Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

Адвокат Адвокатського об`єднання «Legard» Цимбал М.А., діючи від імені та в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією 10 серпня 2022 року (надійшла до суду 25 серпня 2022 року), в якій просила суд: розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 27 серпня 2011 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 27 серпня 2011 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) уклали шлюб, зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області. Від шлюбу вони мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка наразі проживає з матір`ю [PERSON] , спір про визначення місця проживання дитини відсутній. Шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинено з 08 січня 2022 року у зв`язку з різними поглядами на життя, виховання дитини, підтримання стосунків у сім`ї, через що між ними постійно виникали сварки та конфлікти. З того часу вони проживають окремо, єдиного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть. На переконання позивача, шлюб розпався остаточно та носить формальний характер, а його збереження на майбутнє суперечитиме інтересам сторін. Майновий спір між ними відсутній. Ухвалою суду від 30 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.36). Правом на участь в судовому засіданні сторони не скористались, направивши на електронну пошту суду заяви, кожен окремо, про розгляд справи за їх відсутності. Позивач та його представник наполягали на задоволенні позовних вимог, відповідач [PERSON] визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27 серпня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) було укладено шлюб, зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №658 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 27 серпня 2011 року, а.с.34). Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] , що слідує зі свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 04 січня 2012 року (а.с.33). Як вказував позивач, що не оспорювала відповідач, наразі дитина мешкає з матір`ю [PERSON] , спір про визначення місця проживання дитини відсутній. Судовим розглядом встановлено, що шлюбні стосунки між подружжям припинено з 08 січня 2022 року у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, несумісністю характерів, різними поглядами на сім`ю, виховання дитини, виникнення сварок та конфліктів. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають та не підтримують жодних відносин, притаманних подружжю. Відповідно до\~ст.24\~СК України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, зумовлює його добровільний характер. Частина 1 статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі № 605/434/18, яку кореспондує п.10 \~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Суд не застосовує положення ст.111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти його розірвання, визнавши позовні вимоги. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, з урахуванням обопільної згоди сторін на розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва\~про шлюб серії [NUMBER] від 27 серпня 2011 року (а.с.34) слідує, що під час державної реєстрації шлюбу відповідач змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке після розірвання шлюбу суд вважає за можливе залишити без змін з огляду на заявлення відповідачем відповідної вимоги стосовно цього у поданій заяві (а.с.26). Вирішуючи питання розподілу судових витрат згідно зі ст.142 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача у зв`язку з визнанням відповідачем позову, а тому вважає за необхідне повернути позивачеві 50% судового збору, сплаченого при поданні позову (квитанція №0.0.2582967793.1 від 20 червня 2022 року Приватбанк, а.с.2) за рахунок коштів з Державного бюджету України, що становить 496,20 грн., а інші 50% судового збору (496,20 грн. відповідно) стягнути з відповідача на його користь.

Outcome: approved