Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось 22.08.2022 до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитними договорами, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитними договорами в розмірі 64 927,50 грн. та судові витрати. Позов обґрунтував тим, що 11.12.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір №06620-12/2020. В подальшому 11.08.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №11082021, згідно якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №06620-12/2020 від 11.12.2020 в сумі 35 040,00 грн., з яких: 12 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 23 040,00 грн. сума заборгованості за відсотками. 23.12.2020 між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3310209545/353317. В подальшому 08.12.2021 між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №08122021, згідно якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №3310209545/353317 від 23.12.2020 в сумі 15 940,00 грн., з яких: 4 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 11 940,00 грн. сума заборгованості за відсотками. 29.01.2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3310209545/625070. В подальшому 09.12.2021 ТОВ «КУ «ЄКГ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №09122021, згідно якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №3310209545/625070 від 29.01.2021 в сумі 13 947,00 грн., з яких: 3 500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 447,00 грн. сума заборгованості за відсотками. 01.11.2022 відповідачем подано відзив на позовну заяву за змістом якого щодо задоволення позову заперечила в частині стягнення розміру нарахованих відсотків по всіх трьох кредитних договорах в розмірі 45 427,50 грн., оскільки вони нараховані поза межами строку дії кредитних договорів, які укладалися на 30 днів, а отже, хоча одночасно визнаються частина коштів як нараховані відсотки в межах кредитних договорів, але Правила надання коштів, розміщені на сайтах кредиторів не підписувала й зміст таких не роз`яснювався позичальнику. Окрім того, повідомлень про відступлення прав вимоги по трьох кредитних договорах до позивача також не отримувала. 11.11.2022 представником позивача подано відповідь на відзив в якому зазначається що сам відповідач не заперечує факт укладення кредитних договорів в електронному варіанті, а тільки не погоджується з нарахуванням % за користування кредитними коштами. Повідомлення про відступлення прав вимоги направлялись боржнику. 30.11.2022 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, де зазначено, що вона є військовослужбовцем з 14.07.2010р. та відповідно до\~ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014р.\~ (діяла норма до 23.04.2021р., і в цей період укладені три кредитних договори) та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» від 30.03.2021р. відсотки нараховані відповідачу безпідставно, тому в цій частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити. 30.11.2022 відповідачем подано також і клопотання про розстрочку судового рішення на 12 місяців. 13.12.2022 представник позивача подав додаткові пояснення у справі та вказав, що заперечення є безпідставним, необґрунтованим та такими, що не заслуговує на увагу суду, оскільки відповідач не надала документів банку щодо підтвердження призову під час мобілізації та проходження військової служби на виконання вимог п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». При укладенні кредитних договорів 2020-2021р. відповідач не зазначала кредиторам про її статус, не надавала жодних доказів, тому нарахування % відповідають умовам укладених договорів, а після переуступлення прав вимоги нарахування % та інших санкцій не здійснювалось. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні визнав позовні вимоги частково щодо тіла кредиту у трьох кредитних договорах, в решті вимог просив відмовити з підстав викладених у відзиві, запереченні на відзив та підтримав клопотання відповідача\~ про розстрочення виконання рішення суду на 12 місяців. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Як встановлено матеріалами справи 11.12.2020 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір №06620-12/2020 (а.с.8-10). За умовами вказаного договору кредитор надає відповідачу фінансовий кредит в розмірі 12000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Згідно з п. 1.2. Договору кредит надається строком на 30 днів, тобто до 08.01.2021 року. Строк дії Договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1.3. цього ж Договору за користування кредитом клієнт сплачує товариству 584,00 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,60 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. В подальшому 11.08.2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №11082021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с.11-14). Згідно поданого розрахунку заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №06620-12/2020 від 11.12.2021 становить 35 040,00 грн., з яких: 12 000,00 сума заборгованості за основною сумою боргу; 23 040,00 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с.16). Отже, тіло кредиту позичальником-відповідачем за даним кредитним договором не погашалось, вимоги позову щодо заборгованості в сумі 12000грн. визнаються представником відповідача. Також, 23.12.2020 між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та відповідачем було укладено кредитний договір №3310209545/353317 (а.с.21-23), у відповідності до умов якого кредитор надає відповідачу фінансовий кредит в розмірі 4000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Згідно з п. 1.2. Договору кредит надається строком на 30 днів, тобто до 21.01.2021 року. Строк дії Договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1.3. цього ж Договору за користування кредитом клієнт сплачує товариству 894,25 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,45 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Згідно договору факторингу № 08122021 від 08.12.2021 року, акту прийому-передачі Реєстру боржників за вказаним договором та витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 08122021 від 08.12.2021 року (а.с.24-27), право вимоги до відповідача по кредитному договору №3310209545/353317 від 23.12.2021 року ТОВ «Гоуфінгоу» відступило позивачу ТОВ «ФК «ЄАПБ». З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №3310209545/353317 від 23.12.2021 року (а.с.29), вбачається, що борг по даному кредитному договору становить 15 940,00 грн., з яких: 4 000,00 сума заборгованості за основною сумою боргу; 11 940,00 грн. сума заборгованості за відсотками. Отже, тіло кредиту позичальником-відповідачем за даним кредитним договором не погашалось, вимоги позову щодо заборгованості в сумі 4000грн. визнаються представником відповідача. Також, 29.01.2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та відповідачем було укладено кредитний договір № 3310209545/625070 (а.с.33-34), за умовами якого кредитор надає відповідачу фінансовий кредит в розмірі 3500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Згідно з п. 1.2. Договору кредит надається строком на 30 днів, тобто до 27.02.2021 року. Строк дії Договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1.3. цього ж Договору за користування кредитом клієнт сплачує товариству 894,25 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,45 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. В подальшому, 09.12.2021 року між ТОВ «КУ «ЄКГ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №09122021, відповідно до умов якого ТОВ «КУ «ЄКГ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «КУ «ЄКГ» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с.36-40). Згідно поданого розрахунку заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №3310209545/625070 від 29.01.2021 становить 13 947,50 грн., з яких: 3 500,00 сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 447,50 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с.42). Отже, тіло кредиту позичальником-відповідачем за даним кредитним договором не погашалось, вимоги позову щодо заборгованості в сумі 3500грн. визнаються представником відповідача. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. За ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. За частиною ж другою цієї статті якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі ст. 1048 цього Кодексу. Статтею 512 ЦК України передбачено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема внаслідок відступлення права вимоги. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої (боржника). Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). У постанові від 23.05.2018року у справі №910/1238/17 з приводу застосування приписів ст. 1048 ЦК України у разі неправомірного, незаконного користуванням боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання Велика Палата Верховного Суду вказала на таке. Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами цього спору внаслідок припинення договору депозиту і невиконання відповідачем обов`язку повернути грошові кошти у визначений строк, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом. Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відтак Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі ст. 599 та ч. 4 ст. 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.20.2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Тобто у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1 ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Отже, вимоги позивача про стягнення відсотків за межами дії трьох кредитних договорів (тобто понад 30 днів) є безпідставним та необґрунтованим. Щодо стягнення відсотків в межах дії кредитних договорів, а саме по договору №06620-12/2020 від 11.12.2020 в сумі 5760грн., по договору №3310209545/353317 від 23.12.2020 в сумі 2940грн., по договору №3310209545/625070 від 29.01.2021 в сумі\~ 2572.50грн., то слід зазначити наступне. Заперечуючи вимоги і в цій частині, сторона відповідача вказала, що [PERSON] є військовослужбовцем з 14.07.2010р. (за контрактом), про що свідчить військовий квиток наданий до матеріалів справи. Відповідно до\~ п.4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014р. були внесені зміни у Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" , а саме статтю 14 доповнити пунктом 15 такого змісту:\~ «Військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються". Така норма діяла станом на час укладення кредитних договорів. Відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого встановленим порядком, оголошено часткову мобілізацію, у зв`язку з чим в Україні настав особливий період. Визначення терміну «особливий період» викладено у Законах України «Про оборону України» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Під ним слід розуміти період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. \~ З метою юридичного визначення тривалості особливого періоду ВС в листі від 13 липня 2018 року № 60-1543/0/2-18 констатував: особливий період діє у державі починаючи від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014. Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав. Отже, дана норма п.15 чт.14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", діяла до 23.04.2021р., і саме в цей період укладені були всі три кредитних договори відповідачем: від 11.12.2020, від 23.12.2020, від 29.01.2021 року.\~ Разом з тим, дійсно як доводила сторона позивача для застосування кредитором пільг щодо військовослужбовця-позичальника, останній повинен був пред`явити кредитору належні докази таких пільг, що відповідач як військовослужбовець за контрактом, не пред`являла. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» від 30.03.2021р. були внесені зміни до п.15 ст.14\~ Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", які застосовуються до кредитних договорів, укладених після набрання чинності цим Законом. Такі зміни стосуються вже пільг не тільки до військовослужбовців на особливий період, а військовослужбовців, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів. Водночас, ці зміни, застосовуються до кредитних договорів, укладених після набрання чинності цим Законом. Отже, 23 квітня 2021 року було введено обмеження, що ця пільга стосується тільки тих військових, хто проходить військову службу і є учасниками АТО/ООС. Але закон зворотної сили немає. Тому, відповідач-позичальник мала пільгу з початку особливого періоду 17 березня 2014 року та до часу звернення позивача до суду на звільнення за законом її як військовослужбовця від нарахування в т.ч. відсотків за користування кредитом, й не вчинення нею належних дій до кредитора щодо цього, на переконання суду не може бути законною підставою стягнення судом відсотків під час дії кожного кредитного договору, тобто 30 днів, розмір яких вказано судом вище, тому в цій частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити. З врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими частково щодо стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договорі в частині тіла кредиту, а саме по договору №06620-12/2020 від 11.12.2020 в сумі 12000грн., по договору №3310209545/353317 від 23.12.2020 в сумі 4000грн., по договору № 3310209545/625070 від 29.01.2021 в сумі\~ 3500грн.., що разом становить 19500грн. Також, відповідачем подано клопотання про розстрочку судового рішення на 12 місяців з дня ухвалення рішення, оскільки відповідач розлучена, виховує доньку [PERSON] , 2011 року народження, її батьки проживають на тимчасово окупованій території у Запорізькій області та не працюють в зв`язку з війною, що зобов`язує надавати фінансову допомогу. З огляду на положення ч.1 ст.267 ЦПК України, з урахуванням матеріального становища відповідача, який є єдиним годувальником у сім`ї, має на утриманні малолітню дитину та допомагає батькам під час війни, які без роботи та опинилися на тимчасово окупованій території, суд вважає можливим розстрочити виконання судового рішення із стягнення боргу на суму 19500грн. однак на 6-ть місяців, з врахуванням частково задоволення позовних вимог. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України суд вважає, що сплачений ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір в сумі 2481 грн. (мінімальний) підлягає стягненню з відповідача. За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 512, 526, 626, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст.14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей",

Outcome: partial