Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог. В листопаді 2016 року [PERSON] , діючи в інтересах малолітнього [PERSON] , звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2014 року за ним було визнано право власності на частину земельної ділянки та частину житлового будинку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Співвласником іншої частини нерухомого майна є [PERSON] . З 26 вересня 2015 року та по теперішній час у вказаному будинку зареєстрований та проживає малолітній [PERSON] . 22 серпня 2016 року [PERSON] відчужила на користь [PERSON] частину житлового будинку, який розташовується в [ADDRESS] , на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Кударенко В.М., зареєстрованого в реєстрі за №2128. [PERSON] вказав на те, що вказаний договір дарування частки житлового будинку був укладений без дозволу органу опіки та піклування. У зв`язку з цим, [PERSON] просив визнати недійсним договір дарування частини будинку [ADDRESS] , укладений 22 серпня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кударенко В.М., зареєстрований реєстрі за №2128, а також застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені ч.1 ст.216 ЦК України. В грудні 2016 року [PERSON] , діючи в інтересах малолітнього [PERSON] , подав заяву про збільшення позовних вимог, якою просив визнати недійсним договір дарування частини земельної ділянки з кадастровим номером 3220881301:01:009:0260, розташованої за адресою: [ADDRESS] , укладений 22 серпня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кударенко В.М., зареєстрований в реєстрі за №2132, а також застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені ч.1 ст.216 ЦК України. Наприкінці квітня 2018 року [PERSON] також звернулась до суду з позовом, який обґрунтувала тим, що вона та [PERSON] є співвласниками житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] . [PERSON] перешкоджає [PERSON] у користуванні житловим будинком та в добровільному порядку не бажає визначити порядок користування будинком. Фактично [PERSON] разом з членами своєї сім`ї користується приміщеннями всього будинку. Тому [PERSON] просила встановити порядок користування житловим будинком [ADDRESS] , виділивши їй в користування: житлову кімнату 1-23 площею 21,2 кв.м., житлову кімнату 1-24 площею 11,8 кв.м., санвузол 1-21 площею 12,1 кв.м., коридор 1-22 площею 7 кв.м., житлову кімнату 1-25 площею 18 кв.м, санвузол 1-19 площею 6,1 кв.м., коридор 1-20 площею 4,7 кв.м. Виділити у користування [PERSON] - житлову кімнату 1-13 площею 13,2 кв.м., санвузол 1-15 площею 1,4 кв.м., житлову кімнату 1-26 площею 17,3 кв.м., санвузол 1-18 площею 5 кв.м., коридор 1-17 площею 5,3 кв.м., житлову кімнату 1-28 площею 23 кв.м., санвузол 1-27 кв.м. площею 6,6 кв.м., коридор 1-29 площею 7,6 кв.м. У загальному користуванні залишити підсобні приміщення: коридор 1-1 площею 36,2 кв.м., вітальню 1-2 площею 92 кв.м., басейн 1-3 площею 88,8 кв.м., сауну 1-4 площею 5,4 кв.м., душ 1-5 площею 1,8 кв.м., сходинкову 1-6 площею 1 кв.м., котельню 1-7 площею 9,9 кв.м., пральну 1-8 площею 2,7 кв.м., коридор 1-9 площею 6 кв.м., гараж 1-10 площею 41,8 кв.м., коридор 1-11 площею 3,6 кв.м., савузол 1-12 площею 2,3 кв.м., кухню 1-14 площею 26,5 кв.м., вітальню 1-16 площею 69,5 кв.м., коридор 1-30 площею 49,5 кв.м., підвал 1-31 площею 13,8 кв.м., підвал 1-32 площею 7,6 кв.м., підвал 1-33 площею 5,1 кв.м., підвал 1-33 площею 5,7 кв.м., підвал 1-34 площею 6,8 кв.м. В грудні 2020 року представник [PERSON] - [PERSON] подав позовну заяву про визначення порядку користування житловим будинком, з урахуванням висновку експерта №15781/19-43 від 29 вересня 2020 року, яким просив встановити порядок користування житловим будинком [ADDRESS] , виділивши в користування [PERSON] на першому поверсі: коридор 1-11 площею 3,6 кв.м., санвузол 1-12 площею 2,3 кв.м., житлову кімнату 1-13 площею 13,2 кв.м., на другому поверсі: санвузол 1-19 площею 6,1 кв.м., коридор 1-20 площею 4,7 кв.м., санвузол 1-21 площею 12,1 кв.м., коридор 1-22 площею 7,0 кв.м., житлову кімнату 1-23 площею 21,2 кв.м., житлову кімнату 1-24 площею 11,8 кв.м., житлову кімнату 1-25 площею 18,0 кв.м. Виділити в користування [PERSON] наступні приміщення на другому поверсі: частину вітальні 1-16 площею 38,2 кв.м., коридор 1-17 площею 5,3 кв.м., санвузол 1-18 площею 5,0 кв.м., житлову кімнату 1-26 площею 17,3 кв.м., санвузол 1-27 площею 6,6 кв.м., житлову кімнату 1-28 площею 23,0 кв.м., коридор 1-29 площею 7,6 кв.м., балкон «а3», балкон «а5», балкон, «а6». Залишити у спільному користуванні співвласників на першому поверсі: коридор 1-1 площею 36,2 кв.м., вітальню 1-2 площею 92,0 кв.м., басейн 1-3 площею 5,39 кв.м., сауну 1-4 площею 5,4 кв.м., душ 1-5 площею 1,8 кв.м., сходинкову 1-6 площею 1,0 кв.м., котельню 1-7 площею 9,9 кв.м., пральню 1-8 площею 2,7 кв.м., коридор 1-9 площею 6,0 кв.м., гараж 1-10 площею 41,8 кв.м., кухню 1-14 площею 26,5 кв.м., санвузол 1-15 площею 1,4 кв.м., ганок «а1», ганок «а2», на другому поверсі: частину вітальні 1-16 площею 15,65 кв.м., балкон а4, підвал площею 88,5 кв.м., господарські споруди: огорожу, вигрібну яму «К», вимощення «М1». 2. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали пред`явлений позов та просили суд його задовольнити. Разом з цим, заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON] вказав на те, що [PERSON] , будучи власником частини земельної ділянки з кадастровим номером 3220881301:01:009:0290, розташованої в [ADDRESS] , а також частини житлового будинку, розташованого на ній, розпорядилася власником майном шляхом укладення договору дарування на користь своєї дочки [PERSON] . Враховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] не являються матір`ю неповнолітнього [PERSON] , тому не потребували отримання дозволу в органі опіки та піклування на укладення спірних договорів дарування. Тому представник відповідачів [PERSON] просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В свою чергу, представник відповідачів [PERSON] підтримав позовні вимоги, заявлені [PERSON] . Приватний нотаріус КМНО Кударенко В.М. у судове засідання не з`явилась та свої пояснення щодо пред`явлених [PERSON] та [PERSON] вимог не надала. Про час та місце розгляду цивільної справи повідомлялась належним чином. Начальник служби у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради Бориспільського району Берліна О. направила до суду лист з проханням проводити розгляд справи за відсутності їхнього представника. При вирішенні спору поклалася на розсуд суду. 3. Процесуальні дії у справі. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 травня 2017 року матеріали цивільної справи були передані для розгляду судді Журавському В.В. (т.2 а.с.26). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 липня 2017 року у приватного нотаріуса КМНО Кударенко В.М. були витребувані належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення спірного договору дарування частини земельної ділянки (т.2 а.с.47). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2018 року цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування майном та цивільна справа за позовом [PERSON] , в інтересах малолітнього [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус КМНО Кударенко В.М., служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської РДА Київської області, про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна були об`єднані в одне провадження. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2019 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] була призначена судова будівельно-технічна експертиза та зупинено провадження в цивільній справі (т.2 а.с.217-218). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2020 року було поновлено провадження в цивільній справі та призначено підготовче засідання (т.3 а.с.1-2). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (т.3 а.с.86). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, до участі в розгляді цивільної справи було залучено службу у дітей та сім`ї Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області як правонаступника служби у справах сім`ї та дітей Бориспільської РДА (т.3 а.с.105). 4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 4.1. щодо позовних вимог про визнання недійсними договорів дарування частки житлового будинку та земельної ділянки. Встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року, в порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності по частині житлового будинку [ADDRESS] , а також по частині земельної ділянки площею 0,2499 га з кадастровим номером 3220881301:01:009:0260, яка розташовується в с. Вишеньки Бориспільського району Київської області (т.1 а.с.6-9,10-12). 22 серпня 2016 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір дарування частки житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кударенко В.М., зареєстрований в реєстрі за №2128. За умовами якого [PERSON] , матір, подарувала, а [PERSON] , дочка, прийняла у власність частку житлового будинку [ADDRESS] (т.1 а.с.137). Крім цього, в той самий день [PERSON] та [PERSON] уклали також договір дарування частки земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кударенко В.М., зареєстрований в реєстрі за №2132. За умовами якого [PERSON] , матір, подарувала, а [PERSON] , дочка, прийняла у власність частку земельної ділянки площею 0,2499 га з кадастровим номером 3220881301:01:009:0260, яка розташовується по [ADDRESS] (т.2 а.с.78). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: батько [PERSON] , мати - [PERSON] (т.1 а.с.15). Згідно з довідкою (випискою з погосподарської книги про склад сім`ї) від 25 листопада 2016 року, виданою Вишеньківською сільською радою Бориспільського району, малолітній [PERSON] з 26 вересня 2015 року зареєстрований та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.16). Відповідно до довідки (виписки з погосподарської книги про склад сім`ї) від 13 лютого 2019 року, виданої Вишеньківською сільською радою Бориспільського району, за адресою: [ADDRESS] , також зареєстровані та проживають діти [PERSON] - син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] (т.2 а.с.210). За змістом листа в.о. начальника служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської РДА №48-90-21-630 від 06 липня 2018 року із заявою про надання дозволу щодо вчинення правочинів над нерухомим майном за запитуваною адресою звернень не було (т.2 а.с.153). 4.2. щодо позовних вимог про встановлення порядку користування житловим будинком. Встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, з розміром часток співвласників по частці. Вказана обставина підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №121670964 від 23 квітня 2018 року. Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються параграфом 2 «Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону» гл.16 «Правочини» розділу IV «Правочини. Представництво», гл.23 «Загальні положення про право власності», гл.26 «Право спільної власності» ЦК України. 5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. 5.1. норми матеріального права щодо позовних вимог про визнання недійсними договорів дарування частки житлового будинку та земельної ділянки. Згідно з ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. У відповідності до ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Згідно з положеннями ч.4 та ч.5 ст.177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. За змістом ч.6 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. 5.2. норми матеріального права щодо позовних вимог про встановлення порядку користування житловим будинком. У відповідності до положення ст.41 Конституції України кожному гарантовано право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України, а також ч.1 та ч.3 ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст.368 ЦК України власність двох чи більше осіб без визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За змістом ст.369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ним. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист прав приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або, ті які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. За змістом правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі №6-1500цс15, у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі №333/3048/16-ц (провадження № 61-3994св18) та у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №570/1999/15-ц (провадження № 61-29371св18) потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У цьому випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення в користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. 5.3. норми процесуального права. За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положенням ч.1 ст.77, а також ч.1 та ч.2 ст.80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. 6.1. щодо позовних вимог про визнання недійсними договорів дарування частки житлового будинку та земельної ділянки. Встановлено, що [PERSON] є колишньою дружиною [PERSON] . Вказана обставина підтверджується копію заочного рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2014 року, яким був розірваний шлюб, укладений 01 березня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що був складений актовий запис №363 (т.1 а.с.145). При цьому, батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є відповідно [PERSON] та [PERSON] . Таким чином [PERSON] не є а ні матір`ю, а ні опікуном малолітнього [PERSON] . З цієї підстави на неї не поширюються обмеження, передбачені ст.71 ЦК України, для укладення [PERSON] спірного договору дарування частки житлового будинку не потребувалось згоди органу опіки та піклування. Крім цього, суд також враховує ту обставину, що права та інтереси малолітнього [PERSON] не були порушені у зв`язку з вчиненням спірних договорів дарування нерухомого майна. Зважаючи на те, що малолітній [PERSON] продовжує проживати у вказаному житловому будинку по теперішній час, а тому його житлові права не були порушені відчуженням частки житлового будинку. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору дарування частки житлового будинку [ADDRESS] , а також частки земельної ділянки площею 0,2499 га з кадастровим номером 3220881301:01:09:0260, яка розташовується по [ADDRESS] , є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. 6.2. щодо позовних вимог про встановлення порядку користування житловим будинком Встановлено, що між сторонами по справі дійсно існує спір щодо порядку користування житловим будинком [ADDRESS] . Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №15781/19-43 від 29 вересня 2020 року, враховуючи фактичне об`ємно-планувальне рішення будинку та функціональне призначення приміщень, запропонований можливий варіант встановлення порядку користування житловим будинком [ADDRESS] між співвласниками (т.2 а.с.235-249). У відповідності до запропонованого експертом варіанту 1-му співвласнику виділяється в будинку: на 1-му поверсі коридор 1-11 площею 3,6 кв.м., санвузол 1-12 площею 2,3 кв.м., житлова кімната 1-13 площею 13,2 кв.м., на 2-му поверсі: санвузол 1-19 площею 6,1 кв.м., коридор 1-20 площею 4,7 кв.м., санвузол 1-21 площею 12,1 кв.м., коридор 1-22 площею 7,0 кв.м., житлова кімната 1-23 площею 21,2 кв.м., житлова кімната 1-24 площею 11,8 кв.м., житлова кімната 1-25 площею 18,0 кв.м. В той час як 2-му співвласнику виділяється в будинку: на 2-му поверсі вітальня 1-16 площею 38,2 кв.м., коридор 1-17 площею 5,3 кв.м., санвузол 1-18 площею 5,0 кв.м., житлова кімната 1-26 площею 17,3 кв.м., санвузол 1-27 площею 6,6 кв.м., житлова кімната 1-28 площею 23,0 кв.м., коридор 1-29 площею 7,6 кв.м., балкон «а3», балкон «а5», балкон «а6». При цьому запропоновано виділити у спільне користування співвласників: на 1-му поверсі будинку: коридор 1-1 площею 36,2 кв.м., вітальню 1-2 площею 92,0 кв.м., басейн 1-3 площею 88,8 кв.м., сауну 1-4 площею 5,4 кв.м., душ 1-5 площею 1,8 кв.м., сходинкову 1-6 площею 1,0 кв.м., котельню 1-7 площею 9,9 кв.м., пральню 1-8 площею 2,7 кв.м., коридор 1-9 площею 6,0 кв.м., гараж 1-10 площею 41,8 кв.м., кухню 1-14 площею 26,5 кв.м., санвузол 1-15 площею 1,4 кв.м., ганок «а1», ганок «а2», на 2-му поверсі: частина вітальні 1-16 площею 15,65 кв.м., балкон а4, підвал площею 88,5 кв.м., господарські споруди: огорожу, вигрібну яму «К», вимощення «М1». Суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині визначення порядку користування житловим будинком за варіантом, запропонованим позивачем, а саме: виділити у користування [PERSON] приміщення на 1-му поверсі: коридор 1-11 площею 3,6 кв.м., санвузол 1-12 площею 2,3 кв.м., житлову кімнату 1-13 площею 13,2 кв.м., приміщення на 2-му поверсі: санвузол 1-19 площею 6,1 кв.м., коридор 1-20 площею 4,7 кв.м., санвузол 1-21 площею 12,1 кв.м., коридор 1-22 площею 7,0 кв.м., житлову кімнату 1-23 площею 21,2 кв.м., житлову кімнату 1-24 площею 11,8 кв.м., житлову кімнату 1-25 площею 18,0 кв.м.; виділити у користування [PERSON] приміщення на 2-му поверсі: частину вітальні 1-16 площею 38,2 кв.м., коридор 1-17 площею 5,3 кв.м., санвузол 1-18 площею 5,0 кв.м., житлову кімнату 1-26 площею 17,3 кв.м., санвузол 1-27 площею 6,6 кв.м., житлову кімнату 1-28 площею 23,0 кв.м., коридор 1-29 площею 7,6 кв.м., балкон «а3», балкон «а5», балкон, «а6». При цьому, місця загального користування на 1-му поверсі: коридор 1-1 площею 36,2 кв.м., вітальню 1-2 площею 92,0 кв.м., басейн 1-3 площею 88,8 кв.м., сауну 1-4 площею 5,4 кв.м., душ 1-5 площею 1,8 кв.м., сходинкову 1-6 площею 1,0 кв.м., котельню 1-7 площею 9,9 кв.м., пральню 1-8 площею 2,7 кв.м., коридор 1-9 площею 6,0 кв.м., гараж 1-10 площею 41,8 кв.м., кухню 1-14 площею 26,5 кв.м., санвузол 1-15 площею 1,4 кв.м., ганок «а1», ганок «а2», на 2-му поверсі: частину вітальні 1-16 площею 15,65 кв.м., балкон «а4», підвал площею 88,5 кв.м., господарські споруди: огорожу, вигрібну яму «К», вимощення «М1», залишити у спільному користуванні сторін по справі. До вищевказаного висновку приходить враховуючи, що запропонований позивачем порядок користування житловим будинком не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно та не порушує їх прав як власників. Як вказав Верховний Суд у постанові від 23 липня 2020 року у справі №641/3624/16-ц (провадження №641/3624/16-ц) первинне значення у врегулюванні відносин щодо порядку користування квартирою має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою домовленість сторін. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном, такий порядок користування може встановити суд. На переконання суду, вищевказаний варіант користування житловим будинком забезпечить баланс інтересів співвласників та рівні умови здійснення ними своїх прав. З доводів [PERSON] запропонований [PERSON] порядок користування спірним житловим будинком є неприйнятним, оскільки не враховує норми житлової площі на одну особу для сім`ї у складі п`яти осіб, троє з яких є дітьми, приміщення другого поверху не можуть бути передані в окреме користування, оскільки на ньому розташовуються вузли вводу всіх комунікацій до будинку. Крім цього, запропонований варіант призведе до погіршення санітарно-гігієнічних та побутових умов, порушення прав дітей на фізичний та розумовий розвиток. Вказані доводи судом оцінюються критично, зважаючи на те, що є виключно припущеннями позивача та не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами. За змістом висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження №2865 від 12 вересня 2019 року, складеного судовим експертом Перекрьостовим В.М. (т.3 а.с.30-41), житловий будинок та дворове замощення за адресою: [ADDRESS] , не придатний для нормальної експлуатації. Для приведення житлового будинку до задовільного стану необхідно провести ряд будівельних (ремонтно-відновлювальних робіт), а саме: розбирання цементних покриттів підлог у підвалі, розробка ґрунту у підвалі, ущільнення ґрунту щебнем у підвалі, улаштування горизонтальної гідроізоляції фундаментів у підвалі, улаштування притискної стінки з цегли у підвалі, улаштування гідроізоляції у підвалі, улаштування підстильного шару щебневого, бетонного у підвалі, улаштування цементної стяжки у підвалі по бетонній основі, улаштування покриття з керамічних плиток на розчини із сухої клеючої суміші у підвалі, розбирання облицювання стін котельні, ремонт штукатурки стін котельні, штукатурення котельні, суцільне вирівнювання штукатурки стін котельні, облицювання поверхонь стін котельні керамічними глазурованими плитками з карнизними, плінтусними і кутовими елементами, розбирання покриттів підлог з керамічних плиток терас і ступенів по периметру будівлі, розробка ґрунту бульдозерами по периметру будівлі, розробка ґрунту вручну по периметру будівлі, посилення фундаментів цементацією, засипання вручну траншей, пазух котлованів та ям, ущільнення ґрунту пневматичними трамбівками по периметру будівлі, улаштування бетонних фундаментів під тераси і сходи, улаштування гідроізоляції з поліетиленової плівки із захистом руберойдом, улаштування покриттів терас і сходів, розбирання покриттів підлог з керамічних плиток балконів, улаштування покриттів з керамічних плиток на розчині із сухої клеючої суміші по стягуванню балконних плит, відбивання штукатурки фасадів разом з пінополістирольними плитами, відбивання штукатурки фасадів (пінополістирольні плити в проектному положенні), влаштування декоративної акрилової штукартурки з фактурою «Короїд» фасадів, ремонт покрівлі з влаштування примикань до парапетів з фартухом, перемощування бруківки через просідання основи, загальною вартістю будівельних робіт на дату проведення дослідження у розмірі 4378981 гривень. На переконання суду вказаний висновок експерта є неналежним доказом, у розумінні ч.2 ст.77 ЦПК України. Оскільки, за змістом цього висновку експертом не запропонований можливий варіант встановлення порядку користування житловим будинком [ADDRESS] між співвласниками на спростування висновку судової будівельно-технічної експертизи №15781/19-43 від 29 вересня 2020 року. Крім цього, вищевказані будівельні та ремонтно-відновлювальні роботи, необхідні для приведення житлового будинку до задовільного стану, в жодній мірі не впливають можливість користування будинком його співвласниками. 7. Розподіл судових витрат. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанцій від 28 листопада 2016 року, від 26 грудня 2016 року (т.1 а.с.1,51) вбачається, що при пред`явленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 1102 гривні 40 копійок. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явлених ним позовних вимог відмовлено, тому підстави для покладення на відповідачів обов`язок відшкодувати понесені ним судові витрати, відсутні. В свою чергу, при зверненні до суду [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок, згідно з квитанцією від 25 квітня 2018 року. Пред`явлений нею позов задоволений. Тому, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 704 гривні 80 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved