Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулася в Рівненський міський суд Рівненської області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] , в якому просить суд: усунути перешкоди в користуванні частиною квартири (1/3), що розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом вселення [PERSON] до цієї квартири та зобов`язати [PERSON] надати вільний доступ [PERSON] до цього житла, шляхом видачі ключів від вхідних дверей квартири за адресою: [ADDRESS] , заборони замінювати без згоди позивача замки від вхідних дверей та заборони [PERSON] вчиняти перешкоди щодо володіння, користування та розпорядження частиною квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві спільної часткової власності. В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідачкою чиняться перешкоди у користуванні її частиною квартири, що полягає у відсутності доступу до житла шляхом не допуску до житлового будинку та заміною замків на вхідних дверях. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 18.08.2021 прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 20.12.2021 у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено. Ухвалою суду від 07.06.2022 клопотання представника відповідачки про виклик та допит свідків задоволено, викликано в судове засідання наступних свідків: [PERSON] , [PERSON] , підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому\~засіданні 22.06.2022\~свідок [PERSON] \~дала показання,\~що \~у спірній\~квартирі проживала\~її дочка\~з колишнім\~чоловіком.\~Позивачка в\~квартирі не\~проживала.\~Вказала,\~що 17.04.2021\~їй зателефонувала\~дочка -\~ [PERSON] \~та повідомила,\~що за\~інформацією сусідів,[PERSON] та її колишній чоловік хочуть потрапити до квартири, а тому попросила її прибути туди, тому що вона не хоче, щоб без неї вони заходили в квартиру. Після того як вона приїхала, то побачила, що [PERSON] та колишній чоловік дочки хочуть потрапити до квартири. В подальшому на місце конфлікту позивачкою було викликано поліцію та відібрані у присутніх пояснення. Коли приїхала до квартири її дочка - [PERSON] , то вона вже не могла потрапити до квартири, бо замок був пошкоджений, а тому вже вона викликала поліцію, якою повторно було відібрано пояснення. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 24.01.2023 дала покази, що спірна квартира належить на праві спільної часткової власності їй, позивачці та [PERSON] . За домовленістю було вирішено, що у квартирі будуть проживати вона, її колишній чоловік та діти. Вказала, що ключі від квартири позивачці нею не надавалися. Позивач та її представник у судовому засіданні 01.02.2023 підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача заперечила щодо задоволення позову, з огляду на те, що позивачем не доведено, що [PERSON] чиняться перешкоди у користуванні її частиною квартири. Просила суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши надані у справі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 21.12.2017 [PERSON] (позивач), [PERSON] (відповідач) та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири набули у власність квартиру [ADDRESS] в рівних частках, по 1/3 ідеальної частки для кожного, що стверджуються договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мельничук М. С. за №1140 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №108566165 від 21.12.2017. Як стверджує позивач, колишньою невісткою, відповідачкою у справі, чиняться перешкоди у користуванні її частиною квартири, що полягають у відсутності доступу до житла шляхом не допуску до квартири та заміною замків на вхідних дверях. Позивач зверталася із заявами до Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області про здійснення їй перешкод у користуванні житловим приміщенням, проте такі звернення жодного результату не дали. Згідно листа Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області від 12.05.2021 №1472/200/01-21 позивачу було повідомлено, що її звернення щодо можливих неправомірних дій [PERSON] , було зареєстроване 17.04.2021 в журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за №18098, №18116, №18118 та розглянуте. В ході проведеної перевірки встановлено, що в даній події відсутні ознаки кримінального правопорушення. А між нею та [PERSON] склались цивільно-правові взаємовідносини, які вирішуються виключно за зверненням зацікавленої сторони до місцевого суду. Разом з тим, [PERSON] було проведено профілактично-роз`яснювальну бесіду та роз`яснено міру відповідальності згідно чинного законодавства України. У відповідь на звернення позивача, листом Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області від 16.06.2021 №12141/200/042021, було повідомлено, що 17.04.2021 до поліції надійшли її звернення по факту конфлікту зі співвласницею квартири по [ADDRESS] , [PERSON] . Відомості, зазначені у зверненнях внесені до журналу Єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події. Дільничним офіцером була проведені перевірка і після її закінчення прийнято рішення про списання матеріалів згідно Закону України "Про звернення громадян". Кім того, як слідує з листа Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області від 12.05.2021 №1472/200/01-21, наданого відповідачці у відповідь на її заяву, [PERSON] повідомлено, що її звернення щодо можливих неправомірних дій [PERSON] зареєстроване 17.04.2021 в журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за №18098, №18116, №18118 та розглянуте. В ході проведеної перевірки встановлено, що в даній події відсутні ознаки кримінального правопорушення. А між нею та [PERSON] склались цивільно-правові взаємовідносини, які вирішуються виключно за зверненням зацікавленої сторони до місцевого суду. Разом з тим, [PERSON] було проведено профілактично-роз`яснювальну бесіду та роз`яснено міру відповідальності згідно чинного законодавства України. Згідно акту про непроживання особи від 02.12.2020, складеного за участю відповідачки та сусідів [PERSON] [PERSON] , позивач не проживає в квартирі з моменту придбання житла. Відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За змістом частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалася на те, що відповідач чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою, не надає ключів від вхідних дверей, у зв`язку з чим позивач не має доступу до спірної квартири. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Судом встановлено, що між сторонами виникли неприязні стосунки, вони є співвласниками спірної квартири та відповідач здійснила заміну замків до вхідних дверей квартири без погодження з позивачем. Крім того, позивач позбавлена права вільно користуватися своєю власністю, оскільки відповідач не надає їй ключі від спірної квартири, чим здійснює перешкоди у користуванні цією квартирою. Доводи представника відповідача про те, що позивач не довела належними та допустимими доказами вчинення відповідачем їй перешкод у користуванні житловим приміщенням, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи, зокрема тим, що відповідач за наявності доброї волі до вирішення спору, за вказаний період мала достатньо часу та можливостей передати ключі від вхідних дверей спірної квартири позивачу, однак цього не зробила. Твердження відповідача про непроживання позивача у спірній квартирі з моменту її купівлі, є необґрунтованими, оскільки на зміст права власності (володіння, користування та розпорядження своїм майном) не впливає місце проживання власника та місце знаходження майна. Статтями\~77,\~78,\~79,\~80 ЦПК України\~встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи надані докази та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] , в частині позовних вимог про усунення перешкод в користуванні частиною квартири (1/3), що розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом вселення [PERSON] до цієї квартири та зобов`язання [PERSON] надати вільний доступ [PERSON] до цього житла, шляхом видачі ключів від вхідних дверей квартири, піддягає до задоволення. Стосовно позовних вимог про заборону відповідачу замінювати без згоди позивача замки від вхідних дверей та заборону [PERSON] вчиняти перешкоди щодо володіння, користування та розпорядження частиною квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві спільної часткової власності, суд вважає, що такі задоволенню не підлягають з огляду на таке. Здійснюючи передбачене\~статтею 55 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. У порядку цивільного судочинства підлягають захисту лише порушені права, однак, суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє для захисту прав особи від можливих негативних дій відповідача у подальшому, оскільки, на час розгляду справи таких не існує. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Стаття 13 Конвенції, крім іншого визначає те, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)). Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. Суд зазначає, що судовому захисту підлягає тільки порушене на момент звернення до суду право позивача, яке в даній справі відновлюється шляхом усунення перешкод в користуванні частиною квартири (1/3), що розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом вселення [PERSON] до цієї квартири та зобов`язання [PERSON] надати вільний доступ [PERSON] до цього житла, шляхом видачі ключів від вхідних дверей квартири. Виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову в цій частині. З огляду на викладене вище позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні майном підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Вказаний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 641/1355/18, від 11 листопада 2020 року у справі\~№ 610/1905/18. Таким чином з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 454, 00 грн.

Outcome: partial