання шлюбу пред`явила вимогу про повернення коштів, які вони позичали в інтересах сім`ї. У судовому засіданні відповідачка та її представник вимоги відзиву про закриття провадження у справі не підтримали, просити відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] не заперечувала, що будинок збудовано у період шлюбу, проте за кошти отримані від її рідних. Вона перебувала у відпустці по догляду за дітьми, чоловік не працював, не утримував родину, тому не міг побудувати будинок та не має на нього права. Відповідач постійно вчиняв насильство в сім`ї, внаслідок чого вона змушена була з дітьми йти до своєї матері проживати, це стало причиною для зверненням з позовом про розірвання шлюбу. Через домашнє насильство вона з дітьми не можуть проживати в одному будинку з позивачем, вона постійно вимушена викликати поліцію. Через те, що позивач зареєстрований у будинку, поліція з ним нічого не робить. Крім того, вона залишилася з дітьми, відповідач сплачує аліменти лише за її вимогами і їх розміру недостатньо для належного забезпечення дітей. Представник відповідача [PERSON] у задоволенні позову просила відмовити з підстав того, що позивач не приймав участі у будівництві будинку, його зведено за кошти надані родичами відповідачки, не дбав про матеріальне забезпечення родини. При цьому [PERSON] постійно чинив психологічне насильство, заявлений спосіб поділу майна є способом чергової маніпуляції. Оскільки з відповідачкою проживають діти на підставі частини 3 статті 70 КК вона має право на збільшення частки. Заяви, клопотання. 11.02.2022 надійшов відзив на позовну заяву. 11.02.2022 відповідачка подала клопотання про відкладення підготовчого судового засідання. 20.05.2022 представником відповідача подано клопотання про відкладення судового засідання до закінчення воєнного стану. 01.06.2022 представником позивача та відповідачкою подано клопотання про відкладення судового засідання. 23.06.2022 представником відповідача подано клопотання про відкладення судового засідання до закінчення воєнного стану. 24.06.2022 представником позивача подано клопотання про відкладення судового засідання. 15.07.2022, 21.07.2022, 23.09.2022 представником відповідача подано клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 15.12.2022 відповідачкою та її представником подано заяви про відкладення розгляду справи. 23.01.2023 від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі. 02.02.2023 представником відповідачки подано докази. 06.02.2022 та 13.02.2022 представником відповідача подано письмові пояснення. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 23.12.2021 по справі відкрито загальне позовне провадження. 24.01.2022 підготовче судове засідання відкладено по клопотанню представника позивача. 14.02.2022 підготовче судове засідання відкладено по клопотанню відповідачки. 01.03.2022 підготовче судове засідання відкладено у зв`язку з введенням воєнного стану та активними бойовими діями. 01.06.2022 по клопотанню представника позивача, відповідачки та її представника підготовче судове засідання відкладено на 24.06.2022. Ухвалою суду від 24.06.2022 продовжено строк проведення підготовчого судового засідання, відкладено підготовче судове засідання на 19.07.2022. Ухвалами суду від 18.07.2022, 19.07.2022, 23.09.2022 задоволено клопотання представника відповідачки про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 21.11.2022 закрито підготовче провадження призначено судовий розгляд на 16.12.2022. 16.12.2022 розгляд справи відкладено на 23.01.2023. 23.01.2023 розгляд справи відкладено на 06.02.2023 по клопотанню відповідачки та її представника. 06.02.2023 розгляд справи відкладено на 20.02.2023 для надання відповідачкою оригіналів доказів. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] та [PERSON] з 15.09.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.08.2021 (а.с. 10). Сторони є батьками неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 71,72). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.08.2021 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття (а.с. 73-75). У період шлюбу, на підставі нотаріально посвідченого Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.12.2013 сторонами придбано земельну ділянку, загальною площею 1000 га, кадастровий номер 5910136600:01:011:0006, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Договір вчинено за згодою чоловіка покупця [PERSON] (пункт 7.2 Договору). Право власності на земельну ділянку зареєстровано за відповідачкою [PERSON] 11.12.2013 (а.с. 11 12, 39). 08.05.2014 [PERSON] подано до Інспекції ДАБК у Сумській області повідомлення №СМ062141280217 про початок виконання будівельних робіт будівництво житлового будинку з гаражем, господарської будівлі за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). 02.11.2017 за № СМ141173060380 зареєстровано Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта будівництва житлового будинку з гаражем, господарської будівлі за адресою: [ADDRESS] , подану [PERSON] (а.с. 14-15). 08.11.2017 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, кадастровий номер земельної ділянки 5910136600:01:011:0006, загальною площею 146 кв.м., житловою площею 80,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (а.с. 42, 43,62). У вказаному будинку зареєстровані сторони по справі та їх неповнолітні діти (а.с. 16). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Судом установлено, що правовідносини, що виникли між сторонами спору урегульовані главою 8 Сімейного кодексу України. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 3 статті 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина 1 статті 61 СК України). Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина 1 статті 63 СК України). Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Стаття 60 СК України містить презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільної сумісної власності на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування такої презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1 статті 70 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (частина 1 статті 71 СК України). За вимогами частини 2, 3 статті 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 344/5539/17 (провадження № 61-12286св20) зазначено, що статтею 70 СК України передбачено два випадки, коли суд має право відступити від принципу рівності часток подружжя у праві спільної власності. По-перше, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя у спільній сумісній власності подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. По-друге, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Аналізуючи наведені норми сімейного законодавства України, можна дійти висновку, що майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках. Водночас за наявності обставин, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, які стосуються неналежного виконання одним із подружжя батьківських обов`язків та неналежного матеріального забезпечення сім`ї, частку іншого з подружжя у такому майні може бути збільшено. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 456/828/17 (провадження № 61-252св17). Судом установлено, що у період шлюбу сторонами придбано земельну ділянку, загальною площею 1000 га, кадастровий номер 5910136600:01:011:0006, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] , на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.12.2013, право власності на яку зареєстровано за відповідачкою [PERSON] . У період шлюбу [PERSON] 08.05.2014 подано повідомлення про початок виконання будівельних робіт, а 02.11.2017 зареєстровано Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта будівництва житлового будинку з гаражем, господарської будівлі за вказаною адресою: [ADDRESS] . 08.11.2017 право власності за відповідачкою на житловий будинок, кадастровий номер земельної ділянки 5910136600:01:011:0006, загальною площею 146 кв.м., житловою площею 80,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Встановлені обставини вказують, що спірний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , набутий у період шлюбу, хоча і зареєстрований на ім`я відповідачки [PERSON] , є спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу між ними в річних частках. Перевіряючи доводи відповідачки щодо відступу від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 1, 6 статті 81 ЦПК України). У відзиві на позов відповідач посилається на те, що грошові кошти на придбання земельної ділянки та на будівництво позичались у бабусі [PERSON] . Так, відповідачка надала суду Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений 07.09.2012 за яким [PERSON] продав квартиру, яка належала йому на праві спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, вартістю 173 366 грн. (а.с. 167). Доказів, що [PERSON] надала у позику [PERSON] кошти, які отримав [PERSON] за вищевказаним договором суду не надано. У судовому засіданні сторони підтвердили наявність на розгляді суду спору за позовом [PERSON] до позивача та відповідачки про стягнення коштів за договором позики. Навіть якщо в належному судовому процесі буде доведений факт надання [PERSON] сторонам коштів на придбання земельної ділянки та зведення спірного будинку, такий факт жодним чином не спростовуватиме презумпції спільної власності подружжя на придбане за такі кошти майно. Крім того, відповідачка не надала суду належних доказів на підтвердження того, що спірний будинок зведено на кошти, які належали їй особисто або отримані нею у порядку спадкування. Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18), від 22.02.2022 у справі № 642/8107/14-ц (провадження № 14-108звц21) та інших, є незмінними та враховуються судом на підставі частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач не приймав участі у будівництві спірного будинку [PERSON] суду не надала. Суд зауважує, що відповідачка не надала суду доказів та не заявляла клопотання про їх витребування щодо доходів позивача, який він отримував у період шлюбу. Не надано суду доказів, що позивач приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. З огляду на досліджені докази, суд дійшов висновку про не доведеність обставин, що [PERSON] не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Також, судом установлено, що рішенням суду від 26.08.2021 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. На час розгляду справи у спірному будинку зареєстровані та проживають сторони та їх неповнолітні діти. Позивач [PERSON] з 16.01.2023 перебуває на військовій службі за мобілізацією (а.с. 159). З наданого відповідачкою дублікату квитанції АТ КБ «Приватбанк» від 06.01.2023 встановлено, що [PERSON] перерахував [PERSON] в рахунок аліментів на утримання дітей 3000 грн. (а.с. 151). Представником позивача надано дублікат квитанції АТ КБ «Приватбанк» від 23.01.2023 згідно якої [PERSON] перерахував [PERSON] в рахунок аліментів на утримання дітей 2010,05 грн. (а.с. 158). Сторони підтвердили суду про відсутність заборгованості позивача по сплаті аліментів на момент розгляду справи. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що розмір аліментів, які отримує відповідачка [PERSON] на утримання дітей за рішенням суду від [PERSON] недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування суду відповідачкою не подано. Крім того, як на підставу відмови у задоволенні позову відповідачка посилається на вчинення позивачем психологічного насильства. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.12.2022 у справі № 524/6094/19 (провадження № 61-13306св21) вказано, що «Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесений до Реєстру». У судовому засіданні з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що [PERSON] двічі постановами суду від 26.05.2021 у справі № 592/6482/21 (провадження № 3/592/1332/21), від 07.12.2021 у справі № 592/15377/21 (провадження № 3/592/3246/21) притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] за частинами 1,2 статті 173-2 КУпАП. [PERSON] надано суду довідку про обстеження психоемоційного стану [PERSON] (р.н. 10.06.2010) та [PERSON] (р.н. [INFO] ) (а.с.153-155). Зазначена довідка складена на підставі розмови з [PERSON] та дітьми практичним психологом [PERSON] . [PERSON] надано рекомендації: 1.Батьки у своїх протиріччях та конфліктах, мають усвідомити, що [PERSON] та [PERSON] не можуть бути знаряддям помсти. 2.Базові потреби [PERSON] та [PERSON] у забезпеченні повноцінного та системного розвитку мають стати пріоритетом у діях батьків. 3.Унебезпечити [PERSON] та [PERSON] від отримання негативних психоемоційних переживань, пов`язаних із травмуючою поведінкою [PERSON] . 4.Батько має усвідомити свою роль у житті дітей та змінити своє ставлення до процесу виховання та взаємодії з синами. Бажано приділяти хлопчикам більше уваги, приймати активну участь у їх фізичному, інтелектуальному та особистісному розвитку. 5.Батьки зобов`язані домовитись між собою про створення комфортного середовища для [PERSON] та [PERSON] з метою уникнення можливих ускладнень психічного та інтелектуального розвитку. Наведені докази вказують на притягнення позивача до відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно відповідачки у період шлюбу та після його розірвання, про психоемоційний стан дітей сторін та наявність протирічь та конфлікту між батьками, проте ці докази суд не може врахувати на підтвердження обставин, які відповідно до частин 2, 3 статті 70 СК України є підставою для збільшення частки іншого з подружжя у спірному майні. З огляду на викладене, суд дійшов висновку що відповідачка не довела обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу, а також обставин, що мають істотне значення для відступу від засади рівності часток подружжя. З урахуванням наведеного, на підставі доказів, поданих сторонами суд дійшов висновку, що спірний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований на ім`я відповідачки [PERSON] набутий у період шлюбу, тому виходячи із принципу рівності часток подружжя у спільному майні, наявні правові підстави для поділу спільного майна подружжя шляхом визнання за [PERSON] право власності на частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що відповідає положенням частини 1 статті 70 СК України. Відтак позов підлягає задоволенню. Судові витрати. Звертаючись до суду з позовною заявою, позивачем сплачено 9840 грн. 00 коп. судового збору, які просить стягнути з відповідача (а.с. 1). За приписами частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Зважаючи на викладене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 9840 грн. 00 коп.

Outcome: approved