Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

До Христинівського районного суду Черкаської області 04.07.2022 звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення коштів в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь кошти в сумі 20 000,00грн. та покласти на відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 18.01.2022 нею помилково було зі свого карткового рахунку перераховано на картковий рахунок відповідача суму в розмірі 20 000,00грн. Відповідач кошти їй так і не повернув. Згідно ст.1212 ЦК України вважає, що з відповідача підлягає стягненню вищевказана сума. Ухвалою суду від 11.07.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить їх задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, оскільки позивачем не надано жодного доказу, що стверджував би про помилковість перерахунку відповідних грошових коштів. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 18.01.2022 позивач перерахувала на рахунок відповідача грошові кошти, а саме в 16:40:03 було перераховано 20000,00грн., призначення: переказ власних коштів, що підтверджується копією квитанції № Р24А1913990480С5760. Згідно ст.ст. 509, 610 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.ч.1-3,6 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. За змістом ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Частиною 1 ст. 1213 ЦК України передбачений обов`язок набувача безпідставно набутого майна повернути таке майно потерпілому в натурі. Згідно із п. 1.24 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Відповідно до п. 1.23 цього Закону неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Згідно із п. 2.35 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку. Як на підставу заявленого позову позивач посилається на те, що вона помилково перерахувала грошові кошти на рахунок відповідача, однак на підтвердження вказаної обставини позивачем не надано жодного доказу. Разом з тим, позивач не зазначає у чому полягала така помилка (у номері рахунку, прізвищі імені по батькові отримувача коштів, у зазначенні «призначення платежу» тощо). При цьому, представник позивача в судовому засіданні, вказав, що позивач [PERSON] не зверталась до [PERSON] з метою повернення безпідставно перерахованих грошових коштів. На гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк», в якому знаходиться рахунок відповідача, з повідомленням про помилковість зарахування коштів, позивач також не зверталась. Крім того, в судовому засіданні представник позивача не зміг пояснити суду, чому позивач перевела кошти відповідачу, при цьому зазначивши, що відповідача не знає. Вказав, що позивач помилилася в останній цифрі рахунку одержувача, але доказів про те кому саме призначалися відповідні кошти не надав. Окрім того, до суду про повернення коштів позивач звернулася лише через шість місяців після перерахування коштів, що також викликає сумнів у суду про помилковість перерахування коштів на рахунок відповідача. Той факт, що відповідачем також не надано доказів на підтвердження існування правовідносин, не звільняє позивача від обов`язку доказування у справі. Свідок з боку сторони відповідача [PERSON] не був допитаний судом, оскільки на неодноразові виклики, останній до суду не з`явився, його участь не була забезпечена відповідною стороною. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини другої ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed