Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

27.03.2018 троку позивач [PERSON] звернулася до суду з первісним позовом до відповідача [PERSON] іпросила визнати за нею право власності та виділити в натурі належну їй 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] і усунути перешкоди в користуванні належною частиною квартири шляхом вселення. В подальшому після проведення експертизи позивач змінила позовні вимоги і просить суд визначити наступний порядок користування трикімнатною квартирою за адресою: [ADDRESS] , а саме: виділити у користування [PERSON] : житлову кімнату «7» площею 17 кв.м, вбудовану шафу «9» площею 0,8 кв.м, лоджию до житлової кімнати «7» площею 3,1кв.м; виділити у користування [PERSON] : житлову кімнату «6» площею 12,7 кв.м, житлову кімнату «8» площею 11 кв.м, лоджию до житлової кімнати «8» площею 3,1 м.кв., виділити у спільне користування наступні приміщення: коридор «1» площею 11,3 кв.м, вбиральню «2» площею 1,1 кв.м, ванну кімнату «3» площею 2,5 кв.м, кухню «4» площею 8,3 кв.м, вбудовану шафу «5» площею 0,8 кв.м. Усунути перешкоди у користуванні трикімнатною квартирою за адресою: [ADDRESS] та зобов`язати [PERSON] передати [PERSON] комплект ключів від квартири, стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] є власником 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Співвласником квартири є [PERSON] . Позивач зазначає, що 06.05.1998 року при приватизації даної квартири вона спочатку стала власником 1/4 частини квартири. Іншими співвласниками були її батьки - [PERSON] , [PERSON] , а також її брат [PERSON] . В подальшому на підставі свідоцтва про право на спадщину позивач отримала право власності на 1/12 та 2/12 частини квартири. Отже на даний час позивач є власницею 1/2 частини квартири. Співвласник [PERSON] перешкоджає позивачу в користуванні її майном - не надає ключі, не пускає в квартиру, таким чином користується квартирою одноосібно. Відносно [PERSON] була порушена кримінальна справа за самоуправство. З огляду на викладене, позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.04.2018 року позов прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, яка призначена до розгляду в підготовчому засіданні. Відповідно до розпорядження керівника апарату Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.06.2018 року у даній справі було призначено повторний автоматизований розподіл справи на підставі п.п. 2.3.13, 2.3.17, 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.п.5.4, 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу Жовтневого районного суду м. Харкова. Відтак, для розгляду даної справи автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Жовтневого районного суду м. Харкова Баркову Н.В. та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.06.2018 року прийнято цивільну справу за вищевказаним позовом до провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова Баркової Н.В. 15.08.2018 року на адресу суду за вх. №21412 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на первісний позов. Відповідач вважає, що спірна квартира не може бути поділена у натурі на дві квартири, тому вимога про визнання права власності та виділ в натурі частки квартир, не підлягає задоволенню з підстав ч. 1-3 ст. 364 ЦК України. При цьому оскільки при вирішенні питання про можливість поділу у натурі спірної квартири необхідні спеціальні знання в галузі будівництва, відповідач не заперечує проти призначення та проведення будівельно-технічної експертизи, клопотання про проведення якої було заявлено позивачем при зверненні до суду. Стосовно вимоги про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення, відповідач зазначає, що він ніколи не заперечував проти користування позивачем спірною квартирою, проте жодної спроби вселитися до цієї квартири з її боку не було, матеріали справи не містять доказів цього, а були лише сварки, коли вона приходила до квартири, тому в цій частині, на думку відповідача, провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю предмету спору. Відтак, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовної вимоги [PERSON] про визнання права власності та виділ в натурі 1/2 частки спірної квартири у повному обсязі та закрити провадження по справі в частині вимоги про усунення перешкоді у користуванні часткою квартири шляхом вселення, у зв`язку із відсутністю предмету спору. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.10.2018 року клопотання позивача [PERSON] про призначення судової будівельно-технічної експертизи - задоволено. Призначено по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування та усунення перешкод в користуванні майномсудову будівельно-технічну експертизу. Провадження на час проведення експертизи зупинено. 24.04.2019 року з ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса повернуто матеріали зазначеної цивільної справи разом з висновком судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №24937/6920 від 08.04.2019 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.05.2019 року поновлено підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування та усунення перешкод в користуванні майном. Призначено підготовче засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.06.2019 року підготовче провадження у цивільній справі №639/1546/18 (провадження №2/639/168/19) за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування та усунення перешкод в користуванні майном - до закінчення розгляду цивільної справи - зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №639/1419/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права власності. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.04.2021 року поновлено підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування та усунення перешкод в користуванні майном. Призначено підготовче засідання. В підготовчому засіданні прийнято заяву про зміну позовних вимог та відзив на вказану заяву про зміну позовних вимог. У відзиві представник відповідача Репало О.О. зазначив, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки позивач уклала шлюб і переїхала на постійне місце проживання до свого чоловіка в трикімнатну ізольовану квартиру, де зараз і проживає, однак зі спірної квартири виписуватись відмовилась, отже позивач забезпечена житлом і в неї відсутня необхідність займати спірну квартиру. Між тим у позивача завжди був комплект ключів від спірної квартири, замки на вхідних дверях жодного разу не змінювались. При цьому відповідач вважає, що у нього з позивачем відсутні сімейні стосунки, що унеможливлює вселення позивача у спірну квартиру. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.11.2021 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування та усунення перешкод в користуванні майном - закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалено викликати в судове засідання експерта Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» - Осипенко К.О. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.11.2022 року клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Репала Олексія Олександровичапро проведення судового засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі №639/1546/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування та усунення перешкод в користуванні майном- задоволено. Забезпечено проведення судових засідань в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів представнику відповідача [PERSON] - адвокату Репало Олексію Олександровичу, який зареєстрований у системі «EasyCon» за наступними реквізитами: електронна адреса - [INFO] Також ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.11.2022 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Карелова Костянтина Юрійовичапро проведення судового засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі №639/1546/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування та усунення перешкод в користуванні майном.Забезпечено проведення судових засідань в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів представнику позивача [PERSON] - адвокату Карелову Костянтину Юрійовичу, який зареєстрований у системі «EasyCon» за наступними реквізитами: електронна адреса - [INFO] 02.02.2023 року відповідачем [PERSON] подані письмові пояснення, в яких останній зазначив, що вимоги щодо встановлення порядку користування були б можливі у разі неможливості виділу майна в натурі, але у справі відсутні доказу такої неможливості, від проведення необхідної експертизи позивач відмовилась. Така ж саме позиція висловлена судами першої та апеляційної інстанції по справі № 2-663/10 та 22-5463/10. Стосовно ключів від спірної квартири, відповідач знов стверджує, що позивач має ключі, а вхідні замки не змінювались. В судовому засіданні 02.02.2023 року позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, посилаючись на викладені в ньому обставини. Крім того, відмовилась від раніше розглянутого і задоволеного клопотання про виклик експерта, зазначена відмова прийнята судом. Представник позивача [PERSON] приймав участь у судових засіданнях, надав вступне слово, просив позов задовольнити, однак у судове засідання 02.02.2023 року не з`явився, повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином. Відповідач [PERSON] та його представник Репало О.О. проти задоволення позовних вимог заперечували, просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні стверджував, що позивачу ніхто не заважає користуватись спірною квартирою. Однак в судовому засіданні відповідач відмовився надати ключі від спірної квартири позивачу, оскільки зробити комплект ключів потребує коштів. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що спірною є квартира [ADDRESS] , яка на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.05.1998 року № [NUMBER] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т.1 а.с.7). В подальшому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.09.2017 року за р-№3-629, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , позивач [PERSON] отримала право власності на 1/12 частку квартири [ADDRESS] . Крім того, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.09.2017 року за р-№3-631 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , позивач [PERSON] отримала право власності на 2/12 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Зазначена інформація підтверджується відповідними витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с.8-11). Отже на даний час [PERSON] є власником 1/2 частки спірної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , оскільки фактично 1/4 частина квартири первісно належала їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а інша 1/4 (1/12 +2/12) частина спірної квартири отримана нею в порядку спадкування за законом після смерті батьків. Другим співвласником спірної квартири є брат позивача - відповідач [PERSON] , який отримав право власності на 1/2 частину зазначеної квартири у такий же спосіб, що й позивач. Місце проживання [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.24, т.2 а.с.18) Позивачем додано до позову адресований їй лист від [PERSON] , складений в 2018 році, в якому останній пропонує добровільно вирішити питання щодо перерозподілу часток у праві власності на спірну квартиру в декількох варіантах (т.1 а.с.12-17). В подальшому [PERSON] звернувся до суду з позовом. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.06.2020 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права власності - відмовлено (т.1, а.с.143-146). Постановою Харківського апеляційного суду від 15.03.2021 року апеляційну скаргу [PERSON] - залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 червня 2020 року - залишено без змін (т.1, а.с. 158-161). Рішення набрало законної сили. В задоволенні заяви відповідача [PERSON] про зупинення розгляду справи судом відмовлено в судовому засіданні 17.08.2021 року ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання, через відсутність підстав, передбачених п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України. [PERSON] звернулась до суду зі скаргою щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення за її повідомленням від 20.02.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань. В обґрунтування скарги [PERSON] посилалась на те, що 20.02.2018 року вона звернулась до Новобаварського ВП ГУ НП в Харківській області із повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, а саме щодо хуліганських дій та привласнення належного їй майна громадянином [PERSON] , яке було прийняте черговим відділу поліції та зареєстровано. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкові від 20.03.2018 року скаргу - задоволено. Зобов`язано начальника СВ Новобаварського відділу поліції ГУ НП в Харківській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за повідомленням [PERSON] про злочин від 20.02.2017 року, протягом 24 годин з моменту отримання копії ухвали, про що повідомити заявника (т.1, а.с.18-21). В подальшому постановою слідчого Новобаварського ВП ГУ НП в Харківській області від 28.05.2018 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.03.2018 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (т.1, а.с. 205). Відповідно до наданого представником позивача протоколу фіксації подій від 17.05.2021 року, 17.05.2021 року о 20 год. 15 хв. адвокат Карелов К.Ю. та [PERSON] прибули до квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної власності, з метоюотримати до неї доступ. Знаходячись біля будинку [ADDRESS] [PERSON] показала на вікна квартири [ADDRESS] , у яких було ввімкнено світло. Піднявшись на 5 поверх до дверей квартири [ADDRESS] було встановлено, що двері квартири зачинені, на стук у двері та здійснення дзвінків у квартиру ніякої реакції не відбулося. Ключі від [ADDRESS] у [PERSON] відсутні. Після цього [PERSON] зателефонувала [PERSON] за номером телефону [NUMBER] . Під час розмови на гучному зв`язку [PERSON] запитала у [PERSON] , яким чином вона може потрапити до квартири, яка є їх спільною власністю, а також просила їй надати ключі від цієї квартири. На що [PERSON] відповідав, його немає зараз у квартирі і вказав, що для цього [PERSON] звернулась до суду. Також [PERSON] вказав, що ключі [PERSON] отримає тоді, коли буде рішення суду, а до цього моменту квартира є його власністю, в якій [PERSON] не може знаходитися без дозволу [PERSON] . Крім того, [PERSON] зазначив, що [PERSON] намагається проникнути до його житла, за що передбачена кримінальна відповідальність (т.1, а.с. 177). Позивач звернулась до Начальника відділу поліції №1 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області із заявою, яка прийнята 17.05.2021 року. У вказаній заяві [PERSON] просить вжити заходи до її рідного брата [PERSON] , який обмежив її у користуванні спільним майном - трикімнатною квартирою за адресою: [ADDRESS] та чинить перешкоди у доступі до цієї квартири, відмовляючи у наданні ключів, чим вчиняє домашнє насилля (т.1 а.с.178). За результатами розгляду матеріалів за заявою [PERSON] від 17.05.2021 року складено довідку ст. дільничним офіцером поліції ВП№1 ХРУП№3 ГУНП, в якій вказано, що в ході розгляду матеріалів здійснювались телефонні дзвінки [PERSON] , в ході яких останній повідомив, що на теперішній час проходять судові засідання з приводу користування спірною квартирою, пообіцяв прибути для надання письмових пояснень, однак за викликом не прибув з невідомих обставин. Також здійснювався вихід за адресою: [ADDRESS] з метою опитати [PERSON] , однак двері ніхто не відчинив (т.1 а.с.204). Як вбачається з висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса №24937/6920 від 08.04.2019 року на розгляд суду запропоновано один варіант порядку користування квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з відступом від ідеальних часток співвласників. Оскільки неможливо встановити варіант порядку користування квартирою відповідно до ідеальних часток співвласників, на розгляд суду запропоновано варіант порядку користування квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] із відступом від ідеальних часток співвласників і без проведення переобладнань. У дослідженні зазначено розмір грошової компенсації, яка має бути сплачена у зв`язку з відступом від ідеальних часток. Вартість 1 кв.м досліджуємої квартири складає 14258 грн. Варіант порядку користування квартирою запропоновано наступний: І-му співвласнику на 1/2 частин пропонується виділити в індивідуальне користування наступні приміщення: житлову кімнату «7» площею 17 кв.м,лоджію площею 1,55 кв.м, вбудовану шафу «5» площею 0,8 кв.м, вбудовану шафу «9» площею 0,8 кв.м, у спільному користуванні співвласників залишаються наступні приміщення: коридор «1» площею 11,3 кв.м, вбиральня «2» площею 1,1 кв.м, ванна кімната «3» площею 2,5 кв.м, кухня «4» площею 8,3 кв.м. Усього 1-му співвласнику пропонується виділити в користування приміщень у квартирі загальною площею 29,85 кв.м, що на 4,45 кв.м. (34,3-29,85) менше, ніж покладено. ІІ-му співвласнику на 1/2 частин пропонується виділити в індивідуальне користування наступні приміщення: житлову кімнату «6» площею 12,7 кв.м, житлову кімнату «8» площею 11 кв.м, лоджію площею 1,55 кв.м; у спільному користуванні співвласників залишаються наступні приміщення: коридор «1» площею 11,3 кв.м, вбиральня «2» площею 1,1 кв.м, ванна кімната «3» площею 2,5 кв.м, кухня «4» площею 8,3 кв.м. Усього ІІ-му співвласнику пропонується виділити в користування приміщень у квартирі загальною площею 38,75 кв.м, що на 4,45 кв.м. (38,75-34,3) більше ніж покладено. По запропонованому варіанті порядку користування квартирою II співвласник має сплатити І співвласнику компенсацію у розмірі 63 448,00 грн. (4,45*14 258). Експертиза вартістю 7150,00 грн. оплачена (т.1 а.с.95-112). Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм, викладені в постановах верховного Суду. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Захист права власності фізичних та юридичних осіб гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України. Статті 15 та 16 ЦК України вказують, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статті 316, 317, 319, 321 ЦК України передбачають, що право власності є непорушним, власник речі має право користуватися, володіти та розпоряджатися своїми речовими правами на славний розсуд в незалежності від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ч. 3 ст. 358 ЦК України). Дана норма свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.12.2019 року у справі № 639/2184/16-ц. Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду від 25 грудня 1995 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998) № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною часткою власності, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Зі змісту ч. 1 ст. 383 ЦК України вбачається, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів з власної ініціативи і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог із застосуванням способу захисту прав, обраного позивачем. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] кожному з них на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частці у праві власності на дану квартиру. Позивач просить суд встановити наступний порядок користування вищевказаною квартирою: виділити у користування [PERSON] - житлову кімнату «7» площею 17 кв.м., вбудовану шафу «9» площею 0,8 кв.м., лоджію до житлової кімнати «7» площею 3,1 кв.м.; виділити у користування [PERSON] - житлову кімнату «6» площею 12,7 кв.м., житлову кімнату «8» площею 11 кв.м., лоджію до житлової кімнати «8» площею 3,1 кв.м., а також виділити у спільне користування - коридор «1» площею 11,3 кв.м., вбиральню «2» площею 1,1 кв.м., ванну кімнату «3» площею 2,5 кв.м., кухню «4» площею 8,3 м.кв., вбудовану шафу «5» площею 0,8 м.кв. Усунути перешкоди у користуванні трикімнатною квартирою за адресою: [ADDRESS] . Між тим позовні вимоги не повною мірою відповідають запропонованому у висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса №24937/6920 від 08.04.2019 року єдиному можливому порядку користування квартирою, оскільки вбудована шафа «5» не віднесена експертом до приміщень, які залишаються в спільному користуванні співвласників, її пропонується залишити у користуванні першого співвласника, в даному випадку - [PERSON] . В свою чергу відповідач [PERSON] взагалі не погоджується із встановленням порядку користування спірною квартирою і не пропонує альтернативний порядок користування, доказів в обґрунтування своєї позиції не надав. Отже вирішуючи спір по суті, суд приходить до висновку, що між співвласниками дійсно існує спір щодо порядку користування квартирою, право позивача на користування майном підлягає захисту, між тим суд вважає за необхідне встановити порядок користування між співвласниками без відступлення від запропонованого у висновку експертизи, оскільки таке відступлення призведе до ще більшої невідповідності ідеальним часткам співвласників у праві власності. Враховуючи викладене суд вважає за необхідне визначити наступний порядок користування трикімнатною квартирою за адресою: [ADDRESS] : -виділити у користування [PERSON] житлову кімнату «7» площею 17 кв.мта лоджію площею 1,55 кв.м до даної кімнати, вбудовану шафу «9» площею 0,8 кв.м, вбудовану шафу «5» площею 0,8 кв.м, -залишити у користуванні [PERSON] житлову кімнату «6» площею 12,7 кв.м, житлову кімнату «8» площею 11 кв.м та лоджію площею 1,55 кв.м до даної кімнати; -залишити у спільному користуванні співвласників наступні приміщення: коридор «1» площею 11,3 кв.м, вбиральню «2» площею 1,1 кв.м, ванну кімнату «3» площею 2,5 кв.м, кухню «4» площею 8,3 кв.м. Також суд звертає увагу на те, що встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на таке майно, а тому виділені у користування приміщення можуть не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам. Критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.02.2016 року у справі № 6-1500цс15. Між тим за відсутності позовних вимог про стягнення грошової компенсації у зв`язку з не повною відповідністю виділеним в користування приміщенням розміру ідеальних часток співвласників, судом дане питання не вирішується. Також суд вважає доведеним належними доказами і фактично визнаним в судовому засіданні відповідачем факт ненадання позивачу [PERSON] комплекту ключів від спірної квартири, що також порушує права позивача на користування належним їй майном. Отже суд приходить до висновку про наявність підстав для усунення перешкод у користуванні [PERSON] трикімнатною квартирою за адресою: [ADDRESS] шляхом зобов`язання [PERSON] передати [PERSON] комплект ключів від квартири для виготовлення дублікатів [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. В даному випадку судом задоволені позовні вимоги частково, однак це стосується не кількісного розміру позовних вимог, а формулювання таких вимог, отже суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 4 650,00 грн., тобто в повному обсязі (том 1, а.с.4). На підставі викладеного та

Outcome: partial