Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , звернулися до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що вони є власниками квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . За власні кошти ними було встановлено прилади обліку теплової енергії, які на підставі актів було взято на комерційний облік та допущено до експлуатації. При цьому вся технічна документація на встановлення вузлів обліку теплової енергії системи опалення була складена ліцензованим суб`єктом господарювання, а саме: ТОВ Фірма «Семпал Ко ЛТД» (код ЄДРПОУ - 19022122) індивідуально на кожну квартиру. У жовтні 2019 року позивачі отримали копії вимог СП «Енергозбут» КП «Київтеплоенерго» від 04.10.2019 № 30/1/1/4550 про надання Актів обстеження щодо технічної можливості встановлення вузлів обліку теплової енергії з відповідними висновками, які стали підставою для встановлення приладів обліку теплової енергії у вказаних квартирах позивачів. 23.10.2019 позивачі на виконання вимог СП «Енергозбут» КП «Київтеплоенерго» через Центр комунального сервісу Подільського району м. Києва надали запитувані документи (по кожній квартирі окремо). Однак, не зважаючи на надання всіх документів, в листопаді 2019 року позивачі отримали квитанції, з яких стало зрозуміло, що нарахування за спожиту послугу почало здійснюватися без урахування показань індивідуальних приладів обліку теплової енергії. Як згодом стало відомо, рішення про зняття з обліку було прийнято ще 07 жовтня 2019 року та оформлене протоколом № 31 виробничої наради керівників департаментів та начальників РТ СП «Енергозбут» від 07 жовтня 2019 року, тобто, майже одночасно з направленням листів споживачам послуги. Позивачі вважають, що запитувані копії документів щодо технічної можливості встановлення вузлів обліку теплової енергії з відповідними висновками, які стали підставою для встановлення приладів обліку теплової енергії в помешканнях позивачів, та взяття їх на комерційний облік, не перевірялись, не отримали належної оцінки фахівців, а отже, рішення про зняття з обліку приладів обліку теплової енергії є упередженим, необґрунтованим та неправомірним. Позивачі просили суд: - визнати неправомірними дії Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» щодо порушення прав споживачів та зняття з комерційного обліку вузлів обліку теплової енергії у квартирах [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] , та проведення, починаючи з жовтня 2019 року, нарахувань плати за спожиту послугу з централізованого опалення згідно показань загальнобудинкового засобу обліку теплової енергії без урахування показань наявних вузлів обліку теплової енергії в окремих квартирах; - зобов`язати Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» повернути на комерційний облік вузли обліку теплової енергії квартири [ADDRESS] ); квартири [ADDRESS] (Ultra Meter №97093415); квартири [ADDRESS] (Ultra Meter №97093581) та квартири [ADDRESS] ; -зобов`язати Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» здійснити перерахунок вартості спожитої теплової енергії починаючи з жовтня 2019 року в квартирах [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] з урахуванням показників квартирних вузлів обліку теплової енергії; - стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь Позивачів понесені судові витрати. Ухвалою судді від 21.11.2022 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В подальшому представником відповідача подавались доповнення до відзиву на позовну заяву. Представником позивачів подано до суду відповідь на відзив. Представником відповідача подані письмові заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. Представник третьої особи подав до суду письмові пояснення щодо позову та відзиву. У судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник адвокат Здоренко В.Є. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Представники відповідача [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, підтримали подані раніше відзив та доповнення до відзиву на позов, просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. У судовому засіданні встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося сторонами у справі, що позивачі є власниками квартир у будинку [ADDRESS] , а саме [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , [PERSON] - власником квартири [ADDRESS] , [PERSON] - власником квартири [ADDRESS] , [PERSON] - власником квартири [ADDRESS] . [PERSON] було обладнано свою квартиру [ADDRESS] приладом обліку теплової енергії Ultra Meter № 97093598, монтаж вузла обліку споживання теплової енергії (лічильника тепла) системи опалення квартири було проведено відповідно до проектів, складених ТОВ Фірма «Семпал Ко ЛТД». На підставі акту від 11 лютого 2019 року вузол обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення було взято на комерційний облік. [PERSON] було обладнано свою квартиру [ADDRESS] приладом обліку теплової енергії Ultra Meter № 97093415, монтаж вузла обліку споживання теплової енергії (лічильника тепла) системи опалення квартири було проведено відповідно до проектів, складених ТОВ Фірма «Семпал Ко ЛТД». На підставі акту від 12 квітня 2019 року вузол обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення було взято на комерційний облік. [PERSON] було обладнано свою квартиру [ADDRESS] приладом обліку теплової енергії Ultra Meter № 97093581, монтаж вузла обліку споживання теплової енергії (лічильника тепла) системи опалення квартири було проведено відповідно до проектів, складених ТОВ Фірма «Семпал Ко ЛТД». На підставі акту від 11 лютого 2019 року вузол обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення було взято на комерційний облік. [PERSON] було обладнано свою квартиру [ADDRESS] приладом обліку теплової енергії Ultra Meter № 97093560, монтаж вузла обліку споживання теплової енергії (лічильника тепла) системи опалення квартири було проведено відповідно до проектів, складених ТОВ Фірма «Семпал Ко ЛТД», На підставі акту від 12 лютого 2019 року вузол обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення було взято на комерційний облік. З матеріалів справи судом встановлено, що нарахування плати квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] за опалювальний період 2018/2019 років (починаючи з лютого 2019 року, а кв. 26 - з квітня 2019 року) здійснювалось з урахуванням показань вузлів обліку теплової енергії. З листопада 2019 року нарахування за спожиту послугу почало здійснюватися без урахування показань індивідуальних приладів обліку теплової енергії. Оцінюючи правомірність дій відповідача щодо зміни порядку нарахування за послуги з постачання теплової енергії, суд виходить з такого. Засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг визначаються Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Ст. 1 цього Закону визначено, що розподільний облік комунальних послуг (далі - розподільний облік) - визначення за допомогою вузла розподільного обліку (приладу - розподілювача теплової енергії) та/або за встановленими правилами (методиками) у передбачених цим Законом випадках кількісних показників отриманої споживачем комунальної послуги, на підставі яких здійснюється розподіл показань вузла комерційного обліку між споживачами в будівлях, де налічуються два та більше споживачів. Вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів. Квартирні лічильники води і теплової енергії є засобами розподільного обліку. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мереж, виконавцем відповідної послуги. Відповідно до ч. 7 ст. 7 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузли розподільного обліку теплової енергії у випадках, коли це технічно неможливо, не встановлюються. У такому разі для визначення обсягу теплової енергії, спожитої на потреби опалення, на всіх опалювальних приладах (крім розташованих у приміщеннях (місцях) загального користування багатоквартирних будинків) особами, визначеними частинами другою і третьою цієї статті, повинні бути встановлені прилади - розподілювачі теплової енергії, крім випадків, коли це економічно недоцільно. Модель приладу - розподілювача теплової енергії визначається власником (співвласниками) будівлі за погодженням з виконавцем комунальної послуги або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги. Усі опалювальні прилади при застосуванні вузлів розподільного обліку теплової енергії або приладів - розподілювачів теплової енергії обладнуються автоматичними регуляторами температури повітря у приміщенні відповідно до будівельних норм. Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії затверджується Кабінетом Міністрів України. За наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим. Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2018 року № 829 затверджено Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії (далі - Порядок). Оскільки позивачами заявлено вимоги щодо визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, починаючи з листопада 2019 року, вони стосуються періоду, коли діяв Порядок. За приписами п. 6 Порядку технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку наявна за відповідності внутрішньобудинкової системи опалення всім таким критеріям: - окреме відгалуження системи опалення для окремого приміщення, наявність якого встановлено під час візуального огляду та яке передбачене принциповою схемою внутрішньобудинкової системи опалення будівлі (за наявності); - принциповою схемою внутрішньобудинкової системи опалення передбачено технічну можливість встановлення автоматичних регуляторів температури в приміщеннях для регулювання споживання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, що не призведе до порушень гідравлічного режиму внутрішньобудинкової системи опалення будівлі; - під час встановлення вузла розподільного обліку буде забезпечено дотримання вимог застосування засобу вимірювальної техніки та умов його належної експлуатації, що зазначені у технічній (супровідній) документації на цей засіб; - можливість забезпечення вільного доступу для зняття показань приладу обліку, його обслуговування, заміни під час подальшої експлуатації. Таким чином, власник квартири має право на встановлення вузла розподільного обліку теплової енергії лише у випадку відповідності внутрішньобудинкової системи опалення усім чотирьом критеріям, передбаченим у п. 6 Порядку. При цьому, як визначено у п. 4 Порядку, технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку визначається під час обстеження внутрішньобудинкової системи опалення суб`єктом господарювання, що має ліцензію на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми та значними наслідками, з обов`язковим переліком робіт з монтажу внутрішніх інженерних мереж, систем, приладів і засобів вимірювання шляхом встановлення відповідності кожному з критеріїв у форматі так/ні, визначених у п. 6 цього Порядку, про що складається акт обстеження у довільній формі, у якому зазначається висновок за результатами обстеження, прізвище, ім`я, по батькові виконавця обстеження. Якщо у висновку зазначено, що технічна можливість встановлення вузла розподільного обліку теплової енергії відсутня, зазначається критерій з переліку згідно з п. 6 цього Порядку, якому не відповідає внутрішньобудинкова система опалення, а також можуть зазначатися заходи, здійснення яких дозволить встановити вузли розподільного обліку. У листі від 08 січня 2019 року «Щодо оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку комунальних послуг» Міністерство розвитку громад та територій України роз`яснило, що вузли розподільного обліку теплової енергії у будинку з вертикальною системою централізованого опалення не встановлюються. Для визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку здійснюється обстеження системи опалення всього будинку. Виконавець такого обстеження має відповідати вищезазначеним вимогам. Власник квартири встановлює вузол розподільного обліку теплової енергії, якщо таку можливість зазначено в акті обстеження внутрішньобудинкової системи опалення. Як установлено в судовому засіданні, у житловому будинку [ADDRESS] функціонує система опалення, в якій відбувається підключення опалювальних пристроїв від подавальних стояків вертикального типу, а тому не відповідає усім критеріям, що визначені у п. 6 Порядку, які надають технічну можливість встановлення вузлів розподільного обліку в квартирах вказаного будинку. Відповідно до п. 12.3.2 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» за відсутності технічної можливості облаштування системи централізованого опалення поквартирними лічильниками теплоспоживання при відповідному обґрунтуванні допускається застосовувати вертикальну систему опалення з можливістю обладнання/дообладнання зазначеної системи відповідно запірно-регулювальною арматурою згідно з вимогами СНиП 2.04.05, ДБН В.2.2-15, ДБН В.2.5-39, а також можливістю влаштування приладів - розподілювачів теплової енергії на опалювальних приладах для обліку фактичного теплоспоживання квартирами. Наведене свідчить, що у квартирах позивачів можливим є встановлення приладів-розподілювачів, а не встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії. Відтак врахування КП «Київтеплоенерго» показань вузла розподільного обліку теплової енергії у квартирах позивачів неможливе з огляду на відсутність належного підтвердження відповідності встановлених вузлів розподільного обліку в квартирах нормативним вимогам, що, як наслідок, призвело до некоректного обліку спожитої теплової енергії по відношенню до мешканців квартир без індивідуальних засобів обліку теплової енергії. Відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунки за надані позивачеві послуги з централізованого опалення здійснюються відповідачем з урахуванням показань будинкового засобу обліку пропорційно опалюваній площі квартири. Таким чином, дії відповідача КП «Київтеплоенерго» щодо неврахування показань вузлів розподільного обліку теплової енергії у квартирах [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , та [ADDRESS] при розрахунку оплати за централізоване опалення починаючи з жовтня 2019 року є правомірним. А відтак і позовні вимоги позивачів щодо зобов`язання відповідача повернути на комерційний облік вузли обліку теплової енергії їх квартирам, а також зобов`язання відповідача здійснити перерахунок вартості спожитої теплової енергії задоволенню не підлягають. Крім того представником відповідача подана заява про застосування строків позовної давності. Представник відповідача зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, листами від 04.10.2019 № 30/1/1/4550 «Київтеплоенерго» повідомило про необхідність надання Актів обстеження щодо технічної можливості встановлення вузлів обліку теплової енергії. Вказані вище документи були надані позивачами 23.10.2019. Отже на час подання позову від 09.11.2022 сплив трирічний строк позовної давності, а тому представник відповідача просить застосувати наслідки пропуску позовної давності. Згідно статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 260, 261 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц (провадження № 14-159цс19) та від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3677/17 (провадження № 12-119гс19, пункт 6.37) наведено такий висновок щодо застосування вказаної норми права: «Позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається». Задля забезпечення правової визначеності та єдності судової практики щодо однакового застосування норми частини другої статті 264 ЦК України Велика Палата Верховного Суду відступає від зазначеного висновку, сформульованого у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц (провадження № 14-159цс19) та від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3677/17 (провадження № 12-119гс19, пункт 6.37). Такого висновку Велика Палата Верховного Суду прийшла у постанові у справі № 904/3405/19 від 29.06.2021. Відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Згідно ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так Велика Палата Верховного Суду зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункти 61, 62), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19, пункти 5.43, 5.44) та у справі № 911/3677/17 (провадження №12-119гс19, пункти 6.43, 6.44). При цьому питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (пункт 23.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18)). Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском позовної давності. Тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу. При цьому поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач. Такий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16. Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в особі представника адвоката Здоренка В.Є. до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Семпал Ко ЛТД», про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволенню не підлягають через необґрунтованість останніх. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed