Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

В листопаді 2022 року Орган опіки та піклування Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані таким. [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю, а 15 вересня 2022 року зареєстрували шлюб. [PERSON] записаний батьком дитини [PERSON] , [INFO] , але не є біологічним батьком дитини. Матір дівчинки з 19 жовтня 2022 року відбуває покарання у місцях позбавлення волі. [PERSON] не забезпечив умови проживання дитини, у будинку брудно, не прибрано. Батько з донькою проживають в одній кімнаті, дівчинці вже 10 років. Запас продуктів відсутній. Дитина не проходить онлайн навчання за відсутності телефону чи планшету. У ході бесіди повідомила, що [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство 27 жовтня 2022 року відносно доньки, внаслідок чого остання втекла з дому та ночувала у сусідки. Батько не створює належні умови для проживання та розвитку дитини. Батьківські обов`язки по відношенню до доньки не виконує, зловживає алкогольними напоями. Родина знаходиться під постійним контролем старости с. Глибоке як неблагонадійна. Чоловік і дружина і раніше зловживали спиртними напоями. Всі питання стосовно виховання та навчання дівчинки вирішувалися лише матір`ю. 29 жовтня 2022 року Виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради прийнято рішення про негайне відібрання дитини [PERSON] від батька [PERSON] з позбавленням його батьківських прав. Відповідач [PERSON] подав до Служби у справах дітей Татарбунарської міської ради заяву про позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] за неможливості у повному обсязі виконувати батьківські обов`язки. У зв`язку з тим, що матір дитини [PERSON] перебуває у місцях позбавлення волі, з 04 листопада 2022 року дитину [PERSON] влаштовано у сім`ю патронатного вихователя [PERSON] , де дитина знаходиться на теперішній час. Враховуючи викладене, Орган опіки та піклування Татарбунарської міської ради просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно доньки [PERSON] , [INFO] , та стягнути аліменти на утримання дитини. У судове засідання учасники справи не з`явилися. Від представника позивача Л.Шалар надійшла заява про слухання справи у її відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечувала (вх. №659/23-вх 08.02.2023). Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов не надав. Третя особа [PERSON] також подала суду письмову заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала (вх. № 645/23-вх 07.02.2023). За наявності умов, визначених у ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважав за можливе здійснити заочний розгляд справи. У відповідності до ч.2 ст.247ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу. Дослідивши докази по справі, суд дійшов до таких висновків. Як вбачається з заявленого позивачем позову він обґрунтовується на підставі п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, згідно якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 15 вересня 2022 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Татарбунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 132 (а.с. 12). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Татарбунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 15 вересня 2022 року на підставі актового запису №107, складеного 19 червня 2012 року, про народження дитини, [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Одеси (а.с. 10, 37). Запис про батька зроблений на підставі заяви про визнання батьківства від 15 вересня 2022 року №100/24.7-37. Матір дитини [PERSON] згідно з вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 24 грудня 2021 року засуджена за ч.1 ст.121 КК України до п`яти років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 14 вересня 2022 року (а.с. 31-32). 27 жовтня 2022 року близько 18:00 батько дитини [PERSON] за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] вчинив психологічне домашнє насильство відносно своєї доньки [PERSON] , [INFO] , що виявилося в образах, висловлених на адресу дитини нецензурною лексикою, у погрозах застосувати фізичну розправу, внаслідок чого дівчинка змушена була залишити будинок та ночувати у сусідки, чим завдав шкоди її психічному здоров`ю, про що свідчить копія постанови Татарбунарського районного суду Одеської області від 04 листопада 2022 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 204 грн. (а.с. 33). 28 жовтня 2022 року проведено обстеження умов проживання сім`ї за адресою: [ADDRESS] , та згідно з актом встановлено, що будинок складається з однієї кімнати та кухні. Умови проживання незадовільні. У кімнатах брудно, запас продуктів відсутній, їжа готується на електричній плиті, приготовленої їжі не було. Після засудження матері дівчинки, [PERSON] почав вживати алкогольні напої. Дитина проживає у кімнаті з батьком, санітарно-гігієнічний стан якої не відповідає вимогам. Місце для навчання дитини не облаштоване належним чином. Дитина не забезпечена речами особистої гігієни та повноцінним харчуванням. [PERSON] не є біологічним батьком дитини. З розмови з дівчинкою встановлено, що батько сварився на неї за те, що вона не доїла " Мівіну ", потім взяв ременя та бігав за нею. Вона побігла до сусідки [PERSON] , в якої і ночувала. Батько дитини повідомив, що не взмозі здійснювати догляд за нею (а.с. 15). 29 жовтня 2022 року Виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради прийнято рішення № 200 про негайне відібрання дитини [PERSON] від батька [PERSON] з позбавленням його батьківських прав, про що проінформовано Білгород-Дністровську окружну прокуратуру (а.с. 9, 14). Як вбачається з характеристики за місцем проживання, виданої старостою с.Глибоке Татарбунарської міської ради [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , постійного місця роботи не має, працює по найму. За час проживання на території селі зарекомендував себе як безвідповідальна людина. Батьківські обов`язки щодо виховання і створення належних умов для проживання і розвитку по відношенню до своєї доньки [PERSON] не виконує. Зловживає алкогольними напоями. Дружина [PERSON] з 19 жовтня 2022 року перебуває у місцях позбавлення волі (а.с. 7). Згідно з характеристикою за місцем навчання на [PERSON] , [INFO] , ученицю 5 класу Глибоківського ліцею Татарбунарської міської ради, дитина проживала у сім`ї, яка опинилася у складних матеріальних обставинах. У дитини виникали проблеми з відвідуванням онлайн-занять через відсутність інтернету та гаджетів. Вихованням дівчинки займалася матір (а.с. 11). У своїй заяві від 28 жовтня 2022 року на ім`я начальника Служби у справах дітей Татарбунарської міської ради, [PERSON] надав згоду на позбавлення його батьківських прав щодо доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки не взмозі у повному обсязі виконувати свої батьківські обов`язки (а.с. 8). Згідно з наказом начальника Служби у справах дітей Татарбунарської міської ради Шалар Л.Д. № 52 від 03 листопада 2022 року та рішенням Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради № 205 від 04 листопада 2022 року дитину [PERSON] , [INFO] , передано та влаштовано з 04 листопада 2022 року до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] , на яку покладено відповідальність за життя та здоров`я дитини (а.с. 26, 27). З протоколу бесіди від 28 жовтня 2022 року з малолітньою [PERSON] , [INFO] , встановлено, що дитина дуже сумує за матір`ю. Коли перебувала у родичів з 22 по 24 жовтня 2022 року батько навіть не помітив її відсутність. Боїться, що останній буде її бити. У висновку Органу опіки та піклування Татарбунарської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Татарбунарської міської ради від 30 листопада 2022 року №226, визнано за доцільне та таке, що відповідає інтересам дитини позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , що відповідатиме інтересам дитини (а.с. 39-41). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пленум Верховного суду України в пунктах 15 та 18 постанови №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Кожен із зазначених факторів має місце по відношенню до доньки відповідача. Він самоусунувся від виховання та утримання дитини, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Під час розгляду справи у суді відповідач зазначені обставини не заперечив, виявив байдужість до долі дитини, виконувати батьківські обов`язки у подальшому бажання не має, подав заяву про позбавлення його батьківських прав Така поведінка відповідача є винною по відношенню до дитини. В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини. З огляду на наведені обставини, суд визнає його поведінку ухилянням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, що згідно п. 2 ч.1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав відповідача є засобом захисту прав дитини та як крайній захід впливу через невиконання ним батьківських обов`язків є виправданим і співмірним та в інтересах дитини. Згідно з ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд вирішує питання про стягнення аліментів на дітей. Оскільки малолітня дитина відповідача не отримує від нього грошової та іншої допомоги, дитина влаштована до сім`ї патронатного вихователя, аліменти підлягають примусовому стягненню. Під час вирішення питання про розмір аліментів, суд виходить із того, що мінімальний розмір аліментів відповідно до ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. На підставі викладеного, суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та ухвалює про їх задоволення. У силу п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оцінивши в сукупності надані докази по справі, висновок органу опіки та піклування, враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що є правові підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] та стягнення з нього аліментів на її утримання у заявленому позивачем розмірі, тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: approved