Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

23.11.2016 р. уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулася до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №Z028 від 23.08.2007 р., в якому просила стягнути відсотки за користування кредитом в сумі 35758,46 дол. США, що еквівалентно 922832,88 грн. та пеню за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 26152,91 грн., а всього 948985,79 грн.. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що 23.08.2007 р. між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Z028, відповідно до якого останньому було надано кредит у розмірі 50000,00 дол. США у тимчасове користування: до 22.08.2012 р. на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності (13,5% річних). 04.06.2010 р. Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області ухвалено рішення по цивільній справі №2-392/2010 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором №Z028 від 23.08.2007 р. в розмірі 346588,76 грн., з яких: кредит - 38177,80 дол. США; відсотки - 3843,24 дол. США; пеня - 1245,50 дол. США та 361,59 дол. США. Незважаючи на рішення суду, зобов`язання [PERSON] на дату подачі позову не виконано. Станом на 13.10.2016 р. загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 2033439,58 грн., з них: кредит - 38177,80 дол. США; відсотки - 39601,70 дол. США; штраф за несвоєчасне погашення кредиту за останній рік - 26152,91 грн. Різницю нестягненої суми заборгованості, що складає 948985,79 грн. позивач просив стягнути з відповідача. Заочним рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.04.2017 р. було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором №Z028 від 23.08.2007 р. в розмірі 948985,79 грн., з яких: заборгованість за відсотками - 35758,46 дол. США; заборгованість за пенею та комісією - 26152,91 грн. 30.09.2019 р. відповідачем подано заяву про перегляд заочного рішення суду. Ухвалою суду від 05.12.2019 р. залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ХАУС», як правонаступника ПАТ «ВіЕйБі Банк». Ухвалою суду від 12.08.2020 заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 24.04.2017 р. по цивільній справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено, скасовано заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.04.2017 року та призначено дану справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, але в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Пилипенко Р.Б. у судовому засіданні вказав, що банк 18.01.2010 р. звертався до суду з позовом про дострокове стягнення всіх платежів за даним кредитним договором. 04.06.2010 р. судом було задоволено позов та ухвалено рішення. З рішення вбачається, що [PERSON] припинив виконувати договірні зобов`язання з червня 2009 р. Договором визначено строк виконання зобов`язань - до 22.08.2012 р. З даним позовом банк звернувся в листопаді 2016 р., пропустивши строки позовної давності. Крім того представник зазначив, що звернувшись з позовом про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків, банк втратив право нараховувати відсотки та пеню та заявляти дані суми до стягнення. Представник відповідача вказав, що позивачем пропущено строк позовної давності, клопотання про поновлення від позивача не подано, тому він просив застосувати наслідки її пропущення. Адвокат просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вислухавши доводи представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 23.08.2007 р. між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №Z028 про видачу останньому кредиту в сумі 50000,00 доларів США (п.1.1.1. Договору). Пунктом 1.1.2. Договору визначено, що термін користування кредитом становить до 16 год. 22.08.2012 р. Договором визначена плата за користування кредитом - 13,5% річних (п.1.1.3). Сторони узгодили, що повернення кредиту буде здійснюватися щомісячно рівними частинами по 862,06 доларів США до 10 числа кожного місяця, починаючи з 01.11.2007 р. , останній платіж в сумі 862,58 доларів США до 22.08.2012 р. (п.2.3 Договору). Порядок сплати процентів врегульовано п.2.4.Договору. Кредитодавцю надано право вимагати дострокового погашення кредиту в повному обсязі, процентів та штрафу в разі несвоєчасного погашення кредиту та/або процентів (п.3.2.3 Договору). Пунктом 4.2. Договору визначено обов`язок позичальника сплатити кредитодавцю пеню в розмірі подвійної процентної ставки, визначеної п.1.1.3. договору за кожний день прострочення погашення кредиту. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст.527 ЦК України). Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом при дослідженні матеріалів цивільної справи № 2-392/2010 встановлено, що 18.01.2010 р. ВАТ «ВіЕйБі Банк» звертався в суд з позовом до [PERSON] з вимогами щодо дострокового повернення частини позики, що залишилася, сплати процентів та пені за вище вказаним кредитним договором. 04.06.2010 року судом ухвалено рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь ВАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість, яка виникла станом на 24.11.2009 р. у сумі 43628,13 доларів США (еквівалентно 348588,76 грн.), з них: заборгованість за кредитом - 38177,80 доларів США (еквівалентно 305040,62 грн.), заборгованість за процентами - 3843,24 доларів США (еквівалентно 30707,49 грн.), пені - 1607,09 доларів США (еквівалентно 12840,65 грн.). Отже, в зв`язку з невиконанням позичальником [PERSON] встановленого кредитним договором обов`язку повернення кредиту частинами, банк використав право передбаченої ч.2 ст.1050 ЦК України вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, змінивши на власний розсуд умови зобов`язання щодо строку дії договору та періодичності платежів, а відтак строк виконання зобов`язання є таким, що настав. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 19 вересня 2018 року справа № 643/16336/16-ц, провадження № 61-12848св18 (ЄДРСРУ № 76596781), від 12 вересня 2018 року справа № 473/825/16-ц, провадження № 61-3240св18 (ЄДРСРУ № 76502922), 12 вересня 2018 року справа № 186/1974/14-ц, провадження № 61-24172св18 (ЄДРСРУ № 76502947) та ін. Верховний Суд у своїй постанові від 14.02.2018 р. № 564/2199/15-ц зазначив, що згідно ст. 611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Аналіз досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин в сукупності з наведеними вище вимогами закону та правовими позиціями Верховного Суду дає підстави для висновку, що право нараховувати відсотки, передбачені кредитним договором №Z028 від 23.08.2007 року, а також обумовлену в договорі пеню, припинилося в зв`язку з пред`явленням 18.01.2010 року до [PERSON] позовної вимоги про дострокове повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. У зв`язку з вищевикладеним, судом встановлено, що позовні вимоги позивача про стягнення відсотків та пені після 18.01.2010 р. безпідставні та задоволенню не підлягають. Щодо поданої стороною відповідача заяви про застосування строку позовної давності суд вважає зазначає наступне. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність визначена ст.257 ЦК України і становить три роки. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. З досліджених у судовому засіданні доказів судом установлено, що кредитний договір було укладено на строк до 22.08.2012 року; відповідач починаючи з червня 2009 року не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04.05.2010 р. стягнено заборгованість з відповідача [PERSON] , яка існувала станом на 24.11.2009 р. Тому суд вважає, що позивач мав право звернутись до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості по відсотках та пені за період з 25.11.2009 р. по 17.01.2010 р. Початком трирічного строку позовної давності щодо стягнення відсотків, в межах якого банку необхідно було звернутися до суду з даним позовом є 18.01.2010 року (дата подачі позову до суду - момент з якого позивач втратив право нараховувати відсотки та пеню), натомість банк звернувся до суду з позовною заявою тільки 17.11.2016 року (дата надіслання позову поштовим зв`язком), що свідчить про пропуск строку позовної давності. Позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. У постанові від 6 листопада 2013 року у справі N 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Вказане не дає підстав для обчислення спеціальної позовної давності щодо стягнення неустойки за 12 останніх місяців перед зверненням позивача до суду у справі N 444/9519/12, оскільки на відміну від неї у справі N 6-116цс13 строк кредитування на момент звернення до суду не сплив, з огляду на що Верховний Суд України дійшов відповідного висновку. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки. Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом. Судом встановлено, що після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, отже спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача пені. Оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до його звернення до суду. Дана позиція суду відповідає висновку Верховного суду, викладеного в постанові від 28.03.2018 р. №444/9519/12. Тим паче, що в позові не конкретизовано за який саме період позивач просив стягнути пеню, враховуючи, що з розрахунку заборгованості вбачається, що пеня нараховувалась лише за останній рік до подачі позову до суду. Тому суд вважає, що необхідно застосувати позовну давність до заявленої вимоги в період з 25.11.2009 р. по 17.01.2010 р. У решті заявлених позовних вимог суд відмовляє за їх безпідставністю та необґрунтованістю. За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов не підлягає задоволенню, то судовий збір залишається за позивачем.

Outcome: dismissed