Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

[PERSON] в особі представника адвоката Очкур К.І. звернулася до суду із зазначеною позовною заявою про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 13.12.2014 між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб. На день подання даного позову сторони знаходяться в процесі розлучення, справа розглядається Подільським районним судом м. Києва. У шлюбі, [INFO] , у сторін народилася дочка - [PERSON] . Після припинення спільного проживання сторін, дочка постійно проживає разом з позивачкою у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Дитина відвідує дошкільний навчальний заклад «Центр розвитку, виховання, розважання, навчання дітей дошкільного віку «Розумна дитина» у місті Києві. Вихованням дитини активно займається мати дитини, створює для дитини максимально комфортні умови для проживання. Фінансовий стан позивачки дозволяє забезпечувати харчування, одяг, відпочинок для дитини. Позивачка вважає, що визначення місця проживання малолітньої [PERSON] разом з нею відповідатиме її інтересам, оскільки позивачка має можливість забезпечити їй належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини. Разом з тим, позивачка не чинить та не чинитиме жодних перешкод для спілкування батька з дочкою і готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлення піклування батька. Взаємного рішення щодо визначення місця проживання дитини сторони не дійшли, а тому позивачка звертається до суду з даним позовом. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти визначення місця проживання доньки з матір`ю, просив розглянути справу без його участі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Так, оскільки відповідач визнає позов, суд, з врахуванням положень частини 3 статті 200 ЦПК України, ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Як установлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.12.2014. Від шлюбу у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] . Спільне життя між сторонами фактично припинилося, сторони мешкають окремо. В судовому засіданні встановлено, що після припинення спільного проживання сторін, дитина залишилась проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не заперечує щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язком батьків утримувати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи не вбачається між батьками конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків по відношенню до дитини та їх реалізації. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до обох батьків, вік дитини, а також те, що в даному випадку відповідач визнає позов та не заперечує щодо того, щоб дитина проживала разом з матір`ю, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог [PERSON] та визначення місця проживання дитини на даний час разом з матір`ю. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved