Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

У вересні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить суд: 1) визнати спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] 13/200 частини спільної часткової власності житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, зареєстрованого на позивача, що знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 40,4 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м., придбаного на підставі договору купівлі-продажу від 06.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 3895 та 1/2 частини земельної ділянки, зареєстрованої на позивача, на якій розташована вказана вище частина житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, площею 0,0288 га (кадастровий номер 3210300000:03:025:0014), надана для будівництва, обслуговування жилого будинку і господарських споруд, придбана на підставі договору купівлі-продажу від 06.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 3895; 2) в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на 1/2 від 13/200 частини спільної часткової власності житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, що становить 13/400 частки спільної часткової власності житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, що знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 40,4 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м., придбаного на підставі договору купівлі-продажу від 06.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 3895; 3) в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на 1/2 від 13/200 частин спільної часткової власності житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, що становить 13/400 частки спільної часткової власності житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, що знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 40,4 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м., придбаного на підставі договору купівлі-продажу від 06.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 3895; 4) в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на 1/4 частину земельної ділянки, на якій розташована вказана вище частина житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, площею 0,0288 га (кадастровий номер 3210300000:03:025:0014), надана для будівництва, обслуговування жилого будинку і господарських споруд, придбана на підставі договору купівлі-продажу від 06.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 3895; 5) в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на 1/4 частину земельної ділянки, на якій розташована вказана вище частина житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, площею 0,0288 га (кадастровий номер 3210300000:03:025:0014), надана для будівництва, обслуговування жилого будинку і господарських споруд, придбана на підставі договору купівлі-продажу від 06.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 3895; 6) судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог вказано, що з 25.10.2005 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.01.2022 року. В період шлюбу - 06.11.2012 року, сторонами за спільні кошти подружжя було придбане майно, а саме: 13/200 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0288 га з кадастровим номером 3210300000:03:025:0014, що знаходиться під вказаним будинком. Після розлучення позивач та відповідач не можуть дійти згоди щодо розподілу вказаного майна, тому позивач звернувся до суду. 16.09.2022 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 14.10.2022 року ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. 09.1.2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 01.02.2023 року представник позивача звернувся до суду з заявою про проведення розгляду справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. 01.02.2023 року відповідач звернулась до суду з заявою про проведення розгляду справи без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 25.10.2005 року по 14.01.2022 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.01.2022 року у справі № 357/13189/21. Вказане рішення набрало законної сили 15.02.2022 року 06.11.2015 року позивач [PERSON] та [PERSON] придбали у спільну часткову власність 13/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, загальною площею 40,4 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,0288 га з кадастровим номером 3210300000:03:025:0014, на якій розташована вказана частина житлового будинку з відповідною частиною господарських та що підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Іванчишиною Л.Г., реєстровий номер 3895. Житловий будинок під літ. «А», загальною площею 208,2 кв.м., житловою площею 90,0 кв.м., розташований на земельній ділянці з такими господарськими та побутовими будівлями і спорудами: гараж-погріб під літ. «Д, д/пг», бесідка під літ. «Е», вбиральня під літ «З», огорожа «1-7», вимощення «8», колодязь «10», колодязь «11». 26.08.2022 року державним реєстратором реєстраційної служби Білоцерківського міської ради Бурімською Н.І. прийнято рішення про державну реєстрацію за позивачем права на: 1/2 частку спільної часткової власності спірної земельної ділянки, індексний номер 64614899, номер запису про право власності 47698393, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2626973932020, та 13/200 частин спільної часткової власності на спірний будинок, реєстраційний номер майна 37503670. Згідно з довідкою КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» № 997 від 14.06.2022 року, право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано до 01.01.2013 року за: [PERSON] 13/200, [PERSON] 13/200, [PERSON] 87/200, [PERSON] 87/200. Станом на останню дату технічної інвентаризації загальна площа вказаного будинку складає 208,2 кв.м., житлова площа 90 кв.м. В матеріалах справи також міститься копія технічного паспорта КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» від 21.08.2012 року з планом, схемою, експлікацією та характеристикою будинку, господарських будівель та споруд, а також державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 001735 від 09.07.2004 року, виданий [PERSON] , з відповідним планом та описом меж. Ринкова вартість спірного майна складає 320 830 грн., що підтверджується звітами ТОВ «Інфо-Центр Консалт» від 11.08.2022 року. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція статті 60 СК України свідчить про застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати в судовому порядку поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на того з подружжя, який її спростовує. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Частиною першою статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого із подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Виходячи з положення статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. За змістом пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Правилами статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частини друга статті 364 ЦК України). Отже, стаття 60 СК України, стаття 368 ЦК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказані висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), постанові Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18). Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06.11.2012 року в шлюбі з дружиною [PERSON] було придбане майно: 13/200 частин спільної часткової власності житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, що знаходиться в [ADDRESS] , та 1/2 частини земельної ділянки, на якій розташована вказана вище частина житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, площею 0,0288 га (кадастровий номер 3210300000:03:025:0014), тож за презумпцією спільності права власності подружжя, належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, тобто по 1/2 частині придбаного майна. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи обставини справи, визнання позову відповідачем, а також відсутність по справі відомостей про порушення даним поділом майна подружжя прав та інтересів будь-яких інших осіб, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем по справі сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3209 грн. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків від ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою, тобто в розмірі 1 604,50 грн., а іншу частину сплаченого судового збору повернути позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved