Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на будинок та земельну ділянку. Вимоги позову мотивовано тим, що\~ сторони перебували в шлюбі з 06.11.1999 року по 03.02.2006 року, що підтверджується рішенням Виноградівського районного суду від 25.10.2005 року, справа № 2-1615/2005, та свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] виданого 03.02.2006 року Відділом РАЦС Виноградівського РУЮ Закарпатської області. Після розірвання шлюбу позивачка залишила призвіще « [PERSON] ». 04.12.2015 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] , і відповідно, змінила призвіще на « [PERSON] », що підтверджується Втягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного призвіща №00034002492 від 03.12.2021 року. Під час шлюбу з позивачкою, відповідач отримав 20.08.2003 року затверджений районною архітектурою Будівельний паспорт на будівництво індивідуального житлового будинку за адресою [ADDRESS] , на підставі Рішення №8 сесії 23 скликання Олешницької сільради від 28.02.2000 року про виділення в постійне користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку площею 0,15 га., та Дозволу на виконання будівельних робіт відповідно до проектної документації зареєстрованої за №220 від 14.08.2003 року відділом містобудування та архітектури Виноградівської РДА, строком по 2005 рік. Позивачем та відповідачем збудовано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , в 2003 році, загальною площею 49,4 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м., що підтверджується Технісним паспортом виданого 01.12.2022 року сертифікованим інженером [PERSON] . Відповідач [PERSON] отримав у приватну власність, згідно рішення 28 сесії 7 скликання Олешницької сільради від 09.02.2018 року №201, земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер 2121283300:07:002:0001 для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою [ADDRESS] , та зареєстрував право власності на земельну ділянку в Державному земельному кадастрі, згідно Витягу №НВ-2102455642018 від 24.01.2018 року. 01.10.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено письмовий Попередній Договір, якого предметом є - житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,15 га, на якій він розташований. Згідно умов Договору відповідач зобов`язався до 01.01.2020 року продати житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] ,\~ земельну ділянку площею 0,15 га, на якій він розташований, а позивач зобов`язалася до 01.01:2020 року купити це майно за 3000,00 доларів США. На виконання цього Договору відповідач отримав від позивача 3000,00 доларів СІНА. Але, відповідач [PERSON] не виконав умови п.п «А», «Б» п.1 цього Договору: не підготував в строк документи, необхідні для укладення основного, нотаріально посвідченого договору, оскільки не отримав до 01.01.2020 року правовстановлюючого документу на житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] , а також не передав у фактичне володіння дане майно. Тому, позивач [PERSON] в 2020 році звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу в сумі доларів США. Дані обставини підтверджуються Попереднім договором від 01.10.2018 року та рішенням суду від 27.02.2020 року про стягнення з відповідача 3000,00 доларів США. В 2022 році сторони дійшли згоди про те, що на підставі Попереднього договору від 01.10.2018 року та рішення суду від 27.02.2020 року, справа №299/3934/19, відповідач в рахунок боргу в сумі 3000,00 доларів передає позивачу у фактичне володіння житловий будинок та земельну ділянку, про що був складений відповідний Акт прийому-передачі від 01.12.2022 року, у зв`язку із чим позивач просить суд заявлений позов задоволити. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи в судове засіданя не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її\~ відсутності та про те, що вимоги позову підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи в судове засіданя не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в підготовчому судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач у своїй заяві. У судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено наступне. Сторони перебували в шлюбі з 06.11.1999 року по 03.02.2006 року, що підтверджується рішенням Виноградівського районного суду від 25.10.2005 року, справа № 2-1615/2005, та свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] виданого 03.02.2006 року Відділом РАЦС Виноградівського РУЮ Закарпатської області. Після розірвання шлюбу позивачка залишила призвіще « [PERSON] ». 04.12.2015 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] , і відповідно, змінила призвіще на « [PERSON] », що підтверджується Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного призвіща №00034002492 від 03.12.2021 року. Під час шлюбу з позивачкою, відповідач отримав 20.08.2003 року затверджений районною архітектурою Будівельний паспорт на будвництво індивідуального житлового будинку за адресою [ADDRESS] , на підставі Рішення №8 сесії 23 скликання Олешницької сільради від 28.02.2000 року про виділення в постійне користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку площею 0,15 га., та Дозволу на виконання будівельних робіт відповідно до проектної документації зареєстрованої за №220 від 14.08.2003 року відділом містобудування та архітектури Виноградівської РДА, строком по 2005 рік. Позивачем та відповідачем збудовано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , в 2003 році, загальною площею 49,4 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м., що підтверджується Технісним паспортом виданого 01.12.2022 року сертифікованим інженером [PERSON] . Відповідач [PERSON] отримав у приватну власність, згідно рішення 28 сесії 7 скликання Олешницької сільради від 09.02.2018 року №201, земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер 2121283300:07:002:0001 для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою [ADDRESS] , та зареєстрував право власності на земельну ділянку в Державному земельному кадастрі, згідно Витягу №НВ-2102455642018 від 24.01.2018 року. 01.10.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено письмовий Попередній Договір, якого предметом є - житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,15 га, на якій він розташований. Згідно умов Договору відповідач зобов`язався до 01.01.2020 року продати житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] ,\~ земельну ділянку площею 0,15 га, на якій він розташований, а позивач зобов`язалася до 01.01:2020 року купити це майно за 3000,00 доларів США. На виконання цього Договору відповідач отримав від позивача 3000,00 доларів США. Але, відповідач [PERSON] не виконав умови п.п «А», «Б» п.1 цього Договору: не підготував в строк документи, необхідні для укладення основного, нотаріально посвідченого договору, оскільки не отримав до 01.01.2020 року правовстановлюючого документу на житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] , а також не передав у фактичне володіння дане майно. Тому, позивач [PERSON] в 2020 році звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу в сумі доларів США. Дані обставини підтверджуються Попереднім договором від 01.10.2018 року та рішенням суду від 27.02.2020 року про стягнення з Відповідача 3000,00 доларів США. В 2022 році сторони дійшли згоди про те, що на підставі Попереднього договору від 01.10.2018 року та рішення суду від 27.02.2020 року, справа №299/3934/19, відповідач в рахунок боргу в сумі 3000,00 доларів передає позивачу у фактичне володіння житловий будинок та земельну ділянку, про що був складений відповідний Акт прийому-передачі від 01.12.2022 року. В такому випадку, позивач отримав право, згідно п. 9 Договору, подати позов до Відповідача про визнання за позивачем право власності на - житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,15 га, на якій він розташований. В ст. 330 ЦК закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно. Право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку, або незаконність права власності не випливатиме із закону. Статтею 331 ч.2 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене майно виникає з моменту створення цього майна. Завданнями цивільного судочинства визначено, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною другою статті 2 ЦПК, якої суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. У статті 11 ЦПК вказано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування; У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. У загальних положеннях про зобов`язання передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (стаття 509 ЦК України). Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Також наголошено про необхідність виконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). У частині першій статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом статей 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. У частині першій статті 179 ЦК України надано визначення речі як предмета матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Зазначено про їх поділ на нерухомі та рухомі (стаття 181 ЦК України) і що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Також у статті 182 цього Кодексу передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Стаття 190 ЦК України визначає майно особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01 червня 2006 року у справі "Федоренко проти України" (N 25921/02) ЄСПЛ вказав, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі "Стреч проти Сполучного Королівства", заява N 44277/98). В іншій справі "Н.К.М. проти Угорщини" (NKM v. Hungary, скарга N 66529/11) у рішенні від 14 травня 2013 року ЄСПЛ зазначив, що "правомірні очікування" підлягають захисту як власне майно і майнові права. Вказане свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. В ст. 328 ЦК закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно. Право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку, або незаконність права власності не випливатиме із закону. Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі N 911/3594/17). Також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі N 680/214/16 та від 07 квітня 2020 року у справі N 916/2791/13 зроблено висновок про те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі N 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі N 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі N 569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі N 48/340, від 19 травня 2020 року у справі N 916/1608/18. Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачене у статті 16 ЦК України. Таким чином, вказаний договір укладено його сторонами з певною економічною метою, якої вони мали досягти внаслідок його виконання, дотримуючись принципу добросовісності, розумності і справедливості, визначеного у статтях 3, 509 ЦК України. І такою метою було отримання Позивачем у власність об`єкта нерухомості (пункти 1.1, 1.2 договору, а сторони договору повинні були діяти у відповідності до цієї мети. Позивач виплатив відповідачу повну суму вартості предмета купівлі-продажу, але з незалежних від нього причин не може оформити право власності на нього. Тобто за вказаним Договором позивач має право вимагати визнання за ним абсолютного права (власності), за який він сплатив повну вартість та отримав від свого правопопередника володіння купленим як власник. Тобто в даний час він володіє житловим будинком та земельною ділянкою, на якій розташований будинок, як своїм та має обґрунтовані та законні сподівання на визнання власності на нього з сторони держави та будь якої третьої особи. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Крім того, у відповідності до п.5 ч.1 ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. З урахуванням всього вищевикладеного, суд прийшов до переконання, що заявлений\~ позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved