Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

Представник [PERSON] адвокат Мазуренко Н.Ю. звернулася з позовною заявою до [PERSON] в якому просить припинити право відповідача на 1/14 частку житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на 1/14 частки житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] , сплативши грошову компенсацію за 1/14 частку в розмірі 33\~303 грн. та судові витрати. Представник позивача позовні вимоги підтримала в судовому засіданні пояснивши,що частка відповідача яка складає 1/14 є незначною, окремо виділити її неможливо, а позивач згоден сплатити вартість цієї частки відповідачу.Окрім того права відповідача порушені не будуть оскільки у нього є інше житло що підтверджується витягом з реєстру нерухомого майна. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав пояснивши,що позивач вирізав опалення в будинку , знизтвши таким чином його вартість,він просив позивача щоб той купив йому кімнату в гуртожитку чи однокімнатну квартиру. Ухвалою судді від 24.10.2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 24.10.2018 року забезпечено позов шляхом заборони відчуження нерухомого майна. Ухвалою суду від 14.08.2019 року призначено судову будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження по справі. Ухвалою суду від 25.02.2021 року поновлено провадження по справі. Ухвалою суду від 25.02.2021 року закрито підготовче засідання. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матерали справи суд находить позовну заяву яка підлягає задоволенню. Встановлено,що відповідно до договору дарування посвідченого 30.05.1995 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Прохор Л.Є. [PERSON] належить 13/14 частки житлового будинку з господарськими будівлями будинка [ADDRESS] . [PERSON] належить відповідно до свідоцтва про спадщину виданого Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою №2 1/14 частка частки житлового будинку з господарськими будівлями будинка [ADDRESS] . Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316,317,319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За правилом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. У частинах першій, другій статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Отже, власність не тільки надає переваги, а й покладає певні обов`язки на власників майна. Це конституційне положення гарантує дотримання принципу забезпечення балансу між інтересами власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, усього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власника з боку держави, фізичної чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків. Особи користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення й не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Проте, реалізуючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів , а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями , пов`язаними із спільним майном. Частиною першою статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких, суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні, а саме: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. З аналізу положень ст. 365 ЦК України та судової практики можна прийти до висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених п.п.1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном. Саме до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17 . Згідно з частиною 2 статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою. Обґрунтовуючи позов, представник [PERSON] в якості підстав для припинення права [PERSON] на частку у праві спільної часткової власності на нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS] , посилалась на наявність наступних підстав: частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим, припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, який зареєстрований за іншою адресою, має у власності інше житло та жодним чином не приймає участі в утриманні житлового будинку та прибудинкової території. У зв`язку з пред`явленням позову про припинення права власності, позивач виконав умову щодо попереднього внесення на депозитний рахунок суду компенсації вартості частки в будинку, що належить відповідачу, перерахувавши 23.09.2021 року 25\~375 грн. та 16.02.2023 року року 7 928 грн.50коп. на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Кіровоградській області. Представником позивача 16.02.2023 року до суду наданий розрахунок вартості спірного майна виходячі в курсу долара США відповідно до якого була виконана експертиза по оцінці спірного майна, і який суд вважає за можливе прийняти. Суд, виходячи з положень ст. 365 ЦК України, встановлених обставин справи та досліджених доказів, а також враховуючи справедливий баланс інтересів обох сторін щодо належного їм на праві спільної часткової власності майна, приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог в частині припинення [PERSON] на частку у спільному майні - житловому будинку [ADDRESS] , виходячи з наступних підстав. Як вбачається з висновку експерта судової будівельно-технічної та оціночної експертизи від 23.02.2021 року № 3532/3533/19-27 згідно загальної площі житлового будинку з прибудовами літ. «Ааа1» яка складає 74,82 кв.м , відповідно до часток ,кожному співвласнику повинно належати: - [PERSON] з часткою 13/14 - 69,48 кв.м; [PERSON] з часткою 1/14-5,34 кв.м. Згідно до ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки.Основні положення»; мінімальна площа однокімнатної квартири повинна складати 28,0 кв.м,а мінімальна площа житлової кімнати в однокімнатній квартирі повинна складати 14,0 кв.м. Дослідженням було встановлено, що площа 1/14 частки житлового будинку по [ADDRESS] складає 5,34 кв.м, яка не відповідає вимогам ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки.Основні положення» щодо однокімнатної квартири , тому виділити 1/14 частку неможливо та є незначною. Ринкова вартість 1/14 частки житлового будинку по [ADDRESS] складає 25 375 грн.(а.с.100 -106). Виходячи із вказаних норм, з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в абз.1 п.6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991р. №7 при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Поняття «незначна частка» є оціночним, тому при вирішенні спору в судовому порядку суд враховує співвідношення вартості всього майна, часток кожного тощо. При цьому, тягар доказування, що частки відповідачів є незначними і вони не можуть бути виділені в натурі, несе позивач. Отже, позивачем в ході судового розгляду доведено, що частка відповідача [PERSON] є незначною і вона не може бути виділена в натурі. Слід зазначити, що відповідач, заперечуючи проти наданого позивачем звіту щодо вартості належного йому на праві власності 1/14 частки спірного житлового будинку та вважаючи, що вартість такої частки становить більше, саме надав звіт ФОП [PERSON] де зазначена вартість 1/14 частки житлового будинку по [ADDRESS] з надвірними будівлями - 31\~905 грн. .(а.с.143-174). Але суд не може покласти основу рішення, оскільки ФОП [PERSON] не попереджена про кримінальну відповідальність та відсутні відомості що вона має повноваження на проведення вищезазначених досліджень, клопотання про її виклик в судове засідання відповідач незаявляв. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Також суд вважає встановленим той факт, що припинення права власності відповідача на 1/14 частин спірного житлового будинку не завдасть істотної шкоди його інтересам. При цьому, суд враховує ті обставини, що відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає по [ADDRESS] окрім того має у власності частку житлового будику по [ADDRESS] та земельну ділянку за цією ж адресою(а.с.132-134). Відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження несення ним витрат на утримання 1/14 частки житлового будинку по [ADDRESS] , сплати комунальних послуг , а також тієї обставини, що він в будь-який інший спосіб приймала участь у витратах, яких потребує утримання власності, в тому числі здійснення поточних ремонтних робіт у належній йому на праві власності частці у спірному будинку та надвірних споруд, облаштування прибудинкової території. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Отже, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. В ході судового розгляду встановлено, що відповідач у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , не зареєстрований та не проживає, тривалий час не навідується та не цікавиться долею належного йому на праві власності майна, не приймає участі у необхідних витратах для підтримання технічного стану будинку, що призводить до його подальшого знищення, така бездіяльність відповідача порушує право іншого учасника часткової власності - [PERSON] . Враховуючи, що частка відповідача у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , за своїм розміром та вартістю є незначною, виділити частку у спільному майні в натурі з технічної точки зору неможливо, судом не встановлено наявності домовленості між сторонами про спільне володіння і користування житловим будинком, відповідач не проживає та не зареєстрований у зазначеному будинку і має у користуванні інше житло, позивачем внесено на депозитний рахунок суду вартість належної відповідачу частки, суд вважає, що втручання у право відповідача на майно за встановлених вище обставин є виправданим (необхідним) відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідає меті дотримання справедливого балансу інтересів обох сторін. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що "відсутність конструкції ("за наявності одночасно") в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності". У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 липня 2019 року у справі № 210/2236/15-ц (провадження № 61-33924св18) вказано, що "припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника) можливе за наявності хоча б однієї з чотирьох передбачених частиною першою статті 365 ЦК України підстав, проте таке припинення в усякому випадку не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, і за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном". Аналогічні висновки міститься в постановах Верховного Суду України від16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 303/4849/16-ц (провадження № 61-27907св18). На підставі викладеного суд задовольняє позовні вимоги. Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачем при поданні до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 704 грн.80 коп., 1073,60 коп. - судовий збір , 352 грн. 40 коп. за забезпечення позову 6\~280 грн. за проведення експертизи який підлягає стягненню з відповідача на його користь. На підставі ст.ст.358, 365 ЦК України,

Outcome: approved