Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

У червні 2015 року ПАТ "Дельта Банк" звернулося до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідачів про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №11097682000 від 19 грудня 2006 року в сумі 140 209 грн. 12 коп., з яких: тіло кредиту -122\~380 грн. 99 коп., заборгованість за відсотками 13\~336 грн. 15 коп., пеня 4\~491 грн. 98 коп. Позов обгрунтований тим, що 19.12.2006 між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11097682000, згідно з умовами якого Банк надав [PERSON] кредит у сумі 21 500,00 швейцарських франків, зі сплатою відсотків за користування кредитом 8,99% на рік з кінцевим терміном повернення 05.08.2027. Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 19.12.2006 р. між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно з яким він поручається перед Банком за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 11097682000 від 19.12.2006 р. Позивач також зазначив, що 08.12.2011 року між АКІБ "Укрсиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами, внаслідок чого останній отримав право вимоги до боржників АКІБ "УкрСиббанк".Посилаючись на неналежне виконання умов кредитного договору відповідачами, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість, яка виникла за кредитним договором станом на 19 травня 2015 року в загальній сумі 140209 грн. 12коп.,з яких: тіло кредиту -122380 грн. 99 коп., заборгованість за відсотками 13\~336 грн. 15 коп., пеня 4\~491 грн. 98 коп. 07.12.2015 року Центральним районним судом м. Миколаєва винесено заочне рішення по справі. Ухвалою суду від 26.03.2018, прийнято заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення до провадження та призначено заяву до розгляду. Ухвалою суду від 26.04.2018, скасовано заочне рішення. Призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. У грудні 2019 року представник [PERSON] адвокат Павлов К.О. звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ПАТ «ДельтаБанк» в порядку Р\~ішення Конституційного Суду України, у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного\~тлумачення положень\~пунктів 22,\~23\~ \~ \~ \~ \~статті 1,\~статті 11,\~частини восьмої\~статті18,частини\~третьої статті\~22\~Закону України\~ "Про\~захист прав\~споживачів"\~у взаємозв`язку\~ \~ з\~положеннями частини\~четвертої статті\~42\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Конституції України\~(справа\~про захистправ\~споживачів кредитних\~послуг),\~від 10 листопада 2011 року, N 15-рп/2011 , в якій просив суд визнати недійсним кредитний договір від 19.12.2006 року №11097682000, прийняти та об`єднати зустрічний позов в одне провадження разом із первісними вимогами. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що всупереч ЗУ «Про захист прав споживачів» [PERSON] не було надано інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту. Примірник кредитного договору [PERSON] отримала лише в день укладення договору та не мала змоги належним чином ознайомитись з його умовами. Також, як підставу позову вказує, що пункт договору, який встановлює, що відсоткова ставка зазначена у договорі збільшується є несправедливим. Отже, позивач зазначає, що кредитний договір через значну кількість несправедливих умов та наявності недостовірної інформації порушує принцип рівності сторін договору на шкоду позивача споживача, а тому невідповідність умов договору закону є підставою для недійсності правочину згідно до ст.ст.\~203,\~215,\~230 ЦК України. У січні 2020 року представником ТОВ «Укрдебт Плюс» було подано суду заяву про заміну правонаступника позивача, посилаючись на те, що 15 листопада 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» було укладено Договір № 2083/К купівлі-продажу прав вимоги, за яким, зокрема, було відступлено право вимоги за Договором кредиту №№ 11097682001, (11097682000) від 19.12.2006 року. На підставі розпорядження керівника апарату Центрального районного суду м.Миколаєва № 411 від 10.02.2021 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи на підставі Рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя України від 25.11.2020 р. № 3242/3дп/15-20. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. Ухвалою суду від 25.02.2021 року, цивільну справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 04.11.2021року об`єднано в одне провадження з первісним позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] [PERSON] про стягнення заборгованості-зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «Дельта Банк», третя особа [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним, замінено сторону позивача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Укрдебт Плюс», так як дані питання не були вирішені попереднім складом суду та оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 01.02.2022 року. 15.07.2021 р. та 01.02.2022 р. ТОВ «Укрдебт плюс» надало до суду пояснення, відповідно яких надали свої заперечення до зустрічного позову та обґрунтування до первісних вимог, надали письмові докази у вигляді листа повідомлення [PERSON] щодо надання інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, який є невідємною частиною Кредитного договору від 19.12.2006 р. №11097682000. 01 лютого 2022 року представник відповідачки [PERSON] подав письмлові пояснення по сут позовних вимог, в яких зазначає , що вимоги Банку є недоведеними , оскільки не надано доказів на підтвердження факту отримання грошових коштів відповідчаем. Розрахунок позовних вимог не відповідає вимогам ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» . Також заявив про сплив позовної давності, оскільки початок перебігу позовної давності для стягнення кожного із платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного з цих зобов`язань. Так, в будь-якому випадку з 23.09.2014 року , коли банк направив вимогу про дострокове виконання зобов`язань для позичальника та поручителя, тобто з цього часу настав строк виконання основного зобов`язання. Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України Банк, звернувшись з позовом до суду 02.06.2015 року, пропустив відповідний шестимісячний строк звернення з вимогами про солідарну сплату заборгованості до поручителя. Отже, немає підстав стягнення заборгованості з поручителя. Крім того, уклавши додаткову угоду 06.09.2012 року з позичальником без згоди поручителя , Банк фактично змінив умови основного зобов`язання, що є підставою згідно вимог ч.1 ст. 559 ЦК України до припинення поруки. Ухвалою суду від 01.02.2022, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. На позовних вимогах наполягає, проти задоволення зустрічного позову заперечує. Від відповідачки [PERSON] на електронну адресу суду надійшла заява, що у зв`язку із військовою агресією рф проти України та воєнним станом вимушена перебувати за кордоном, первісні позовні вимоги не визнає та заперечує щодо їх задоволення. Зустрічний позов просить задовольнити. Відповідач [PERSON] був сповіщений належним, чином, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заперечення на позов не надав. Суд не вбачає передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, та враховуючи тривале знаходження справи у провадженні, з огляду на розумність строків розгляду справ, вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами, що повністю узгоджується з приписами статті 223 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 19.12.2006 року АКІБ "УкрСиббанк" (правонаступник якого є ПАТ «УкрСиббанк») і [PERSON] уклали кредитний договір, за яким АКІБ "УкрСиббанк" видав відповідачці кредит в сумі 21\~500,00швейцарських франків на строк до 18.12.2012 року зі сплатою 8,99 % річних. В редакцію даного договору додатковими угодами 18.11.2008р., 30.04.2009 р. АКІБ "УкрСиббанк" та відповідачем вносилися відповідні зміни. Порядок повернення кредиту та сплати відсотків сторонами визначений у формі ануїтетних платежів. АКІБ "УкрСиббанк" обов`язки по кредитному договору виконані в повному обсязі і кредитні кошти позичальнику надані. Водночас, з метою забезпечення виконання зобов`язання по кредитному договору між АКІБ "УкрСиббанк" (правонаступник якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено договір поруки від 19 грудня 2006 р, відповідно до умов якого предметом цього договору є обов`язок поручителя виконати за боржника [PERSON] у повному обсязі грошові зобов`язання по кредитному договору, за умови невиконання або неналежного виконання боржником самостійно своїх зобов`язань за кредитним договором. У разі невиконання або неналежного виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, поручитель зобов`язується сплатити кредитору відповідну суму грошових коштів (, враховуючи сплату процентів, нарахованих на суму кредиту, згідно з умовами кредитного договору, неустойки. Відповідно до умов Договору поруки, поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність по кредиту перед кредитором в повному обсязі. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами. За вказаним договором ПАТ «Дельта Банк» набув статус нового кредитора, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту №11097682001 від 19.12.2006 р. року з усіма забезпечувальними договорами. 06 серпня 2012 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та [PERSON] уклали Додатковий договір №3 до Договору про надання споживчого кредиту №\~11097682001 від 19.12.2006 року. За цим додатковим договором сторони домовились змінити валюту виконання зобов`язання за Договором з відповідним переведенням заборгованості з повернення кредиту за Договором, розмір якої станом на дату укладання цього Додаткового договору № 3 складає 17\~025,99 дол.США, з доларів США на гривні за курсом 1 долар США = 7,57 грн. та встановленням цієї заборгованості в розмірі 128\~886,74 грн. Кінцевим терміном повернення Кредиту сторони визначили «05» серпня 2027 року включно. Плата за користування Кредитом у вигляді процентів (надалі - «процентна ставка») становить: 8,99 % річних у разі, якщо Позичальником виконуються всі умови цього Договору належним чином;13,99 % річних у разі невиконання Позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених п.п. 5.8., 5.9. цього Договору. Зазначений розмір процентної ставки вступає, в дію, починаючи з моменту (дати) невиконання зазначених зобов`язань та діє до дня (включно) виконання зобов`язань, передбачених п.п. 5.8., 5.9. цього Договору. При цьому суд зауважує, що доказів укладення, як-то стверджує у своїх запереченнях на зустрічну позовну заяву позивач, 06 серпня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] та [PERSON] . Додаткового договору №2 до Договору поруки б/ від 19.12.2006 року суду не надано, як і взагалі самого примірника цього договору. Згідно листа повідомлення [PERSON] щодо надання інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, який є невідємною частиною Кредитного договору від 19.12.2006 р. №11097682000, від 06 серпня 2012 року, позичальнику надана детальна інформація про всі умови кредитування згідно Додаткового договору № 3 , включаючи орієнтовну скупну вартість кредиту та варіанти погашення кредиту, включаючи суми всіх фівнасових зобов`язань позичальника. [PERSON] , при цьому засвідчила своїм підписом, що перед підписанням кредитного договру, вона отримала повну та вичерпну інформацію щшодо умов надання Кредиту та складових, отримала повні роз`яснення. У зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, у нього станом на 19.05.2015 року виникла заборгованість, яка становить 140\~209,12 грн.з яких: тіло кредиту 122 380,99 грн.; відсотки 13\~336,15 грн., пеня- 4\~491,98 грн. Отримавши кредитні кошти, відповідач порушив свої зобов`язання за договором в частині своєчасності повернення кредиту та сплати передбачених договором платежів, і допустив прострочення. 23 вересня 2014 року на адресу відповідачів ПАТ «ДельтаБанк» на адресу позичальника [PERSON] , та поручителя [PERSON] , надсилался досудова вимога щодо наявної заборгованості станом на 28.08.2014 року у розмірі 129 040 грн 30 коп. 15.11.2019 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ "Укрдебт плюс" відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), уклали Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги. За цим Договором в порядку та на умовах, визначених ним, ПАТ «Дельта Банк відступило ТОВ "Укрдебт плюс" належні банку права вимоги до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у додатку до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та договорами застави (іпотеки), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Згідно вказаного договору, ТОВ "Укрдебт плюс" набуло право вимоги, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту №11097682001 від 19.12.2006 року з усіма забезпечувальними договорами. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно зі статтею 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема порукою. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Аналізуючи норми чинного законодавства та договору поруки, суд зазначає, що суть солідарного обов`язку полягає в тому, що кредитор має право вимагати виконання зобов`язання як від боржника, так від поручителя. Враховуючи, що порука є особливим забезпечувальним зобов`язанням, поручитель несе відповідальність як за основним (кредитним договором) та і за забезпечувальним (договір поруки) зобов`язаннями. При цьому строки виконання зобов`язання визначені основним кредитним договором, а тому факт порушення таких строків є підставою для виконання зобов`язань поручителем. Відповідно до положень ст. 559 ЦК України ( в редакції станом на час подачі позову), порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. За ч.4 цієї статті, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно дост. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідност. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідност. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає,що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення кредитних коштів. При цьому суд погоджується з розміром заборгованості позичальника за кредитним договром, яка становить в загальному розмірі 140 209 грн. 12 коп., з яких: тіло кредиту -122\~380 грн. 99 коп., заборгованість за відсотками 13\~336 грн. 15 коп., пеня 4\~491 грн. 98 коп, та яка підтверджується наданим позивачем розрахунком. При цьому відповідачі не надали суду доказів того, що сума заборгованості має бути іншою. А відтак, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог первісного позову про стягнення з позичальника на користь позивача заборгованості в сумі 140 209 грн. 12 копза Договором про надання споживчого кредиту № 11097682001 від 19.12.2006 року та Додатковим Договором № 3 до вказаного договору від 06 серпня 2012 року. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України). У договорі поруки б/н від 19.12.2006 року встановлено, що договір діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним зобов`язанням, тому підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України. Непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням. Звернення до суду після спливу передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку є підставою для відмови в позові у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року справа № 604/156/14-ц, провадження № 14-644цс18, постанові Верховного Суду від 16.09.2019 року справа № 201/8164/16-ц, провадження № 61-28479св18.

Outcome: partial