Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

В жовтні 2022 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , у якій позивач прохала суд встановити, що: випис із актів земельної реєстрації на земельну дільницю, що є в [ADDRESS] від 5/ХІІ 1932 року разом із Планом земельної дільниці, що є в [ADDRESS] і Нотатками про зміни щодо правового та господарчого стану дільниці, що утворилися після основної реєстрації на ім`я [PERSON] , зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР на ім`я [PERSON] та записане в реєстрову книгу № 60 за реєстровим № 110; свідоцтво про право на спадщину від 23.04.1955 року видане Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2033 на ім`я [PERSON] , зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР на ім`я [PERSON] та записане в реєстрову книгу № 60 за реєстровим № 110; договір купівлі - продажу від 07.10.1955 року на ім`я [PERSON] , посвідчений Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3859, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР на ім`я [PERSON] та записано в реєстрову книгу № 60 за реєстровим № 110; договір дарування від 20.06.1961 року на ім`я [PERSON] , посвідчений Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №2-2626, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР на ім`я [PERSON] та записано в реєстрову книгу № 121 за реєстровим № 95, належать одній особі - [PERSON] , який помер [INFO] у місті Дніпропетровськ Дніпропетровської області; визнати за позивачем - [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , у порядку спадкування за законом право власності на домоволодіння [ADDRESS] , яке розташоване на земельній ділянці площею 335 м.кв. та складається з: одноповерхового житлового будинку літера А-1 площею 57,8 м.кв., прибудови А1-1 площею 18,5 м.кв., прибудови а-1 площею 14,7 м.кв., прибудови а1-1 площею 4,9 м.кв., ґанок з площею 0,3 м.кв., сарай Д площею 21,6 м.кв., підвал під Д площею 21,6 м.кв., вхід в підвал д площею 4,1 м.кв., сходи д1 площею 7,5 м.кв., сарай Е площею 10,4 м.кв., сарай Ж площею 5.1 м.кв., вбиральня З площею 2,0 м.кв., споруди, мостіння № 1-3,І. В обґрунтування позову, позивач вказала на те, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] , із яким вона перебувала у шлюбі із 3 лютого 1979 року і по день його смерті. Від шлюбу вони мають двох дітей - дочку [PERSON] та сина [PERSON] , які є відповідачами за позовом. Після смерті чоловіка [PERSON] відкрилась спадщина на усе рухоме і нерухоме майно, яке на день смерті належало йому на праві власності. Так, 21 травня 2021 року [PERSON] подала приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевій І.О. заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка. 26.09.2022 року постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по [ADDRESS] після смерті чоловіка у зв`язку з тим, що у позивача відсутні оригінали правовстановлюючих документів на 1/4 частку житлового будинку, а саме - свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріальним відділом Дніпропетровського обласного суду 15 липня 1936 року за реєстровим № 8673, а в правовстановлюючих документах на інші частки житлового будинку, є помилки в прізвищі, імені та по-батькові [PERSON] - батька чоловіка позивача. [PERSON] належало в цілому на праві власності домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , а саме: 1/4 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15.07.1936 року, виданого нотаріальним відділом Дніпропетровського обласного суду за реєстром № 8673, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №60 за реєстровим №110, що підтверджується Виписом із актів земельної реєстрації на земельну дільницю від 05.12.1932 року, в якому зазначено власника [PERSON] , 1/12 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.04.1955 року, виданого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2033, зареєстровано в КП «ДМБТІ`ДОР та записано в реєстрову книгу № 60 за реєстровим № 110, в якому зазначено власника [PERSON] , 1/9 частка на підставі договору купівлі - продажу від 07.10.1955 року, посвідченому Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3859, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 60 за реєстровим № 110, в якому зазначено власника [PERSON] , 5/9 часток на підставі договору дарування від 20.06.1961 року, посвідченому Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-2626, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 121 за реєстровим № 95, в якому зазначено власника [PERSON] . Згідно оригіналів зазначених правовстановлюючих документів, прізвище, ім`я та по батькові [PERSON] містить між собою розбіжності в написанні. Після смерті [PERSON] чоловік позивача звернувся до нотаріуса та прийняв спадщину після його смерті. 26.05.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бойченко Т.М. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на 1/4 частку житлового будинку (свідоцтва про право на спадщину від 15.07.1936 року, виданого нотаріальним відділом Дніпропетровського обласного суду за реєстром №8673, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 60 за реєстровим № 110) та помилки в прізвищі, імені та по-батькові [PERSON] в правовстановлюючих документах на інші частки цього житлового будинку. Станом на 05.08.2015 року, на замовлення чоловіка позивача, було виготовлено технічний паспорт на спірне домоволодіння. На момент смерті [PERSON] у спірному домоволодінні проживала тільки позивач. Відповідачі по справі прописані та проживають за іншими адресами. Після смерті чоловіка позивач [PERSON] користується усім домоволодінням, несе витрати по його утриманню. Оскільки у позивача немає оригіналів правовстановлюючих документів на 1/4 частку домоволодіння та у правовстановлюючих документах по різному написані прізвище, ім`я та по батькові [PERSON] , позивач, з не залежних від неї причин, не може отримати свідоцтво про спадщину після смерті [PERSON] . В усіх документах на ім`я [PERSON] написання його прізвища, імені та по батькові відрізняється між собою. В зв`язку з вищевикладеним виник спір про право та необхідність звернутися до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів для захисту своїх прав та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Тому позивач змушена звернутися за захистом своїх прав в судовому порядку. Позивач та її представник адвокат Мурашко І.В. у судове засідання не з`явились, попередньо надавши на адресу суду, кожен окремо, заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності у якій позов визнав та просив задовольнити. Додатково на адресу суду відповідачем було подано відзив у якому відповідач зазначив, що [PERSON] , [INFO] , - це його дідусь. Він все своє життя прожив у будинку [ADDRESS] . Відповідач знає, що його дідусь був власником цього будинку. [INFO] дідусь помер. Батько відповідача [PERSON] , був його єдиною дитиною. Батько та мати відповідача доглядали за дідусем до самої його смерті і останні роки його життя проживали разом із ним. Після смерті дідуся батьки відповідача проживали і користувались домоволодінням [ADDRESS] . [PERSON] і зараз там проживає. Після смерті дідуся тато [PERSON] прийняв спадщину звернувся до нотаріуса із заявою. Він почав збирати документи, виготовив технічний паспорт на домоволодіння, проте, оформити свідоцтво про право на спадщину не зміг у зв`язку із плутаниною з прізвищем, ім`ям та по батькові дідуся у документах. [PERSON] помер [INFO] . Мати - позивач [PERSON] прийняла спадщину, однак теж не змогла оформити свідоцтво про право на спадщину з тих же саме причин, що і батько. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала на адресу суду заяву у якій просила розглянути справу за її відсутності, позов визнала в повному обсязі та просила його задовольнити. Крім того, відповідачем подано до суду відзив на позов. Так, відповідач зазначила, що вона є онучкою [PERSON] , [INFO] . Він був власником будинку [ADDRESS] в цілому. Однак, [INFO] дідусь помер. Після смерті дідуся у нього залишився один син батько відповідачки [PERSON] , який разом із своєю дружиною доглядав батька за його життя та проживав у спірному домоволодінні. Після смерті дідуся [PERSON] прийняв спадщину, проте оформити свідоцтво про право на спадщину не зміг у зв`язку із плутаниною з прізвищем, ім`ям та по батькові дідуся у документах. [PERSON] помер [INFO] . Мати - позивач [PERSON] прийняла спадщину, однак теж не змогла оформити свідоцтво про право на спадщину з тих же саме причин. Треті особи у судове засідання не з`явились, належним чином та своєчасно сповіщені про час та місце судового засідання, причини неявки суду не повідомили, правом на подачу пояснень не скористались. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено та свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 02.12.2014 року Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, підтверджується, що [INFO] помер [PERSON] у віці 88 років, актовий запис № 8630 (а.с. 165). 19.05.2015 року до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бойченко Т.М. звернувся син померлого - [PERSON] задля отримання спадщини, що складалась з домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 111). Для встановлення права власності на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] , приватний нотаріус Бойченко Т.М. звернулась до Комунального підприємства «Дніпровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради (а.с. 126) та встановила, що станом на 31.12.2012 рік в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] , містяться відомості про право власності на: 5/9 ч. за [PERSON] на підставі договору дарування від 20.06.1961 року, посвідченого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №2-2626, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №121 за реєстровим № 95; 1/9 ч. за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 07.10.1955 року, посвідченого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 3859, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 60 за реєстровим № 110; 1/4 ч. за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15.07.1936 року, виданого нотаріальним відділом Дніпропетровського обласного суду за реєстром № 8673, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 60 за реєстровим № 110; 1/12 ч. за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.04.1955 року, виданого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №2033, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 60 за реєстровим № 110 (а.с. 127). У зв`язку із помилками в прізвищі, імені та по батькові у правовстановлюючих документах на частки житлового будинку, належного померлому [PERSON] , постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бойченко Т.М. від 26 травня 2015 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 128). Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 1 грудня 2020 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) вбачається, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] (а.с. 87). Після смерті [PERSON] до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевої І.О. звернулась його дружина позивач [PERSON] із заявою про прийняття спадщини (а.с. 83). Проте, постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. від 26 вересня 2022 року відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , у зв`язку з помилками в прізвищі, імені та по батькові у правовстановлюючих документах на частки житлового будинку, належного померлому [PERSON] (а.с. 160). Так, згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до положень ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Юридичні факти це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Встановлення юридичних фактів\~у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від\~них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно\~з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Паспортом серії [NUMBER] , який видано 20 жовтня 1997 року Красногвардійським РВУ МВС України в Дніпропетровській області, підтверджується, що вірне написання прізвища, ім`я та по батькові є « [PERSON] » (а.с. 112) Однак, у виписі із актів земельної реєстрації на земельну дільницю, що є в [ADDRESS] від 5/ХІІ 1932 року разом із Планом земельної дільниці, що є в [ADDRESS] і Нотатками про зміни щодо правового та господарчого стану дільниці, що утворилися після основної реєстрації, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записане в реєстрову книгу № 60 за реєстровим № 110, вказано ім`я [PERSON] (а.с. 19-21). Крім того, у свідоцтві про право на спадщину від 23.04.1955 року, виданого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2033, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записане в реєстрову книгу № 60 за реєстровим № 110, вказано ім`я [PERSON] (а.с. 22). Також, у договорі купівлі - продажу від 07.10.1955 року, посвідченого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3859, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 60 за реєстровим № 110, вказано ім`я [PERSON] (а.с. 23). При цьому, у договорі дарування від 20.06.1961 року, посвідченого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-2626, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 121 за реєстровим № 95, вказано ім`я [PERSON] (а.с. 25). Оцінивши наявні у справі докази, суд вважає доведеним факт, що було допущено помилку у вищезазначених правовстановлюючих документах, а саме невірно зазначено прізвище, ім`я та по батькові, померлого [INFO] , [PERSON] . Встановлення факту належності правовстановлюючого документу необхідно позивачу [PERSON] для отримання свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині встановлення факту належності померлому вищезазначених правовстановлюючих документів на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про визнання за нею у порядку спадкування за законом права власності на спірне домоволодіння, суд зазначає наступне. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що [INFO] помер [PERSON] у віці 88 років (а.с. 165). Заповіт покійний не залишив. Після смерті [PERSON] його син, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 168), [PERSON] звернувся до нотаріальної контори задля отримання свідоцтва про право на спадщину. Попередньо судом було встановлено, що спадкодавцеві [PERSON] на праві власності належав житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 19-23, 25), що підтверджується листом КП «ДМБТІ» ДОР від 22.04.2015 року вих. № 4251 (а.с. 28). \~ \~ \~ \~Крім того, станом на 05.08.2015 року на замовлення [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на спірне домоволодіння, що складається з: одноповерхового житлового будинку літера А-1 площею 57,8 м.кв., прибудови А1-1 площею 18,5 м.кв., прибудови а-1 площею 14,7 м.кв., прибудови а1-1 площею 4,9 м.кв., ґанок з площею 0,3 м.кв., сарай Д площею 21,6 м.кв., підвал під Д площею 21,6 м.кв., вхід в підвал д площею 4,1 м.кв., сходи д1 площею 7,5 м.кв., сарай Е площею 10,4 м.кв., сарай Ж площею 5.1 м.кв., вбиральня З площею 2,0 м.кв., споруди, мостіння №1-3,І (а.с. 29-34). Проте, постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бойченко Т.М. від 26 травня 2015 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] у зв`язку з, окрім іншого, відсутністю правовстановлюючих\~документів на\~1/4\~ частку\~житлового будинку (свідоцтва про право власності на спадщину, виданого нотаріальним відділом Дніпропетровського обласного суду 15 липня 1936 року за реєстром № 8673, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 60 за реєстровим № 110) (а.с. 128). Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги як син померлого [PERSON] . Відповідно до ст. ст. 1268,\~1269,\~1270 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.\~Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Так, [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем, тобто вважається таким, що прийняв спадщину. Проте, через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно [PERSON] був позбавлений можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] (а.с. 87). Після смерті [PERSON] до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевої І.О. звернувся спадкоємець першої черги - його дружина, що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с. 86), позивач [PERSON] із заявою про прийняття спадщини (а.с.83). Діти [PERSON] , а саме [PERSON] та [PERSON] , відмовились від прийняття належного їм спадкового (частки спадкового) майна за законом та за заповітом на користь іншого спадкоємця за законом, дружини спадкодавця [PERSON] , [INFO] (а.с. 132,135). Проте, постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. від 26 вересня 2022 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , у зв`язку з, окрім іншого, відсутністю правовстановлюючих документів на 1/4 частку житлового будинку (свідоцтва про право власності на спадщину, виданого нотаріальним відділом Дніпропетровського обласного суду 15 липня 1936 року за реєстром № 8673, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 60 за реєстровим № 110) (а.с. 160). Як вбачається із довідки Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради №14/5-8198 від 2 червня 2021 року, склад зареєстрованих осіб на день смерті [PERSON] ( [INFO] ) становить 3 особи, серед яких [PERSON] , [INFO] (а.с. 94). Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до положень п. 3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України визначено, шо у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до п. 37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З матеріалів справи вбачається, що позивач є особою першої черги спадкування за законом після смерті чоловіка, спадщину прийняла в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки\~проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у встановлений строк звернулась із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, особи, які мають право претендувати на спадкове майно, а саме діти померлого відмовились від спадщини (а.с. 132, 135). Іншого способу захистити своє право спадкоємця, як визнання права власності в судовому порядку, у позивача не має. Судом також встановлено, що в зв`язку з тим, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та\~позбавлена можливості інакше ніж у судовому порядку оформити свої спадкові права, відповідно її право на спадщину підлягає судовому захисту шляхом його визнання на підставі ст. 16 ЦК України, а позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати залишити на рахунок позивача, у зв`язку з відсутністю вимоги про стягнення судових витрат з відповідачів на її користь. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved