Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

В жовтні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову вказує, що 28.12.2019 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із позивачем. Відповідач в добровільному порядку ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати малолітніх дітей. Також зазначає, що відповідач є здоровою, працевлаштованою особою, інших утриманців не має, а отже, має змогу сплачувати аліменти на утримання своїх дітей, а тому позивач змушена звернутися до суду для вирішення питання про примусове стягнення аліментів у твердій грошовій сумі 3000 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 08.11.2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Встановлено сторонам строки на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечення. 29.11.2022\~рокувідповідач [PERSON] направив до суду відзив на позов, у якому вказував, що позовні вимоги [PERSON] визнає частково та згідний сплачувати аліменти на своїх дітей у розмірі 1100 грн. на кожну дитину. Зазначив, що немає постійного заробітку, має нерегулярний, мінливий дохід, відсутнє нерухоме майно, а також надає матеріальну допомогу своїм непрацездатним вітчиму та матері, що пов`язане з їхнім станом здоров`я. Ухвалою суду від 19.12.2022 року задоволено клопотання представника позивача. Витребувано з Державної прикордонної служби України інформацію про перетин кордону України громадянином України [PERSON] . 26.12.2022 року представником позивача [PERSON] подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що з моменту знайомства позивача з відповідачем, останній ніколи не працював в межах України, працював за кордоном та мав достатньо високий дохід. На момент подачі позову до суду, [PERSON] , перебуваючи за кордоном, добровільно надіслав позивачу грошові перекази у розмірі 7298,51 грн. та 5588,36 грн., що є свідченням достатності заробітку відповідача та можливості сплачувати аліменти на утримання дітей в запропонованому позивачкою розмірі. При цьому, реалізація власного права на надання фінансової допомоги вітчиму, не звільняє [PERSON] від обов`язку утримувати неповнолітніх дітей. Позивач в судове засідання не з`явилася, в поданій до суду письмовій заяві просила справу розглядати за її відсутності. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений в установленому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 28.12.2019 року, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від даного\~шлюбу у\~позивача та\~відповідача є\~діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 07.05.2020 року та серії [NUMBER] від 07.05.2020 року, відповідно. Згідно довідки Плужненської сільської ради Шепетівського району Хмельницької від 03.10.2022 року № 1324, до складу зареєстрованих в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] входять [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, ч. 1 ст. 141 СК України встановлюється рівність прав та обов`язків обох батьків щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Схоже роз`яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, надане Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Із положень ч. 1 ст. 183 СК України слідує, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно повідомлень\~головного центру\~обробки спеціальної\~інформації Державної\~прикордонної служби\~України №\~91-40101/0/15-22-Вих\~від 22.12.2022\~року,\~№ 91-40188/0/15-22-Вих\~від 23.12.2022\~року, № 91-40815/0/15-22-Вих від 28.12.2022 року, встановлено факт перетину держаного кордону України [PERSON] у 2018 2021 роках. 21.01.2022 року [PERSON] перетнув кордон України в напрямку «виїзд». Іншої інформації немає. Згідно наданої інформації про проведені операції у АТ КБ «Приватбанк» за грошовими переказами, 18.11.2022 року на рахунок позивача [PERSON] від відповідача [PERSON] зараховано переказ в розмірі 7298,51 грн. та 20.12.2022 року зараховано переказ в розмірі 5588,36 грн. Відповідно до інформації Головного управління статистики у Хмельницькій області, середньомісячна заробітна плата штатних працівників по Шепетівському районі в ІV кварталі 2021 року становить 17028 грн. Таким чином, суд приймає до уваги те, що відповідач є особою працездатного віку, який з 2018 року постійно виїжджав за кордон України, а з 21.01.2022 року перебуває за межами України, та, з врахуванням проведених ним переказів на рахунок позивача, має можливість сплачувати кошти на утримання своїх малолітніх дітей. При визначенні розміру аліментів суд також враховує і те, що відповідач будь-яких доказів свого важкого матеріального становища або такого стану здоров`я, який перешкоджає йому сплачувати кошти на утримання своїх малолітніх дітей в заявленому розмірі, або перебування на його утриманні інших осіб, суду не надав. [PERSON] до матеріалів справи надана медична документація його вітчима [PERSON] . При цьому, документи, що містять інформацію щодо його обов`язкового або добровільного перерахування коштів [PERSON] або його матері [PERSON] в матеріалах справи відсутні. Факт надання відповідачем в добровільному порядку матеріальної допомоги своїм членам сім`ї не звільняє його від обов`язку належно утримувати малолітніх дітей. Попри те, що відповідач, як він стверджує, офіційно не працює, він є працездатною особою, а тому здатний забезпечити сплату аліментів на утримання своїх дітей у визначеному судом розмірі. Однак позивачем не доведено здатність відповідача сплачувати аліменти на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі розмірі по 3000 грн. на кожну дитину щомісячно, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на принципи розумності та справедливості, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів перебування на утриманні відповідача інших осіб або неналежного стану його здоров`я, зважаючи, що він є особою працездатного віку, а також часткове визнання позовних вимог відповідачем, що вказує на наявність в нього можливості сплачувати аліменти, суд приходить до висновку, що в силу ст. ст. 180-184 СК України з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 05.10.2022 року і до досягнення дітьми повноліття, оскільки менший розмір аліментів не забезпечить належного утримання дітей та порушить їх права на достатній рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку. Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей, суд також виходить з необхідності якнайкращого забезпечення потреб дітей. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає на необхідне допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Також на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача по справі на користь держави судові витрати у вигляді судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 756 грн. 36 коп., від сплати якого при поданні позовної заяви до суду звільнена позивач. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст.ст. 180-182 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial