Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

08 вересня 2020 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач, АТ КБ «Приватбанк») звернувся з позовом до відповідача [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просив стягнути з останнього заборгованість у розмірі 26 175,05 гривень, та судові витрати у розмірі 2102,00 гривні. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач [PERSON] на підставі підписаної заяви отримав банківські послуги з надання кредитних коштів. Під час укладення договору № б/н від 10.11.2010 року сторони керувалися ч.1 статті 634 ЦК України - укладення договору шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору і цілому. У позовній заяві зазначено, що підписання Договору є прямою і безумовною згодою позивача щодо прийняття розміру кредитного ліміту, встановленого Банком відповідно Умов та правил надання банківських послуг. Отже, підписуючи заяву на отримання кредиту відповідач підтвердив той факт, що він повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані для ознайомлення в письмовій формі. Отже, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг » та «Тарифами Банку» , які викладені за офіційному веб сайті банку складає між сторонами Договір про надання банківських послуг про що свідчить підпис у анкеті - заяві. Відповідач був ознайомлений з умовами кредитування з використанням картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» - погодився з фінансовими умовами надання кредиту, відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5 000,00 грн.. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав у повному обсязі шляхом надання відповідачу кредиту у розмірі, встановленому Договором. Відповідачка, у свою чергу своєчасно не повернув позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Внаслідок порушення зобов`язання за кредитним договором станом на 17 серпня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 26\~175,05 грн., яка складається з наступного: 4704, 56 грн. заборгованість за тілом кредиту, 1\~644,36 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, 19\~826,13 грн. нарахована пеня. На підставі зазначеного представник позивача просить суд стягнути зазначену у розрахунку суму заборгованості в судовому порядку та витрати по справі. Заочним рішенням від 19.01.2021 року позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено у повному обсязі. 03.11.2022 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про скасування заочного рішення. Ухвалою суду від 14.11.2022 року заочне рішення від 19.01.2021 року скасовано, справу призначено до судового розгляду. 25.11.2022 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що з наданими позивачем до позову Умовами надання банківських послуг він не був ознайомлений взагалі та на даному документі відсутній його підпис. Також вказав, що в Анкеті-заяві відсутні будь-які умови, згідно до вимог\~ЦПК України, які є істотними для кредитного договору, а саме розмір коштів кредиту, умови надання позивачем відповідачу конкретної суми кредиту, типова форма заяви не містить вимоги про умови та обов`язок повернення тієї чи іншої суми, строк надання коштів. У заяві позичальника від 10.11.2010 відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Довідка про умови використання кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» не визнається відповідачем та не містить його підпису, та не може розцінюватись як частина кредитного договору укладеного між сторонами 10.11.2010. Із відзивом на позов відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності, відповідно до якої він просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності посилаючись на те, що позивачем не додано документів, коли відповідачем здійснений останній платіж. 03.01.2023 року позивач подав до суду відповідь на відзив в якій зазначив, що позивачем надано до суду усі належні докази на підтвердження позовних вимог. Зазначив, що відповідач своїм підписом у заяві позичальника підтвердив згоду на укладення договору саме в такій формі та ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами. Вказав, що дія Договору пролонгується кожні 12 місяців, а строк перевипущеної картки до останнього дня 05.2019 року, позивач звернувся до суду 08.09.2020 року - до спливу строку позовної давності. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив у позові відмовити. Статтями\~43,\~211 ЦПК України\~передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. За відсутності учасників справи у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Зазначена правова позиція міститься і в постановах Верховного суду України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року та від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 10561 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Судом встановлено на підставі зібраних у справі доказів, що позивачем на підтвердження факту укладення з відповідачем кредитного договору та досягнення згоди щодо істотних умов цього договору надано до суду завірену анкету-заяву відповідача від 10.11.2010 року, з якої слідує, що відповідач погодився з тим, що вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею і банком договір про надання банківських послуг. При цьому в заяві відсутні відомості про отримання відповідачем кредитної картки, її номеру, розміру кредитного ліміту (а.с. 16). Таким чином, суд позбавлений можливості встановити, які саме правовідносини виникли між сторонами. Звертаючись з позовом позивач зазначає, що відповідач для користування кредитним картковим рахунком отримав кредитну картку. Однак, матеріали справи не містять будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження цього. На підтвердження факту отримання відповідачем кредитної картки позивачем було надано довідку про отримання кредитних карток (а.с. 13) в якій зазначено дату відкриття рахунку № [NUMBER] 27 серпня 2013 року, однак, анкета-заява, що є предметом розгляду у вказаній справі, була підписана відповідачем 10 листопада 2010 року. Матеріали справи не містять анкети-заяви підписаної відповідачем раніше. Таким чином, вказана довідка суперечить іншим доказам наданим позивачем та його поясненням викладеним в позові. Крім того, у вказаній довідці відсутня будь-яка інформація відносно особистих даних позичальника, за якими суд може встановити, що саме [PERSON] та саме за договором, який є предметом розгляду у вказаній справі отримав вказані в довідці картки, тоді як в анкеті-заяві взагалі відсутні будь-які відомості щодо отримання відповідачем кредитної картки, тобто надана банком довідка не підтверджує отримання позичальником кредитної картки за договором, що є предметом розгляду даної справи. Між тим, вказана довідка підписана невідомою особою без зазначення її посади та прізвища, ім`я, по-батькові, а тому суд не може вважати вказану довідку належним, допустимим та достатнім доказом у відповідності до норм чинного процесуального законодавства. Звертаючись з позовом позивач зазначає, що відповідач отримав кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом, який у подальшому було збільшено до 3 400 грн.. Однак, в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку відсутній розмір встановленого кредитного ліміту, належних доказів того, що відповідачем було отримано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшувався позивачем не надано, тому нарахування відповідачу заборгованості за кредитним договором, виходячи з суми кредиту є необґрунтованим. Матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження встановлення цього кредитного ліміту, окрім викладених пояснень Банку в позові. Також, позивачем не надано будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів того, що відповідач користувався кредитним лімітом у вказаному вище розмірі. Позивач у своєму позові зазначає, що відповідач отримала картку зі встановленим кредитним лімітом, який в подальшому було збільшено до 3 400 грн., однак, при розрахунку складових заборгованості в позові зазначає, що станом на 17.08.2020 року заборгованість складає в тому числі: заборгованість за тілом кредиту (заборгованість за простроченим тілом кредиту) у розмірі 4 704,56 грн.. З системного аналізу положень Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку та ч. 1 ст. 1054 ЦК України слідує, що за своєю суттю прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом, а не, власне, надані позичальнику в користування кошти. Враховуючи, що в підписаних відповідачем документах відсутня регламентація складових частин поняття «прострочене тіло кредиту», суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту є складовою частиною саме фактично отриманих відповідачем кредитних коштів, а тому суд приходить до висновку, що заборгованість за простроченим тілом кредиту до стягнення не підлягає. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки «простроченого тіла кредиту» в сумі 4 704,56 грн. є недоведеними та безпідставними. На підтвердження факту встановлення кредитного ліміту та користування відповідачем кредитних коштів позивачем було надано розрахунок заборгованості (а.с. 7-12), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 14) та виписку по рахункам (а.с. 49-54). Наданий позивачем розрахунок заборгованості неможливо вважати доказом надання відповідачу кредитних коштів, оскільки розрахунок сум заборгованості за кредитом, відсотків, штрафів не є підтвердженням руху коштів на картковому рахунку. Крім того, розрахунок заборгованості не є первинними документом, а тому судом не береться до уваги. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, старт карткового рахунку не можливо встановити (оскільки є нечитабельним), встановлення кредитного ліміту відбулося 3\~200,00 гривень, розмір якого неодноразово змінювався, в сторону зменшення, 09.08.2018 року кредитний ліміт було зменшено до 0 грн.. Проте, як вже зазначалось вище, анкета-заява, яка є предметом розгляду у вказаній справі та підписана відповідачем не містить відомостей про отримання позичальником картки (старт якої відбувся раніше підписання анкети), а тому відсутні підстави вважати позичальник отримував кредитну картку та користувалась кредитними коштами у розмірах зазначених в цій довідці. Крім того, у вказаній довідці відсутня будь-яка інформація відносно особистих даних позичальника, за якими суд може встановити, що саме [PERSON] та саме за договором, який є предметом розгляду у вказаній справі отримала вказану в довідці картку, тоді як в анкеті-заяві взагалі відсутні будь-які відомості щодо отримання відповідачем кредитної картки, тобто надана банком довідка не підтверджує отримання позичальником кредитної картки за договором, що є предметом розгляду даної справи. Таким чином, вказана довідка суперечить іншим доказам наданим позивачем та його поясненням викладеним в позові. Також, суд не може прийняти до уваги надану банком виписку по рахункам (а.с. 49-54), оскільки в даній виписці не зазначено, що дана виписка надана відносно укладеного кредитного договору від 10 листопада 2010 року, а наведені в ній номери кредитних карток в анкеті-заяві та навіть у довідці не зазначено. Враховуючи вищевикладене, норми процесуального права, суд приходить до висновку, що надані позивачем докази, а саме: довідка про отримання кредитних карток, розрахунок заборгованості, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки та виписка по рахункам не підтверджують обставини на які посилається позивач у своєму позові, суперечать іншим доказам наявним в матеріалах справи, а тому на думку суду є неналежними доказами у вказаній справі, у зв`язку з чим зазначені документи не можуть бути прийняті судом у якості допустимих доказів по справі на підтвердження факту укладення між сторонами кредитного договору та отримання відповідачкою зазначеного позивачем розміру кредитних коштів при його укладенні. Будь-яких інших доказів на підтвердження кредитних зобов`язань відповідача перед банком суду надано не було. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що АТ КБ «Приватбанк» не доведено факту отримання відповідачем [PERSON] за кредитним договором б/н від 10 листопада 2010 року, кредитної картки зі встановленим кредитним лімітом, який в подальшому було збільшено до 3 400 грн. Докази, що відповідають вимогам ст.ст. 76-80 ЦПК України, суду не надані, а отже підстави для задоволення позову відсутні. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України в разі відмови в позові судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed