Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила встановити факт спільного її проживання з [PERSON] , як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, у період з 01.02.2013р. по 05.12.2013р., тобто до дня укладення шлюбу, та визнати за нею (позивачкою) право власності на частку квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що з лютого 2013 позивачка почала жити однією сім`єю з [PERSON] , а 06.12.2013р. вони зареєстрували шлюб і перебували у шлюбі до дня смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 08.11.2013р. для спільного проживання та за спільні кошти вони придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] , - проте покупцем квартири за договором купівлі-продажу був [PERSON] , а тому право власності на квартиру було зареєстровано за ним. Після придбання квартири, за спільні кошти та спільними зусиллями вони зробили в ній ремонт та 07.03.2014р. переїхали жити до такої квартири, де проживали разом всією сім`єю (позивачка, [PERSON] , донька позивачки [PERSON] ). [INFO] позивачка народила доньку [PERSON] і з того часу вони всі разом проживали в цій квартирі. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги є позивачка і дві доньки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] (донька позивачки). Під час оформлення спадщини з`ясувалось, що [PERSON] заперечує факт того, що спірна квартира є спільною сумісною власністю позивачки та померлого, внаслідок чого позивачка звернулась до суду з даним позовом. Відповідачка [PERSON] заперечила проти позовних вимог та у письмовому відзиві просила суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції послалася на те, що спірна квартира була придбана її батьком до того, як він вступив у шлюбні стосунки з позивачкою, а тому є його особистою власністю. Зазначила, що позивачкою не надано достатніх доказів того, що до укладання шлюбу вона проживала разом з померлим [PERSON] однією сім`єю, а також того, що позивачка брала участь у збиранні коштів для придбання спірної квартири чи мала можливість вкладати особисті кошти в ремонт такої квартири. 06.11.2020р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 04.12.2020р. одночасно з письмовим відзивом відповідачкою [PERSON] подано до суду зустрічний позов до [PERSON] та [PERSON] , в якому заявлено вимогу про визнання за [PERSON] права власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог по зустрічному позову відповідачка [PERSON] зазначає, що спірна квартира входить до складу спадщини після смерті [PERSON] і на теперішній час фактично є власністю сторін по справі ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ), оскільки вони є спадкоємцями за законом. З посиланням на ч. 1 ст. 1267, ч. 2 ст. 372 ЦК України відповідачка [PERSON] вважає, що має право на визначення розміру її частки у спірній квартирі. 12.01.2021р. судом постановлено ухвало про прийняття зустрічного позову [PERSON] до спільного розгляду з позовом [PERSON] .. За клопотанням представника позивачки судом вирішено допитати в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. 23.02.2021р. судом закрите підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. За клопотанням представника позивача ухвалою від 26.05.2021р. судом витребувано у приватного нотаріусу Черкаського міського нотаріального округу Велікової Н.А. належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 25.06.2021р. від приватного нотаріуса Велікової Н.А. до суду надійшла копія спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 18.11.2021р. та 21.12.2021р. сторони звертались до суду з заявами про затвердження мирової угоди, в якій на власний розсуд визначили спосіб поділу між ними спадщини у вигляді нерухомого майна та автомобілю, що відкрилась після смерті [PERSON] . Проте 23.05.2022р. представник позивачки - адвокат Татаринов О.С., який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 31.03.2021р., - подав заяву про відмову від умов мирової угоди. За клопотанням представника відповідача ухвалою від 12.08.2022р. судом витребувано у приватного нотаріусу Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П. заяву [PERSON] , подану під час укладення договору купівлі-продажу від 08.11.2013р. щодо спірної квартири, про те, що квартира набувається покупцем у особисту власність та що покупець не перебуває у шлюбі. 23.12.2022р. від приватного нотаріуса Алєксєєвої І.Ю., в порядку заміщення приватного нотаріусу Ткаченко І.П., до суду надійшла копія відповідної заяви [PERSON] від 08.11.2013р. В судове засідання сторони не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили, проте їх інтереси представляли відповідні представники. Від третьої особи за зустрічним позовом - приватний нотаріус Велікова Н.А. - до суду надійшла заява, в якій вона просила провести розгляд справи без її участі. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Починок О.І., який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 07.02.2022р., - підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві. В судовому засіданні представник Служби у справах дітей Черкаської міської ради Барабанщикова О.А., яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] , не заперечувала проти задоволення як основного, так і зустрічного позову. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є подругою позивачки і їй відомо, що позивачка та [PERSON] познайомилися на свято Нового року вісім років назад. Через місяць після знайомства [PERSON] та [PERSON] стали проживати разом, а через пів року уклали шлюб. Коли позивачка та [PERSON] обирали квартиру для купівлі, то свідок їх возила дивитись ці квартири, а вони вибирали. Зупинились на квартирі [ADDRESS] . Квартира була в дуже поганому стані. Вони купили квартиру за кілька днів до одруження за спільні кошти. Позивачка була вагітна на той час. Ремонт робили разом. В них були гарні відносини. До придбання квартири вони мешкали у найманій квартирі по [ADDRESS] , куди свідок завітала до них в гості. Чому квартиру оформили на [PERSON] свідку не відомо. Свідок [PERSON] пояснив суду, що позивачка є його сусідкою зараз, але раніше спірна квартира належала йому і він її продав позивачці та [PERSON] . Позивачка і [PERSON] купляли квартиру разом і робили ремонт, а жили десь на орендованій квартирі. На момент укладання договору купівлі-продажу позивачка була вагітна і свідок вважав, що вони сім`я. Позивачка була присутня при укладанні купівлі-продажу. Квартира була в поганому стані. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є рідною сестрою померлого [PERSON] . Вона постійно спілкувалась з братом. Між братом та позивачкою були сімейні відносини на момент купівлі квартири і вони разом жили в квартирі по [ADDRESS] . Вони жили як чоловік і жінка, як подружжя, бо [PERSON] хотів побратись з позивачкою. Він казав, що поки не одужає і не позбудеться милиців, то не піде до РАГСу. Свідок приїжджала до них в гості, бо вони спілкувались як родичі. Спірну квартиру позивачка з [PERSON] придбали восени 2013 року. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з позивачкою вони знайомі з 2012 року. У 2013 позивачка познайомилася з [PERSON] і з лютого 2013 вони почали всі разом жити в квартирі, що належала свідку, але яку свідок здавала в найм позивачці, що за адресою: [ADDRESS] . Сама свідок проживала у сусідньому під`їзді. Зазначила, що вона часто спілкувалась з позивачкою, бо вони працювали разом, завітали одна до одної в гості. Позивачка з [PERSON] виїхали з найманої квартири у січні чи лютому 2014 року. В орендованій квартирі були речі [PERSON] і він з позивачкою жили, як чоловік та жінка. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він є хрещеним батьком [PERSON] , а також лікарем [PERSON] та [PERSON] (перша дружина [PERSON] ). [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб приблизно у 2008 році. Потім [PERSON] жив з [PERSON] . Коли [PERSON] була вагітна, то [PERSON] травмував сухожилля ноги і свідок його лікував. Після розірвання шлюбу з [PERSON] , [PERSON] був у поганому стані і став жити окремо, але в тому самому гуртожитку по [ADDRESS] . [PERSON] і [PERSON] познайомилися на початку 2013 року і через кілька тижнів після знайомства вони стали проживати разом, як чоловік та жінка однією сім`єю, у квартирі, яку винаймала [PERSON] . У лютому 2013 свідок вперше завітав у гості до [PERSON] і позивачки до квартири по [ADDRESS] [PERSON] і позивачка жили саме як подружжя і в злагоді, оскільки [PERSON] був щасливим, про що неодноразово розповідав свідкові. Після травми [PERSON] позивачка йому дуже допомогла і підтримувала його, бо вони жили як чоловік з дружиною однією сім`єю. Після одужання [PERSON] у них з [PERSON] народилася дитина. Для придбання квартири [PERSON] шукав гроші, бо в нього було скрутне матеріальне становище і йому допомагали родичі відшукати гроші. Заслухавши пояснення представників сторін, пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивачка та [PERSON] зареєстрували шлюб 06.12.2013р. у ВДРАЦС по м. Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції /а.с. 10 т. 1/. З моменту знайомства між собою (01.01.2013р.) та до укладання шлюбу (06.12.2013р.) позивачка та [PERSON] не перебували у зареєстрованих шлюбних відносинах з іншими особами. Згідно довідки КНП «Черкаський міський пологовий будинок «Центр матері та дитинства» від 29.10.2020р. №01/01 позивачка [PERSON] взята на облік по вагітності у відділення жіночої консультації 15.08.2013р. в терміні 8-9 тижнів /а.с. 22 т. 1/. 26.03.2014р. у позивачки та [PERSON] народилася спільна донька [PERSON] /а.с. 11 т. 1/. Квартира за адресою: [ADDRESS] (далі - спірна квартира), - зареєстрована на праві приватної власності з 08.11.2013р. за [PERSON] , оскільки набута останнім у власність на підставі договору купівлі-продажу від 08.11.2013р., укладеного між [PERSON] (покупець) та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (продавці) за ціною 278 460 грн. /а.с. 14-15 т. 1/, хоча згідно звіту про проведення незалежної оцінки від 30.10.2013р. вартість такої квартири складала 148 853 грн. Спірна квартира є трикімнатною, загальною площею 68,5 кв.м., а згідно висновку про оцінку від 20.10.2020р. її реальна ринкова вартість станом на 20.10.2020р. складає 356 100 грн. /а.с. 18 т. 1/. Під час укладання договору купівлі-продажу спірної квартири від 08.11.2013р. [PERSON] було складено заяву, якою він підтверджував той факт, що станом на 08.11.2013р. він не перебуває у шлюбі і квартира набувається ним в особисту приватну власність /а.с. 95 т. 2/. [INFO] [PERSON] помер /а.с. 20 т. 1/. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, до складу якої входить і спірна квартира. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його дружина (позивачка) та дві доньки: [PERSON] , [INFO]., та [PERSON] , [INFO]. 31.07.2020р. за заявою позивачки приватним нотаріусом Веліковою К.А. заведено спадкову справу №27-2020 після смерті [PERSON] /а.с. 114, 116 т. 1/. 23.09.2020р. до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась відповідачка [PERSON] /а.с. 124 т. 1/. До теперішнього часу свідоцтва про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не видавались. Зазначені обставини справи, окрім їх документального підтвердження, також визнаються сторонами, а тому суд вважає їх доведеними. Починаючи з лютого 2013 року позивачка та [PERSON] стали проживати разом в одному помешканні за адресою: [ADDRESS] . З березня 2014 року вони переїхали проживати до спірної квартири, яка стала їх постійним місцем проживання дотепер. Зазначені обставини справи суд вважає доведеними з огляду на сукупну оцінку пояснень сторін, свідків, а також досліджені судом письмові докази. В той же час [PERSON] з 19.11.2008р. і до моменту смерті мав зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , - що підтверджується відомостями про зареєстроване місце проживання /а.с. 123 т. 1/. Позивачка [PERSON] з 22.02.2002р. до 16.10.2015р була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , - а з 16.10.2015р. і до теперішнього часу у спірній квартирі, що підтверджується відомостями про зареєстроване місце проживання у паспорті позивачки /а.с. 8 т. 1/. Позивачка стверджує, що обставини спільного її проживання з [PERSON] на момент набуття спірної квартири у власність останнього мали характер сімейних стосунків подружжя, а тому спірна квартира є об`єктом їх спільної сумісної власності. Проте, оскільки право власності позивачки на таку квартиру заперечується з боку відповідачки [PERSON] та не підтверджується документально, то вона звернулась до суду з даним позовом. У свою чергу відповідачка [PERSON] з посиланням на ч. 1 ст. 1267, ч. 2 ст. 372 ЦК України вважає, що має право на визначення розміру її частки у спірній квартирі в порядку спадкування після смерті батька - [PERSON] - а оскільки до теперішнього часу відповідне свідоцтво про право на спадщину їй не видане, то вона заявила зустрічний позов з вимогою про визнання за нею права власності на 1/6 частину спірної квартири. Таким чином, спір між сторонами виник з правовідносин про право власності та спадкування, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК), Сімейного кодексу України (далі - СК) та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 3 СК сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Згідно ст. 74 СК, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення Глави 8 цього Кодексу. Аналіз наведеної норми свідчить про те, що для визнання майна спільною власністю на підставі ст. 74 СК потрібно підтвердити факт проживання осіб однією сім`єю без шлюбу - у той період, коли було придбане спірне майно. Для цього важливе підтвердження фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, а також придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Статтею 60 СК передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 70 СК у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою на майно, яке набуте ними в період спільного проживання. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із співвласників може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того, хто її спростовує. Зазначений висновок тлумачення відповідних законодавчих норм викладений у постанові Верховного Суду від 30.11.2020р. у справі №638/20596/16. По обставинам спірних правовідносин в контексті досліджених судом доказів слід виснувати, що в період часу з лютого 2013р. й до моменту фактичної реєстрації шлюбу позивачка з померлим [PERSON] жили однією сім`єю, як чоловік та жінка, мали спільний побут, спільне господарство, піклувались один про одного. При цьому судом встановлено, що з 15.07.2013року та до жовтня 2013 року [PERSON] у зв`язку з травмою правого ахілового сухожилля переміщувався із допомогою милиців, внаслідок чого мав обмежену дієздатність та потребував сторонньої допомоги при здійсненні медичної обробки післяопераційної рани на нозі, яка надавалась йому лікарем та позивачкою. Зазначене підтверджується випискою із медичної карти /а.с. 12 т. 1/ та поясненнями свідків. Також з пояснень свідків та встановлених обставин проживання [PERSON] (реєстрація місця проживання у гуртожитку; фактичне проживання у найманій позивачкою квартирі разом з донькою позивачки; скрутне матеріальне становище) суд сприймає об`єктивно існуючими ті обставини, що спірна квартира придбавалась за частково запозичені кошти, повернення яких здійснювалось в період перебування позивачки та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, а відтак повернення запозичених коштів відбувалось за спільні кошти подружжя. Також суд бере до уваги, що спірна квартира була придбана для спільного проживання [PERSON] , позивачки, їх спільної доньки та доньки позивачки, і використовувалась для цієї мети весь час з моменту її придбання й дотепер. При цьому ремонт у спірній квартирі робився спільними зусиллями позивачки та померлого. Таким чином, досліджені в судовому засіданні письмові докази та фотокартки, а також пояснення свідків у своїй сукупності свідчать, що позивачка робила свій вклад у придбання та ремонт спірної квартири; спірна квартира придбавалась в інтересах сім`ї позивачки та [PERSON] ; в період з лютого 2013р. до 05.12.2013р. позивачка разом з [PERSON] проживали в одному помешканні, мали спільний побут та спільний бюджет, проводили спільне дозвілля та відпочинок разом. Крім того, всі допитані судом свідки підтвердили наявність між позивачкою та [PERSON] відносин, що виражались у взаємній любові, повазі, взаєморозумінні та взаємодопомозі, що є моральною основою шлюбу. За таких обставин суд приходить до висновку, що характер стосунків та обставин життя позивачки та [PERSON] в період часу з 01.02.2013р. до 05.12.2013р. свідчить про перебування зазначених осіб у фактичних шлюбних відносинах, а набута в цей час спірна квартира є об`єктом їх спільної сумісної власності. При цьому суд звертає увагу, що складена [PERSON] заява від 08.11.2013р. /а.с. 95 т. 2/ не спростовує висновків суду про наявність між ним та позивачкою фактичних шлюбних стосунків, оскільки містить твердження лише про відсутність перебування [PERSON] у офіційно зареєстрованому шлюбі. В той же час варто звернути увагу, що відповідачкою [PERSON] всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не надано суду будь-яких доказів на спростування обставин фактичного спільного проживання однією сім`єю позивачки та [PERSON] в період з 01.02.2013р. до 05.12.2013р., а також обставин, які б свідчили, що спірна квартира не є об`єктом спільної сумісної власності позивачки та [PERSON] . Згідно ч. 2 ст. 71 СК неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Разом з тим, системний аналіз змісту ст. 71 СК в контексті положень ст.ст. 183, 364, 365, 370 ЦК свідчить, що у разі неможливості реального поділу неподільної речі між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. При цьому відповідно до ст. 372 ЦК у зв`язку з поділом спірної квартири між позивачкою та [PERSON] право спільної сумісної власності припиняється, а за позивачкою підлягає визнанню право власності на належну їй ідеальну частку в розмірі . За таких обставин суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину спірного майна підлягають задоволенню. Надаючи оцінку позовним вимогам відповідачки [PERSON] за зустрічним позовом суд виходить з наступного. Згідно ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1269 ЦК передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. На реалізацію зазначеної вимоги закону [PERSON] звернулась до нотаріусу, проте до теперішнього часу відповідне свідоцтво їй не видане, оскільки [PERSON] оспорює в судовому порядку правовий статус спірної квартири. Разом з тим, системний аналіз положень ч. 3 та 4 ст. 355 ЦК свідчить, що право спільної сумісної власності виникає з договору або з встановлених законом випадках. Статтею 1226 ЦК передбачено, що майно спадкодавця, яке належало йому на праві спільної сумісної власності, успадковується спадкоємцями лише в розмірі частки спадкодавця. Таким чином, фактично до визначення розміру частки спадкодавця у спільному сумісному майні, спадкоємці позбавлені можливості отримати це майно у спадщину. За таких обставин суд вбачає, що право [PERSON] на спадкування є порушеним і підлягає захисту. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . За результатом розгляду позовних вимог [PERSON] суд дійшов висновку про необхідність прийняття рішення про визнання за [PERSON] права власності на частину спірної квартири в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю [PERSON] та померлого [PERSON] .. Отже до спадкової маси після смерті [PERSON] входить лише належна йому при житті частина спірної квартири. Як вже було встановлено судом, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є сторони у даній справі ( [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ), які мають право на спадкування в рівних частках всієї спадщини і своєчасно та у встановленому законом порядку подали заяви про прийняття такої спадщини, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За таких обставин, слід констатувати, що на теперішній час [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками частини спірної квартири в порядку її спадкування після смерті [PERSON] , а з огляду на відсутність між сторонами іншої домовленості вважається, що кожному з них належить по 1/6 частці спірної квартири. При цьому ніхто з них не отримав свідоцтва про право власності на таку частку в порядку спадкування, оскільки відповідне свідоцтво має видаватись нотаріусом, в якого заведено спадкову справу (приватний нотаріус Велікова Н.А.), а нотаріус зупинив виконання нотаріальної дії до закінчення розгляду даної судової справи, що передбачено п. 4.13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5. За таких обставин після набрання законної сили судовим рішенням у даній справі сторони можуть оформити спадкові права та отримати відповідні свідоцтва про право на спадщину у встановленому законом порядку. Разом з тим, цивільні правовідносини в Україні базуються на принципах неприпустимості позбавлення права власності, справедливості, добросовісності і розумності (ст. 3 ЦК). Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 16 ЦК передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права. Право на обрання способу захисту своїх прав та законних інтересів (нотаріальний чи судовий) належить виключно особі і не може бути обмежене з формальних міркувань. Згідно ст. 392 ЦК власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що [PERSON] відповідно до закону вчинила всіх необхідних заходів для належного прийняття у спадщину частини спірної квартири після смерті її батька, проте до теперішнього часу не отримала відповідного свідоцтва та позбавлена можливості зареєструвати своє право, то суд приходить до висновку про те що її право не визнається, а отже може бути захищене судом шляхом визнання за нею права власності на відповідну частку в порядку спадкування після смерті [PERSON] . За таких обставин заявлені вимоги по зустрічному позову також підлягають задоволенню. Проте суд звертає увагу, що у зв`язку із задоволенням вимог по зустрічному позову, [PERSON] втрачає право на отримання у нотаріуса окремого свідоцтва про право на спадщину за законом з визначенням відповідної частки (1/6) після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (спадкова справа №27-2020, заведена 31.07.2020р. приватним нотаріусом Веліковою Н.А.), в частині спадкування спадкового майна, яке складається з частини квартири за адресою: [ADDRESS] . В той же час [PERSON] та [PERSON] не позбавлені права на отримання відповідного свідоцтва у нотаріуса на належні їм частки такого майна у порядку спадкування (по 1/6 кожній). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачкою [PERSON] при зверненні до суду з первинним позовом в сумі 2620,70 грн. /а.с. 1, 2 т. 1/ та сплаченого відповідачкою [PERSON] за подання зустрічного позову в сумі 840,20 грн. /а.с. 46 т. 1/. Вирішуючи питання щодо розміру компенсації судових витрат суд бере до уваги, що спір між сторонами фактично обумовлений поведінкою відповідачки [PERSON] , яка заперечувала факт проживання однією сім`єю без шлюбу [PERSON] та [PERSON] , а також належність їм спірної квартири на праві спільної сумісної власності. Тобто фактично спір між сторонами виник внаслідок суперечливої позиції [PERSON] в матеріально-правових відносинах. За таких обставин, враховуючи, що заявлені позовні вимоги, як за первинним так і за зустрічним позовом, підлягають задоволенню, то на підставі ст. 11, ч.ч. 1, 3, 8-10 ст. 141 ЦПК України суд приходить до висновку про необхідність відшкодування [PERSON] половини суми судового збору (1310,25 грн.) за рахунок [PERSON] .. В той же час понесені [PERSON] судові витрати з оплати судового збору відшкодуванню за рахунок сторін у справі не підлягають, оскільки обраний нею спосіб захисту не обумовлений протиправною поведінкою [PERSON] та [PERSON] . Крім того, суд враховує, що відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] з 11.11.2021 року є інвалідом 2-ої групи та в силу Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved