Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-16 00:00:00

23 грудня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради, в якому просить стягнути 49573 грн. 18 коп. у відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, 1950 грн. у відшкодування витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження та 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Обґрунтовано позов тим, що 17 червня 2022 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю тролейбуса «ЮМЗ-Т2» № 464, яким керував [PERSON] , та транспортного засобу «Hyundai Sonata», державний номерний знак [NUMBER] , який належить позивачу. У результаті даної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 12 липня 2022 року притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Також, постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 липня 2022 року притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за статтею 122-4 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. На час ДТП тролейбус «ЮМЗ-Т2»\~№ 464\~був забезпечений\~за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № 007-0184693/01ДЦВ від 01 червня 2022 року в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС». 17 червня 2022 року позивач повідомив Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» про вказану подію, що має ознаки страхового випадку, однак йому повідомлено про те, що відсутні підстави для виплати страхового відшкодування, оскільки водій тролейбуса [PERSON] після скоєння ДТП залишив місце пригоди. У результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу завдано майнову шкоду в сумі 49573 грн. 18 коп. Також, відповідач має компенсувати позивачу витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 1950 грн. Позивач двічі звертався до відповідача з письмовими заявами про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, працівником відповідача під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, однак на жодне зі звернень відповідач не відреагував, відповіді не надав та завдану матеріальну шкоду не відшкодував. Автомобіль «Hyundai-Sonata» є єдиним транспортним засобом у сім`ї позивача, який використовувався в особистих та робочих цілях, а внаслідок його пошкодження використання транспортного засобу стало неможливим, що спричинило значні незручності та понесло за собою втрати матеріального характеру. Позивач та члени його родини перебували у пригніченому нервовому стані та мали душевні страждання, змінився їх звичайний спосіб життя. Після ДТП у позивача з`явилися нервові переживання, стривоженість та дискомфорт, стали проявлятися емоційні спалахи, виникла дратівливість і збудливість. Позивач змушений постійно приймати ліки та препарати для покращення здоров`я. У зв`язку з тим, що автомобіль отримав пошкодження, позивач не мав можливості ним користуватися та використовувати його для потреб сім`ї, вимушений був звертатися за допомогою до своїх знайомих або винаймати таксі. З моменту ДТП та до часу звернення до суду з вказаним позовом відповідач жодного разу не вийшов з позивачем на зв`язок. Керівництво Комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради не вибачилося за скоєну їхнім працівником ДТП та не вчинило жодних дій, спрямованих на добровільне відшкодування завданої майнової та моральної шкоди. Також, пошкодження автомобіля призвело до значних переживань у позивача, оскільки він був змушений ремонтувати його за власні кошти, витрачати свій власний час та сили для пошуку адвоката і фахівця - експерта автотоварознавця для проведення необхідного автотоварознавчого дослідження. Оскільки майно позивача було пошкоджено внаслідок ДТП, тому позивач переніс певні душевні страждання у вигляді неможливості тривалий час використовувати свою власність за її прямим призначенням, турбот по ремонту автомобіля, витрат часу на відновлення порушеного права, у зв`язку з чим з відповідача має бути стягнуто моральну шкоду в сумі 10000 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 грудня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в його задоволенні. Зокрема, у відзиві на позов відповідач зазначає, що на момент ДТП відповідальність водія тролейбуса «ЮМЗ-Т2», інвентарний № 464 (заводський № [NUMBER] ) була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «БРОКБІ3НЕС» згідно з договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № 007-0184693/01ДЦВ від 01 червня 2022 року. 17 червня 2022 року після ДТП було повідомлено страхову компанію про вказану подію, що має ознаки страхового випадку. При цьому, відмова у виплаті страховиком страхового відшкодування є безпідставною та позивач повинен був звернутись до суду про стягнення коштів саме з страховика. Крім того, сума збитків, яку просить стягнути позивач, належним чином не обґрунтована. Позивач просить стягнути 10000 грн. моральної шкоди, але жодним чином не доводить свої емоційні страждання. Також, позивач зазначає, що не міг користуватися автомобілем, але жодного доказу цього факту ним не надано. Позивач відповідь на відзив не подав. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 січня 2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі в якості третьої особи Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС». У судове засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, зазначивши, що позовні вимоги вони підтримують. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань не подав. Представник третьої особи - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи сповіщений завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань не подав. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 17 червня 2022 року о 09 год. 40 хв. по проспекту Перемоги, 103 в м. Чернігові водій [PERSON] , керуючи тролейбусом «ЮМЗ-Т2» № 464 та рухаючись по проспекту Перемоги зі сторони вул. П`ятницька в бік вул. Гонча був неуважний, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив наїзд на транспортний засіб «Hyundai Sonata», державний номерний знак [NUMBER] , який стояв припаркований. У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 12 липня 2022 року притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (а.с. 16). Також, постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 липня 2022 року притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за статтею 122-4 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. (а.с. 17). З вказаної постанови суду вбачається, що 17 червня 2022 року о 09 год. 40 хв. [PERSON] по проспекту Перемоги, 103 в м. Чернігові, керуючи тролейбусом «ЮМЗ-Т2» № 464, скоїв дорожньо-транспортну пригоду, а саме здійснив наїзд на транспортний засіб «Hyundai Sonata», державний номерний знак [NUMBER] , що стояв, після чого місце пригоди залишив, чим порушив вимоги пункту 2.10 (а) Правил дорожнього руху, тобто скоїв правопорушення, передбачене статтею 122-4 КУпАП. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент ДТП тролейбус «ЮМЗ-Т2»\~№ 464,\~яким керував\~ [PERSON] , був забезпечений за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № 007-0184693/01ДЦВ від 01 червня 2022 року в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС». Згідно з\~пунктом 6.1\~вказаного договору добровільного\~страхування страховим випадком є подія, передбачена договором, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування третій особі за застрахованим ризиком (позначено відміткою «так») в пункті 7 договору. Відповідно до пункту 7.1 договору страховим ризиком є ризик настання цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу. Проте, пунктом 14.1.4 договору визначено, що до страхових випадків не відноситься і виплата страхового відшкодування не здійснюється, якщо страхувальник (уповноважена особа) після ДТП залишив місце пригоди. Власником пошкодженого транспортного засобу «Hyundai Sonata», державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 41). Позивач повідомив Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» про вказану подію, що має ознаки страхового випадку, однак 08 серпня 2022 року йому надано відповідь, що відсутні підстави для виплати страхового відшкодування, оскільки уповноважена особа страхувальника (водій тролейбуса [PERSON] ) залишив місце пригоди (а.с. 18). Позивач звернувся до Комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради із заявою про відшкодування вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Hyundai Sonata», державний номерний знак [NUMBER] , необхідного для усунення пошкоджень, отриманих у ДТП 17 червня 2022 року (а.с. 45-46), однак шкоду позивачу відповідач не відшкодував. Для визначення розміру завданої шкоди позивач вимушений був звернутися до експерта-автотоварознавця [PERSON] . Відповідно до висновку № 196 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу, складеного 01 вересня 2022 року експертом-автотоварознавцем Громовим А.М., зокрема, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу автомобіля легкового «Hyundai-Sonata», реєстраційний № [NUMBER] , необхідного для усунення пошкоджень, отриманих у ДТП 17.06.2022, з урахуванням суми ПДВ у вартості робіт та ремонтних матеріалів, станом на дату оцінки 01.09.2022, складає 49573 грн. 18 коп. (а.с. 19-42). Згідно із актом здачі-прийому роботи по проведенню автотоварознавчого дослідження № 196 від 01 вересня 2022 року вартість цього дослідження становить 1950 грн. (а.с. 43). За положеннями частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із частинами першою-третьою статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушенного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до частин першої, другої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно із частинами першою, другою статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до частини першої статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. З аналізу змісту глави 82 Цивільного кодексу України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 Цивільного кодексу України,\~необхідна наявність\~як загальних\~умов деліктної\~відповідальності (протиправна\~поведінка працівника;\~причинний зв`язок\~між такою\~поведінкою і\~шкодою;\~вина особи,\~яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року в справі № 6-108цс13, підтриманим у постановах Верховного Суду від 26 листопада 2020 року в справі № 760/28302/18, від 23 березня 2020 року в справі № 373/1773/18-ц, від 20 листопада 2019 року в справі № 501/2298/16-ц, від 05 вересня 2018 року в справі № 534/872/16-ц, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки. На момент ДТП водій [PERSON] перебував у трудових відносинах з Комунальним підприємством «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради та виконував свої трудові обов`язки. Таким чином, враховуючи наведене та те, що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, а тому вимоги позивача до відповідача про стягнення майнової шкоди в сумі 49573 грн. 18 коп. та витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 1950 грн. підлягають задоволенню. Щодо вимог\~позивача про стягнення моральної шкоди, суд зазнає наступне. Відповідно до частини першої, другої статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно із частинами третьою, четвертою статті 23 Цивільного кодексу України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до пунтку 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц зазначила, що виходячи з положень статей 16 і 23 Цивільного кодексу України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Також, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути предявлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Оцінивши наявні\~в справі\~докази та\~доводи сторін,\~суд дійшов\~висновку,\~що позивач у\~зв`язку з\~пошкодженням його\~майна внаслідок\~ДТП поніс моральні страждання і має право на відшкодування моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить, зокрема, з характеру страждань, яких зазнав позивач, їх тривалості, а також враховує вимушені зміни в організації життя, тому вважає, що компенсація в сумі 6000 грн. буде належною сатисфакцією понесених душевних страждань. За вказаних обставин, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат. Так, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачу правничу допомогу\~надавав адвокат\~Матрос І.М.\~на підставі\~договору про\~надання правничої\~(правової)\~допомоги від 03 грудня 2022 року. Копією квитанції від 03\~грудня 2022\~року підтверджується\~сплата позивачем\~адвокату Матрос\~І.М.\~10000\~грн.\~за договором\~про надання\~правничої (правової)\~допомоги від 03 грудня 2022 року. Нормами частини другої статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із\~частинами першою,\~другою статті\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються:\~1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною третьою\~статті 141\~ЦПК України\~встановлено,\~що при\~вирішенні питання\~про розподіл\~судових витрат\~суд враховує:\~1)\~чи пов`язані\~ці витрати\~з розглядом\~справи; 2)\~чи є\~розмір таких\~витрат обґрунтованим\~та пропорційним\~до предмета\~спору з\~урахуванням ціни\~позову,\~значення справи\~для сторін,\~в тому\~числі чи\~міг результат\~її вирішення\~вплинути на\~репутацію сторонни\~або чи\~викликала справа\~публічний інтерес; 3)\~поведінку сторони\~під час\~розгляду справи,\~що призвела\~до затягування\~розгляду справи,\~зокрема,\~подання стороною\~явно необґрунтованих\~заяв і\~клопотань,\~безпідставне твердження\~або заперечення\~стороною певних\~обставин,\~які мають\~значення для\~справи,\~безпідставне завищення\~позивачем позовних\~вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. Проаналізувавши детальний опис наданих адвокатом позивачу послуг, час, витрачений на їх надання, та перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, враховуючи складність справи та те, що позов підлягає частковому задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу в даній справі, однак у сумі 7000 грн. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial