Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про усунення перешкод у розпорядженні нерухомим майном шляхом звільнення нерухомого майна з-під арешту та з-під обтяження об`єкта обтяження в обґрунтування якого зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] , [INFO] . На день її смерті залишилось спадкове майно, а саме квартира за адресою: [ADDRESS] , він є спадкоємцем за законом першої черги. При оформленні спадщини, державним нотаріусом повідомлено, що 23.07.2008 року згідно ухвали Суворовського районного суду м.Одеси на спадкове майно накладено арешт, в рамках цивільної справи № 2-1481/08 (№2-3444/09), реєстраційний номер обтяження 7682260. Наведене обтяження було зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 04.08.2008 року реєстратором Восьмої Одеської державної нотаріальної контори. Посилаючись на те, що він позбавлений права оформити право власності належним чином в порядку спадкування, просить усунути перешкоди у розпорядженні квартирою за адресою: [ADDRESS] шляхом звільнення її з під арешту накладеного 23.07.2008 року згідно ухвали Суворовського районного суду м.Одеси в рамках цивільної справи № 2-1481/08 (№2-3444/09, реєстраційний номер обтяження 7682260 й вилучити відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження квартири за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 7682260, зареєстроване 04.08.2008 року реєстратором Восьмої Одеської державної нотаріальної контори. Ухвалою судді від 14.11.2022 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій просив вимоги позивача задовольнити в повному обсязі, розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в призначений час в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів відповідно до ст.280 ЦПК України. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, відповідно до ч.2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками позивача [PERSON] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується долученим до матеріалів справи свідоцтвом про народження позивача та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження. З матеріалів справи вбачається, що прізвище [PERSON] було змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] » після реєстрації шлюбу з [PERSON] , який було розірвано 15.05.2007 року. Вказане підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданим 15.05.2007 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м.Одеси та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00033583949 від 09.11.2021 року. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 03.11.2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, яке складається з квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційними довідками з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів №181945785 та №181945830 від 09.11.2021 року. Позивач звернувся до Суворовської державної нотаріальної контори у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції у м.Одесі для оформлення спадщини після смерті матері. Однак державним нотаріусом йому було повідомлено, що зазначена квартира перебуває під арештом, який накладеного 23.07.2008 року Суворовським районним судом м.Одеси. З матеріалів справи вбачається, що 23.07.2008 року ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси у цивільній справі №2-1481/08 (№2-3444/09) за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна, було вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS] . 04.08.2008 року реєстратором Восьмої Одеської державної нотаріальної контори на підставі ухвали суду від 23.07.2008 року по справі №2-1481/08 внесено запис за №7682260 до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про арешт накладення арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS] . 22.06.2009 року ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна залишено без розгляду та питання про скасування заходів забезпечення позову у даній справі судом не вирішено. Після смерті матері позивач, як спадкоємець першої черги, не може реалізувати свої спадкові права щодо майна померлої у зв`язку з накладеним арештом, а в іншому порядку усунути перешкоди у вільному володінні та розпорядженні майном позивач не може. Частиною першою статті 19\~ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Згідно з частиною першою статті 316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до частин першої та другої статті 321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як встановлено вимогами статті 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з нормою статті 1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219\~ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1220\~ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною першою статті 1268\~ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її . Відповідно до частини першої статті 1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297\~ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України\~«Про реєстрацію\~речових прав\~на нерухому\~майно та\~їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном. Частиною четвертою статті 263\~ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19\~ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). Відповідно до частини першої статті 59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Такий же висновок щодо застосування норм права міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19). Отже, права [PERSON] , як спадкоємця після смерті матері [PERSON] , порушені та підлягають захисту в обраний позивачем спосіб шляхом зняття арешту з квартири. Суд зазначає, що будь-яке обтяження права власності має переслідувати певну законну мету, бути співмірним та не перевищувати меж права вільного здійснення права власності майном. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Загальний стандарт «справедливого балансу» - це стандарт захисту від втручання в право власності в рамках ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод передбачений в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції». Втручання в право власності повинно бути визначене в чітко встановленому правовому джерелі в внутрішньодержавній правовій системі. В прецедентному праві Європейського Суду оцінюються всі випадки втручання в право власності під єдиним принципом справедливого балансу. Втручання повинно відповідати вимогам законності. Вимоги законності виходять з принципу «верховенства права» - одного із основоположних принципів демократичного суспільства, який міститься у всіх статтях Конвенції. В обох контекстах слід приймати до уваги досягнення справедливого балансу між конкуруючими інтересами. Недотримання принципу пропорційності (співмірності) буде порушенням ст. 1 Першого Протоколу щодо права особи на мирне володіння своїм майном. В даному випадку вимоги «справедливого балансу» щодо втручання в право власності позивача не дотримані, адже вона позбавлена можливості у визначений законом спосіб оформити свої спадкові права та отримати документи на спадкове майно. Суд зазначає, що утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення\~ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. За таких обставин, наявність накладеного арешту на спадкове майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту з нерухомого майна, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. На підставі наведеного,

Outcome: approved