Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-25 00:00:00

19 серпня 2022 року адвокат Ковальов А.М. звернувся до суду в інтересах [PERSON] із позовом, в якому просить суд визнанати недійсним свідоцтво про право власності на спадщину, скасувати запису про державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла мати [PERSON] , [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить належна спадкодавці однокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 22.2 м2, т.ч. житловою 14.9 м2. На час відкриття спадщини позивач постійно проживав разом зі матір`ю, будучи зареєстрованим за іншою адресою. У вересні 2020 року позивачу стало відомо, що 22 лютого 2019 року його батько [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Хоменком В.Ю., зареєстроване в реєстрі за № 148. Вважаючи нотаріальну дію такою, що не відповідає законодавству, оскільки на момент смерті матері батьки позивача були розлучені. 09 вересня 2020 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу Хоменка В.Ю. з приводу визнання його спадкоємцем за законом та видачі йому свідоцтва про право на спадщину після смерті матері. Постановою нотаріуса вих. № 26/02-3 від 25.05.2021р. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , з огляду на неподання ним документів, які підтверджують родинні відносини та факт спільного проживання зі спадкодавцем на день відкриття спадщини. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 24 червня 2022 року по справі № 398/1602/22 встановлено юридичний факт що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , а також факт постійного спільного проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , з 2014 року по день смерті останньої, тобто по [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, 09 серпня 2022 року нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих. № 32/02-31, з якої вбачається, що нотаріус не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину після смерті матері до скасування виданого його батькові [PERSON] 22 лютого 2019 року свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 148. Наразі батько [PERSON] [PERSON] помер, що підтверджується довідкою Олександрійського геріатричного пансіонату зі спеціальним відділенням № 02-42/02/348 від 04.08.2022р. Вирішити спірне питання у позасудовому порядку не представляється можливим, тому змушений звернутися до суду із позовом Ухвалою Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області від 22 серпня 2022 року відкрито загальне позовне провадження. (а.с.24) Ухвалою Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області від 22 вересня 2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду (а.с.65) Відзивів на позов не надходило. Представник позивача адвокат Ковальов І.І. та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача в особі Олександрійської міської ради Кіровоградської області у судове засідання не з`явився, матеріали справи містять заяву про розгляд справи без участі представника (а.с. 81) Третя особа приватний нотаріус Олександрійського нотаріального округу Хоменко В.Ю. у судовому засіданні пояснив, що дійсно ним, батьку позивача [PERSON] було посвідчено та видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстроване в реєстрі за №148. При здійсненні нотаріальної дії він керувався свідоцтвом про шлюб укладеним між [PERSON] та [PERSON] , паспортом громадянина України на ім`я [PERSON] , де міститься відмітка про реєстрацію шлюб. З огляду на наведене, враховуючи обґрунтування позовних вимог, не заперечував проти задоволення позову. Відповідно до положень\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За умовами ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України може бути визнання правочину недійсним. Як вбачається з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Пунктом 26 зазначеної постанови ПВСУ передбачено, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса. Крім того, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) зазначено, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину,\~а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Виходячи з вищевикладеного у позові вірно визначені сторони та учасники процесу для вирішення спору по суті. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне. [INFO] померла мати [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Олександрії реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управляння управління юстиції у Кіровоградській області, серії [NUMBER] (а.с.11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить належна спадкодавцю однокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 22.2 м2, т.ч. житловою 14.9 м2. Постановою приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області за вих. № 26/02-3 від 25.05.2021р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , з огляду на неподання ним документів, які підтверджують родинні відносини та факт спільного проживання зі спадкодавцем на день відкриття спадщини (а.с. 17) Судом встановлено, що на час відкриття спадщини позивач постійно проживав разом зі спадкодавцем, будучи зареєстрованим за іншою адресою. Так рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 24 червня 2022 року по справі № 398/1602/22 встановлено факт того, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , а також факт постійного спільного проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , з 2014 року по день смерті останньої, тобто по [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18, 19). У вересні 2020 року позивачу [PERSON] стало відомо, що 22 лютого 2019 року його батько [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Хоменком В.Ю., зареєстроване в реєстрі за № 148 (а.с. 12). Суд, при дослідженні матеріалів цивільної справи прийшов до висновку, що нотаріальна дія, щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] , не відповідає законодавству, порушує права та законні інтереси позивача, оскільки на час смерті матері батьки позивача були розлучені, що вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу виданого Відділом ЗАГС Олександрійського виконавчого комітету Кіровоградської області, серія [NUMBER] . (а.с. 16). З матеріалів цивільної справи вбачається, що постановою приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Хоменко В.Ю. за вих. № 26/02-3 від 09 серпня 2022 року, позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії вих. № 32/02-31, оскільки нотаріус позбавлений права видати [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті матері до скасування виданого його батькові [PERSON] 22 лютого 2019 року свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 148. При цьому роз`яснення право звернутися до суду. (а.с. 20-21). [INFO] батько позивача [PERSON] [PERSON] помер, що підтверджується копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 11 серпня 2022 року, довідкою Олександрійського геріатричного пансіонату зі спеціальним відділенням № 02-42/02/348 від 04 серпня 2022р. (а.с.22 , 56, 57). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Як встановлено ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті . У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Зважаючи на те, що спадкодавцем заповіт не складався, спадкування майна, яке залишилося після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , здійснюється за законом. За умовами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Наведеною вище нормою керувався приватний нотаріус Олександрійського міського нотаріального округу Хоменко В.Ю., посвідчуючи 22 лютого 2019р. свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 148, на ім`я [PERSON] . Натомість, зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого відділом РАЦС Олександрійського міськвиконкому Кіровоградської області 12.10.1987р., вбачається , що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано ще 12 жовтня 1987 року. Наведена вище обставина свідчить про те, що [PERSON] не входив до числа спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] , а, отже, про незаконність посвідченого на його ім`я 22 лютого 2019 року приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Хоменком В.Ю., свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 148. Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Таким чином, враховуючи той факт, що на момент відкриття спадщини батько позивача [PERSON] не мав жодних родинних відносин зі спадкодавцем, оспорюване свідоцтво про право на спадщину має бути визнане недійсним у судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України). За умовами ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Зазначена обставина свідчить про необхідність скасування запису про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на успадковану ним після [PERSON] однокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 22.2 м2, т.ч. житловою 14.9 м2, у Державному реєстрі речових прав, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved