Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

У квітні 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошових коштів за невидачу трудової книжки та зміну підстави звільнення. В обґрунтування позову позивач зазначила, що у період з 04.08.20 р. по 22.02.22 р. позивач перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» на посаді менеджера з персоналу. Власником та Директором ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» з 04.02.21 р. є [PERSON] . 05.01.2022р. в особовому кабінеті на порталі електронних послуг Пенсійного фонду України Позивач виявила несплату Відповідачем за неї Єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за час її роботи у квітні 2021 р. 06.01.2022р. позивач звернулася до директора ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» з метою з`ясування причини цієї несплати та запропонувала керівництву сплатити ЄСВ за час її роботи у квітні 2021 р. Фактично у квітні 2021 р. Позивач відпрацювала 12 робочих днів та відповідно до Наказу від 06.04.21 р. №01-9.2/4 перебувала у основній щорічній відпустці протягом 14 календарних днів з 16.04.21 р. по 29.04.21 р. На цю її вимогу директор відповів, що всі податки за Позивача сплачено у повному обсязі і її вимога щодо сплати за неї ЄСВ за квітень 2021 р. відхиляється ним як безпідставна. 10.01.2022р. Позивач подала на ім`я директора ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» заяву з проханням звільнити її за угодою сторін відповідно до ч. 1 ст. 36 КЗпПУ та надати їй довідку про заробітну плату для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за період її роботи з січня 2021 р. по січень 2022 р.. додавши до заяви шаблон такої довідки відповідно до Постанови Кабміну № 1266. Оскільки реєструвати цю заяву директор відмовився. Позивач надіслала її на офіційну електронну пошту Відповідача. Після цього директор та його заступник почали здійснювати сильний психологічний тиск на Позивача, примушуючи її написати заву про звільнення із займаної посади за власним бажанням, погрожуючи у разі непокори звільнити її через догану. 10.01.2022р. о 13:00 Позивач була вимушена вийти з офісу на час обідньої перерви. Коли вона повернулася о 13:30 до офісу директор ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» повідомив її що усі робочі файли та документи із її робочого комп`ютера видалені ним через «нікчемність». Одночасно з цим, заступником директора [PERSON] , були вилучені із робочої шафи Позивача всі особові справи працівників. На вимогу адміністрації Позивач вимушена була віддати і свою трудову книжку. Керівництвом було прийняте рішення створити для Позивача дискримінаційні умови праці, під тиском яких вона вимушена буде написати заяву про своє звільнення за власним бажанням. Так, починаючи з другої половини робочого дня 10.01.22 р. Позивача умисно було відсторонено (без будь-якої на те причини) від виконання її посадових обов`язків. Протягом робочого дня директор та заступник директора відверто знущалися з Позивача принижаючи її людські та ділові якості. Вже після закінчення робочого дня 10.01.22 р., під час прямування Позивача додому, їй зателефонувала заступник директора та повідомивши, що з особової справи Позивача зникли документи, звинуватила Позивача у скоєнні крадіжки цих документів та наполягала на негайному поверненні Позивача до офісу. Оскільки робочий день скінчився, то повертатися до офісу Позивач відмовилася. 11.01.2022р. коли у супроводі громадянки [PERSON] (яка працює на посаді економіста Відповідача) Позивач потрапила о 9:00 до офісу то вона виявила, що взагалі всі документи із її робочого стола та шафи вилучені під час її відсутності. Таким чином 10.01.22р. після закінчення робочого дня, коли в офісі залишалися тільки директор та його заступник усі робочі документи були вилучені керівництвом. Позивач, побачивши що всі її робочі документи зникли, побоюючись нових безпідставних звинувачень з боку адміністрації звернулась до [PERSON] із проханням знаходитися разом із нею в одній кімнаті до того часу, коли начальство прийде на роботу. Вже після 11:00 директор та його заступник прийшли до офісу. Того ж дня керівництвом було складено акт від 10.01.22 р. (заднім числом) про вчинення Позивачем крадіжки документів з особової справи Позивача. Незважаючи на подання Позивачем на ім`я директора звернення про необізнаність та непричетність до факту скоєння крадіжки цих документів, Позивача було ознайомлено під підпис з Актом про скоєння нею крадіжки та з Наказом про оголошення їй догани за це. На усну вимогу Позивача до адміністрації надати їй копію цього Акту та Наказу керівництво їй відмовило. На прохання Позивача до адміністрації, у її присутності перевірити наявність документів у зазначеній особовій справі відповідно до складеного «Опису переліку документів, що містяться в цій особовій справі», Позивачу було відмовлено. Таким чином адміністрація Відповідача вчинила дії з метою приниження честі та гідності Позивача, та приниження її ділової репутації, що стало причиною душевних страждань, яких Позивач зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Після закінчення робочого дня 11.01.22 р. керівництво Відповідача силою утримуючи Позивача в офісі примусило її поставити підпис про ознайомлення її з наказом від 11.01.22р. про надання їй з 12.01.22 р. по 21.01.22 р. основної щорічної відпустки на 10 календарних днів. Оскільки Позивач була дуже психічно та фізично виснажена вона була змушена виконати все вимоги адміністрації після чого залишила офіс. На прохання Позивача до адміністрації надати їй копію цього Наказу керівництво їй відмовило. Через вчинені керівництвом ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» знущання, у Позивача погіршилося самопочуття, почала боліти голова, через і нервові переживання вона не могла спокійно спати вночі. 12.01.2022р. об 11:00 Позивачу зателефонував директор Відповідача та повідомив що наказ від 11.01.22 р. про її відпустку з 12.01.22 р. по 21.01.22 р. він скасовує та наполягає на негайному приїзді Позивача на роботу. 12.01.2022р. о 12:00 Позивач приїхала на роботу, де заступник директора Відповідача ознайомила її з наказом «Про скасування наказу про відпустку». Також адміністрація повідомила, що в Позивача триває робочий день і вона повинна виконувати свої посадові обов`язки. Позивач сповістила керівництво, що у телефонній розмові директор не попередив її, що в неї цей день є робочим, а через нервові переживання вона не спала вночі, та вже тривалий час нічого не їла, через що дуже погано себе почуває, потерпає від головного болю та відчуває нудоту. Протягом двох годин адміністрація Відповідача примушувала Позивача знаходитися на робочому місці не зважаючи на її скарги щодо погіршення самопочуття. Коли біль став нестерпним, Позивач повідомила адміністрацію, що у зв`язку із погіршенням стану свого здоров`я буде вимушена викликати швидку медичну допомогу. І тільки тоді директор Відповідача висунув умову, що коли Позивач напише заяву про надання їй щорічної основної відпустки на 11 календарних днів з 17.01.22 р. по 27.01.22 р. він дозволить їй залишити робоче місце. Позивач написала таку заяву про надання їй такої відпустки з 17.01.2022р., а також на вимогу заступника директора Відповідача написала заяву з проханням бути відсутньою на робочому місці 12.01.22 р. з 14:30 у зв`язку із поганим самопочуттям. Після цього адміністрація дозволила Позивачу залишити офіс. По дорозі додому Позивачу стало дуже погано, та вона втратила свідомість. Прийшовши до тями, Позивач звернулась до поліклініки Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги №10". Лікар замірила її тиск (200/150), надала першу медичну допомогу у зв`язку із підозрою на гіпертонічний криз, та створила електронний медичний висновок про тимчасову непрацездатність. На підставі цього медичного висновку було сформовано електронний лікарняний № 2425500- 2004644914-1 в електронному реєстрі листків непрацездатності від 12.01.22 р. Оскільки Позивачу зробили декілька ін`єкцій із заспокійливих та знижуючих тиск препаратів, то після повернення до дому вона почувала себе дуже виснаженою і відразу заснула, не маючи сил негайно попередити директора про відкриття е-лікарняного. Вранці 13.01.22 р. Позивач намагалась телефонним зв`язком повідомити директора Відповідача про відкриття е-лікарняного. Оскільки слухавку він не взяв, Позивач надіслала директору відповідне повідомлення на Viber та на електрону пошту. Того ж дня Позивач поштовим відправленням Укрпошти № 6900616935383 надіслала на юридичну адресу Відповідача заяву з проханням звільнити її 17.01.22 р. відповідно до частини 3 ст. 38 КЗпП України через невиконання роботодавцем норм чинного законодавства України про працю, та у якості доказу несплати за неї роботодавцем ЄСВ додала довідку ОК-5 від 09.01.22 р. Пенсійного фонду України. Факт отримання даної заяви Відповідачем 14.01.22 р. підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 13.01.2022р. Позивач побоюючись за своє життя та здоров`я звернулась до відділу № 2 Запорізького Управління поліції з проханням захистити її від знущань з боку адміністрації Відповідача та допомогти їй з`ясувати обставини щодо «крадіжки» документів із її особової справи. 17.01.2022р. зателефонувавши вранці\~директору Відповідача\~Позивач попрохала прийняти\~до роботи її електронний лікарняний № 2425500-2004644914-1 у зв`язку із закриттям та запитала в директора, чи повинна вона приїхати на роботу у зв`язку із поданням нею заяви про звільнення 17.01.22 р. за ч.З ст.38. Директор відповів, що їй приїжджати на роботу не треба, тому що вона 17.01.22 р. знаходиться у основній щорічній відпустці і надіслав їй на особисту електрону пошту копію Наказу від 12.01.22 р. №01-9.2/03 «Про надання основної щорічної відпустки». На запитання Позивача коли її виплатять борг із заробітної плати за 2021 р. та зарплату за січень 2022 р. директор відповів, що всі кошти будуть виплачені відповідно до норм чинного трудового законодавства України. Ніяких заперечень щодо звільнення Позивача за поданою нею заявою та повідомлень про наявність спору щодо сум належних Позивачу до виплати директором Відповідача у телефонній розмові озвучено не було. Зачекавши декілька днів, та так і не отримавши Наказу про своє звільнення Позивач відправила 21.01.22 р. поштовим відправленням Укрпошти №6900616949392 на юридичну адресу Відповідача заяву з проханням провести з нею остаточний розрахунок, відправити їй поштовим відправленням Укрпошти трудову книжку, надати копію наказу про звільнення та надати довідку про нараховану заробітну плату за період з 04.08.20 р. по 17.01.22 р. Проте директор Відповідача відмовився його отримувати, і лист був повернутий Укрпоштою Позивачу у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Через такі дії директора 24.01.22 р. Позивач була вимушена надіслати на офіційну електронну пошту Відповідача та на електронну пошту директора Відповідача цю свою заяву щодо проведення остаточного розрахунку, отримання трудової та довідки. І тільки 27.01.22 р. Позивачем було отримано лист за підписом директора Відповідача №01-17/7 від 20.01.22 р. у якому директор Відповідача заперечував факт несплати ЄСВ за Позивача за квітень 2021 р. та інформував про відмову їй у звільненні 17.01.22 р. за поданою нею заявою відповідно до ч.З ст.38 КЗпП України, оскільки на розсуд директора Позивачем вказана безпідставна причина звільнення. З приводу несплати Відповідачем ЄСВ Позивач звернулась до органів Пенсійного фонду України, та отримала відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 1480-1173/В-07/8-0800/22 від 03.02.22 р. в якому її сповістили, що за фактом несплати ЄСВ Відповідачу 31.01.22 р. направлено телефонограму щодо приведення у відповідність відомостей в Реєстрі застрахованих осіб за квітень та червень 2021 року страхувальника ТОВ "Експертно-технічний центр промислової безпеки" (ЄДРПОУ41973071) . 01.02.2022р. Позивач з метою досудового врегулювання спору направила звернення щодо порушення її прав Відповідачем до Головного управління Держпраці у Запорізькій області. Відповідь на це звернення отримана Позивачем 02.03.22 р. Станом на 09.02.22 р., (тобто вже після подання Позивачем заяви про звільнення 17.01.2022р. за ч. З ст. 38 КЗпП України та поданням вимоги про проведення остаточного розрахунку) Відповідач сплатив за позивача ЄСВ за квітень 2021 р. Оскільки адміністрація Відповідача не надала на дату звільнення (17.01.22 р.) Позивачу довідки про суми нарахованої та виплаченої заробітної плати з метою з`ясування сум нарахувань та утримань із заробітної плати Позивач звернулась до Податкової служби. За даними довідки Податкової служби №0829-22-00281 від 09.02.22 р. Позивач з`ясувала що інформація щодо сум нарахованого та виплаченого їй доходу та утриманих податків Відповідачем у жовтні, листопаді, грудні 2020 р. взагалі відсутня, сума за січень 2021 р. не співпадає із даними Пенсійного фонду України (за даними Податкової служби 6000,00 грн., в довідці Пенсійного фонду України - 12000,00 грн) Тобто наявні розбіжності між даними наданими Відповідачем до Пенсійного фонду України та даними наданими Відповідачем до Податкової служби. 10.02.2022р. поштовими відправленнями Укрпошти Позивач отримала: Лист-повідомлення за підписом директора Відповідача №01-17/41 від 31.01.22 р. з пропозицією надати письмові пояснення щодо причин відсутності на робочому місці 28.01.22р. та 31.01.22р.; Лист-повідомлення за підписом директора Відповідача №01-17/52 від 03.02.22 р. з пропозицією надати письмові пояснення щодо причин відсутності на робочому місці 01.02.22р.; 02.03.22р.р. поштовими відправленнями Укрпошти Позивач отримала: Довідку Відповідача № 01-17/50 від 03.02.22 р. про нараховані Позивачу суми доходу за період з 04.08.2020 р. по 31.01.22 р. (копія додається) (суми нарахованої заробітної плати за жовтень 2020р, листопад 2020 р., за грудень 2020 р., за січень 2021 р. та за квітень 2021 р. зазначені у цій довідці відрізняються від сум зазначених у довідках Пенсійного фонду України та Податкової служби; Лист-повідомлення № 01-17/87 від 17.02.22 р. «Щодо повернення поворотної фінаснсової допомоги»; Вимогу про повернення фінансової допомоги №01-17/89 від 22.02.22 р.; Копію наказу (розпорядження) №01-8/7К від 22.02.22 р. про припинення трудового договору (контракту) з Позивачем за прогул без поважних причин відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України; (При цьому копія наказу №01-8/7К від 22.02.22 р не завірена належним чином, відповідно до вимог п.5.26 ДСТУ 4163:2020. Крім того Позивача не було ознайомлено з наказом №01-8/5К від 22.02.22 р. «Про накладання дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на [PERSON] від 22.02.22р.» вказаному в якості підстави для звільнення та в наказі про звільнення відсутня сума компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки); 03.03.2022р. Позивач надіслала на юридичну адресу Відповідача поштовим відправленням Укрпошти № 6900617019690 заяву з проханням надати їй довідку про нараховану заробітну плату із розшифровкою виду виплат за період її роботи, надати довідку про виплачені їй суми заробітної плати, надати довідку про заборгованість Відповідача із виплат їй заробітної плати, просила сплатити шляхом безготівкового перерахування коштів її картковий рахунок [PERSON] [NUMBER] за її лікарняним, провести із нею остаточний розрахунок та надіслати їй поштовим відправленням Укрпошти трудову книжку. На дату подання позовної заяви до суду Відповідач не провів остаточний розрахунок з Позивачем, не віддав трудову книжку та не надав необхідні довідки. Позивач просить суд: Визнати незаконним та скасувати Наказ (розпорядження) ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» (код ЄДРПОУ 41973071, адреса реєстрації: вулиця Перемоги, будинок 109, кв. 75, м. Запоріжжя, 65005) від 11.01.2022 р. «Про оголошення дисциплінарного стягнення у вигляді догани» за скоєння крадіжки документів із особової справи [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); Визнати незаконним та скасувати Наказ (розпорядження) ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» № 01-8/7К від 22.02.2022 р. про припинення трудового договору (контракту) із [PERSON] ; Визнати недійсним запис в трудовій книжці [PERSON] про звільнення з посади менеджера з персоналу ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» 22.02.22 р. згідно з ч. 4 ст. 40 КЗпПУ та в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Держреєстру; Зобов`язати ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» видати Наказ (розпорядження) про новий день звільнення [PERSON] з посади менеджера з персоналу ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» відповідно до частини 3 ст. 38 КЗпП України через невиконання роботодавцем норм чинного законодавства України про працю яким є день видачі трудової інижки; Зобов`язати ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» внести до трудової книжки [PERSON] та в електронну форму в реєстрі застрахованих осіб Держреєстру запис про звільнення з посади менеджера з персоналу згідно з ч. З ст. 38 КЗпПУ на підставі відповідного наказу виданого у день видачі трудової книжки; Стягнути з ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату в гозмірі 31296,34 грн; Стягнути з ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» на користь [PERSON] допомогу по тимчасової непрацездатності в розмірі 676,53 грн; Стягнути з ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) грошові кошти відпускних за 14 днів основної щорічної відпустки з 16.04.21р. по 29.04.21 р. в розмірі 3640,00 грн; Стягнути з ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» на користь [PERSON] компенсацію за 5 (п`ять) невикористаних днів основної щорічної відпустки в розмірі 1165,95 грн; Стягнути з ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» на користь [PERSON] вихідну допомогу в розмірі 19200,00 грн; Стягнути з ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки за період з 24.01.2022 року по день ухвали судового рішення; Зобов`язати ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» надати [PERSON] довідку про нараховані суми заробітної плати із розшифровкою виду виплат та утримань за період з 04.08.2020 р по день проведення остаточного розрахунку; Зобов`язати ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» надати [PERSON] довідку про заробітну плату для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за період її роботи з січня 2021 р. по день проведення остаточного розрахунку за формою відповідно до постанови Кабміну № 1266; Зобов`язати ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» надати [PERSON] довідку про виплачену заробітну за період з 04.08.20 р. по день проведення остаточного розрахунку з наданням копій первинних бухгалтерських документів, що підтверджують виплату вказаних у довідці сум; Зобов`язати ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» привести у відповідність відомості стосовно [PERSON] про нараховані та виплачені суми заробітної плати та суми податків у Податковій службі та у Пенсійному Фонді України. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що позовні вимоги не визнають у повному обсязі виходячи з натсупного. Відповідач допустив\~технічні помилки\~під час\~підготовки та\~здачі звіту\~за формою\~«Податковий розрахунок\~сум доходу,\~нарахованого (сплаченого)\~на користь\~платників податків\~-\~фізичних осіб,\~і сум\~утриманого з\~них податку,\~а також\~сум нарахованого\~єдиного внеску»\~за період\~ІІ квартал 2021 року. Відповідно у формі звіту було допущено помилку нумерації місяців у кварталі. Таким чином, відповідно довідки форми ОК-5, яка надана Позивачем, присутня інформація щодо нарахування заробітної плати за січень 2021 р у розмірі 12000,00 тисяч грн. та відсутність нарахування заробітної плати за квітень 2021р. Дані звіту суперечать «Довідці про нарахування заробітної плати, вих. №01-17/50 від 03.02.2022р. (січень 2021р. - 6000,00 тисяч грн., квітень 2021р. - 6000,00 грн), тобто виходячи з вище наведеного податки з заробітної плати були фактично сплачені, но увійшли до звітності з помилкою. Відповідач не порушував умови трудового договору та «Правила внутрішнього трудового розпорядку». На теперішній час у звітність підприємства внесені зміни відповідно нарахованої заробітної плати працівникам підприємства. Відповідно листа Головного управління Держпраці у Запорізький області від 16.02.2022 року за №08/02.8-05/1354 після проведення інспекційного відвідування відповідача позивачу було роз`яснено, що несплата ЄСВ не є порушенням трудового законодавства, а є порушенням саме соціальних прав. В матеріалах справи відсутня інформація щодо сплати ЄСВ позивачем. Відповідач провів внутрішню службову перевірку щодо повноти наявності документів, які повинні бути знаходитись у особовій справі [PERSON] , менеджера з персоналу ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки». Під час проведення перевірки було з`ясовано наступне: відсутність заяви щодо надання відгулів за раніше відпрацьований час; відсутність договорів щодо надання поворотної фінансової допомоги; опис документів, що наявні в особовій справі був передруковано вздовж останніх 3-5 днів (цей факт може бути підтверджено тим, що документи різних часових періодів надруковано з однаковими дефектами друку), що свідчить про навмисне знищення документів, які повинні знаходись в «Особовій справі»; Крім цього було проведено перевірку особових справ інших працівників підприємства. Під час проведення перевірки було з`ясовано, що наприклад копії наказів про відрядження, присутні в особових справах не відповідали оригіналам наказів про відрядження які знаходяться у бухгалтерії підприємства, які є основним документом для нарахування витрат на відрядження. При цьому копії наказів у особових справах були з підписом позивача «Згідно з оригіналом». Це також свідчить про безпідставну заміну та знищення документів особових справ. Підписи на наказах про надання відпустки, що знаходяться у особових справах були підроблені (наприклад «Особова справа» [PERSON] , економіст ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки). Відповідно до висновків внутрішньої службової перевірки було видано наказ про накладання дисциплінарного стягнення на позивача. Позивач 10.01.2022р. мала бажання звільнитися на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Під час розгляду заяви керівником підприємства, сторони не дійшли до згоди. Тому у задоволенні заяви щодо звільнення керівником підприємства було відмовлено. Позивач 13.01.2022р. направила Укрпоштою заяву про звільнення відповідно ч. З ст. 38 КЗпП. Заява була отримана 14.01.2022р., розглянута Відповідачем та також було відмовлено у в`язку с тим, що вимоги, що мстились у заяві про звільнення відносяться саме до соціальних прав, які не регламентуються КЗпП України. Це підтверджується листом Головного управління Держпраці у Запорізький області від 16.02.2022 року за №08/02.8-05/1354 після проведення інспекційного відвідування відповідача, та надано чергову відпустку до 28.01.2022р. Позивача було звільнено відповідно да п.4 ст. 40 КЗпП України оскільки працівник був відсутній на робочому місці з 28.01.2022р. по 18.02.2022р., що підтверджується доповідними записками про відсутність працівника на робочому місці економіста [PERSON] , актами щодо відсутності працівника на робочому місці з 28.01.2022р. по 18.02.2022р. (складено комісією підприємства), доповідною запискою в. о. заступника директора Рогінської Л. Л. від 21.02.2022р., листів - повідомлень від 31.01.2022р. та 03.02.2022р., лист-повідомлення щодо звільнення згідно наказу по ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» від 22.02.2022р. за №01-17/90. Позивач повинен був фактично приступити до роботи після закінчення чергової відпустки 28.01.2022р. Позивачу було направлено лист-повідомлення від 22.02.2022р за №01-17/90 щодо звільнення та наказ про звільнення від 22.02.2022р. за №01-8/7К. У листі- повідомленні булу зазначено, що Відповідач просить звернутись до нього та заздалегідь узгодити дату відвідування підприємства щодо отримання остаточного розрахунку та отримання трудової книжки. Позивач цей лист проігнорував. Відповідач під час трудових відносин з Позивачем не погіршив умови оплати праці, що встановлені законодавством, так як усі виплати поворотної фінансової допомоги були оформлені відповідними договорами згідно вимог ч.І ст. 1047 Цивільного кодексу України. Відповідно договорів поворотної фінансової допомоги отримані кошти Відповідач повинен був повернути у строк до 31.12.2020р., 31.12.2021р. Відповідно до платіжних доручень, які перераховано у листі від 22.02.2022р. №01-17/89. Позивач фактично отримав грошові кошти та повинен їх повернути з урахуванням вимог р.2 п.2.2 Договору про надання (безвідсоткової) фінансової допомоги. Відповідно вимог законодавства Відповідачем було повністю перераховано до бюджету суми ЄСВ, що були нараховані на заробітну плату Позивача відповідно даних що містяться у формі ОК-5. Відповідач направив Позивачу лист-повідомлення від 22.02.2022р за №01-17/90 щодо звільнення та наказ про звільнення від 22.02.2022р. за №01-8/7К. У листі- повідомленні було зазначено, що Відповідач просить звернутись до нього та заздалегідь узгодити дату відвідування підприємства щодо отримання остаточного розрахунку та отримання трудової книжки. Позивач отримав цей лист 02.03.2022р. та не звернувся до Відповідача з метою отримання остаточного розрахунку та трудової книжки. 13.12.2022 позивач надала суду відповідь на відзив, просила залишити без розгляду відзив відповідача та задовольнити позов у повному обсязі. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на підстави та доводи, викладені у позові. Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи всі надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно достатті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1-2 ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1-2ст.77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.5-6ст.81 ЦПК України). Згідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У рішенні Європейського суду з прав людини в справі Ващенко проти України (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Також в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Судом встановлено, що згідно до наказу № 03-8/21к від 03.08.2020 року [PERSON] було прийнято на посаду менеджера з персоналу у ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки». 05.01.2022р. в особовому кабінеті на порталі електронних послуг Пенсійного фонду України Позивач виявила несплату Відповідачем за неї Єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за час її роботи у квітні 2021 р. 10.01.2022р. Позивач подала на ім`я директора Відповідача заяву з проханням звільнити її за угодою сторін відповідно до ч. 1 ст. 36 КЗпПУ та надати їй довідку про заробітну плату для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за період її роботи з січня 2021 р. по січень 2022 р. (а.с.136). Того ж дня керівництвом було складено акт від 10.01.22 р. про вчинення [PERSON] крадіжки документів з особової справи Позивача (а.с.241). 11.012022 року керівником ТОВ «Експертно-технічний центр промислової безпеки» Рогинським М. було видано наказ № 01-8/02к «Про накладення дисциплинарного стягнення на [PERSON] у вигляді догани», з якою позивач ознайомлена 11.01.2022р. ( а.а.144). 12.01.2022р. позивач написала заяву про надання їй щорічної основної відпустки на 11 календарних днів з 17.01.22 р. по 27.01.22 р. 12.01.2022 р. було сформовано електронний лікарняний № 2425500- 2004644914-1 в електронному реєстрі листків непрацездатності. 13.01.2022 року позивач [PERSON] направила на адресу відповідача заяву датовану 10.01.2022р. про звільнення з посади на підставі ч.3 ст.38 КЗаП України через невиконання роботодавцем чинного закону України про працю, а саме відсутність сплати ЄСВ (а.с.56-57). Вказана заява була отримана керівництвом підприємства і відмовлено у звільненні з вказаних позиваем підстав (а.с.29), яка отримана позивачем 27.01.2022 року, як вказано у позовній заяві. 17.01.2022р. зателефонувавши вранці\~директору Відповідача\~Позивач попрохала прийняти\~до роботи її електронний лікарняний № 2425500-2004644914-1 у зв`язку із закриттям та запитала в директора, чи повинна вона приїхати на роботу у зв`язку із поданням нею заяви про звільнення 17.01.22 р. за ч.З ст.38. Директор відповів, що їй приїжджати на роботу не треба, тому що вона 17.01.22 р. знаходиться у основній щорічній відпустці і надіслав їй на особисту електрону пошту копію Наказу від 12.01.22 р. №01-9.2/03 «Про надання основної щорічної відпустки». Отже, позивач повинна була приступити до роботи з 28.01.2022 року, але до роботи не приступила, що підтверджується актами відсутності працівника на робочому місці (а.с.103-134). 21.02.2022 року на ім`я директора [PERSON] була подана доповідна записка про вижиті заходи по з`ясуванню причин відсутності працівника на робочому місці (а.с.133). Згідно доповідної записки [PERSON] на роботі не з`явилася і пояснень про поважнфсть причин відсутності не надала. 22 лютого 2022 року наказом № 01-8/7/К про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] була звільнена за прогул без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.138). Листом-повідомленням вих..№ 01-17/90 від 22.02.2022р. вказаний вище наказ було направлено позивачу [PERSON] та запропоновано для остаточного розрахунку звернутися до ТОВ «Експертоно-тезнічний центр промислової безпеки» та заздалегідь узгодити дату відвідування. (а.с.137). Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до пункту 4 частини першоїстатті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Згідно із частиною першоюстатті 147 КЗпП Україниза порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Відповідно до частини першоїстатті 149 КЗпП Українидо застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Пояснення порушника трудової дисципліни, передбачене положенням частини першоїстатті 149 КЗпП України, є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим, правова оцінка дисциплінарного проступку здійснюється на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Водночас, невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2021 року у справі № 212/9516/19, від 26 липня 2021 року у справі № 643/10816/17. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які виключають вину працівника (Постанова Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 235/5659/20). Відповідачем надано суду безспірні докази про відсутність [PERSON] на робочому місці 27.01.2022 року по 18 лютого 2022 року, що безпосередньо і не заперечується позивачем, так як вона вважала себе звільненою з 17.01.2022р. Між тим, 13.01.2022 року позивач [PERSON] направила на адресу відповідача заяву датовану 10.01.2022р. про звільнення з посади на підставі ч.3 ст.38 КЗаП України через невиконання роботодавцем чинного закону України про працю, а саме відсутність сплати ЄСВ, але отримала відмову у звільненні з вказаних нею підстав, яка отимана 27.01.2022 року, що не заперечується позивачем, тобто, вона повинна була приступити до роботи сама 28.01.2022 року. Системний аналіз ст.40 КЗпП України дає підстави для висновку, що власник вправі із своєї ініціативи звільнити працівника за умови, що є підстави, з якими законом пов`язує виникнення у нього права на розірвання трудового договору. За наявності права на звільнення працівника власник реалізує його на свій розсуд: він вправі звільнити працівника або не звільняти, за винятком випадків, коли із відповідних норм законодавства випливає обов`язок власника звільнити працівника. У разі якщо вказані працівником причини для звільнення не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останні не вправі самостійно змінювати право підставу розірвання трудового договору. При незгоді роботодавця звільнити працівника з підстав, передбачених відповідною статтею КЗпП України, останній може відмовити у розірвання трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися, що узгоджується з судовою практикою Верховного Суду: постанова від 13.03.2019 року в справі №754/1936/16-ц (провадження №61-28466св18); постанова від 22.04.2020 року в справі №199/8766/18 (провадження №61-797св20). Доводи представника відповідача щодо повноти наявності документів, які повинні знаходитись у особовій справі та їх знищення не найшли свого підтвердження у ході розгляду даної справи, між сторонами наявні ознаки цивільно-правоих відносин, що вказано у листі Запорізького районного управління поліції ГУ НП в Запорізькій області № 1037/42/04-2022 від 07.02.2022р. (а.с.47). Причин поважності відсутності на роботі [PERSON] суду не надала, тому відповідачем обґрунтовано розцінено такі дії позивача як прогул без поважних причин, а тому у відповідача були правові підстави для звільнення позивача на підставі пункту 4статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Щодо посилань позивача на причину розірвання трудового договору на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України через через невиконання роботодавцем чинного закону України про працю, а саме відсутність сплати ЄСВ є власною оцінкою позивача взагалі умов її роботи у відповідача в контексті невідповідності таких умов вимогам КЗпП України. Крім того, як зазначила сам позивач, ці обставини були предметом перевірки Головного управління Держпраці у Запорізькій області (а.с. 48-49). У постанові від 11.03.2020 у справі N 459/2618/17 (провадження N 61-47902св18) Верховний Суд указав, що причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я. Відповідно до постанови Верховного суду України у справі № 212/9516/19 від 15.11.2021 року, основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника. Проте дії Позивача з самовільного нез`явлення на роботі, носили суб`єктивний та залежний від його волі характер. Поряд з цим, будь-яких поважних причин невиходу на роботу стороною позивача перед судом не доведено. З огляду на викладене, суд не встановив правових підстав для задоволення вимог позивачки про визнання протиправним та скасування наказу відповідача про звільнення позивачки за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а, як наслідок, не встановив підстав і для задоволення позовних вимог в частині зміни причини формулювання звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП Ураїни. Вимоги позивача стосовно стягнення допомоги по тимчасової непрацездатності, відпускних у даному судовому розгляді задоволенню не підлягають, оскільки не підтверджені бухгалтерськими довідками та розрахунками. Між тим, судом встановлено, що трудова книжка позивача дотепер не повернута позивачці [PERSON] . Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставістатті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100(далі за текстом - Порядок), середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Такою подією є звільнення працівника. Абзацем 1 п. 8 зазначеного порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. За останні два місяці перед звільненням становить 12800,00 грн.: на кількість відпрацьованих днів 44 = 290,91 грн. середньоденна заробітна плата. Кількість робочих днів за період затримки до дня судового рішення 245 днів. Сума за період затримки становить 290,91 грн. х 245 = 71272,95 грн. У відповідності до абз. 3 п. 3 Порядку всі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, а винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 в справі № 359/10023/16-ц дійшов висновку, що суд має визначати суму середнього заробітку працівника за час вимушеного прогулу без утримання податків й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. Згідност. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем надано належні, допустимі та достовірні докази невиконання відповідачем свого обов`язку, та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові, про наявність підстав для задоволення позовних вимог, та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені. Відповідно до приписів підпункт 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України, компенсація за затримку розрахунку при звільнені є базою для оподаткування податком з доходу фізичних осіб. В силу ст. 18 Податкового кодексу України відповідач є особою, на яку покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику (позивачу), та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків (позивача). Отже, зважаючи на наведене, сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні має бути виплачена позивачеві після утримання передбачених законодавством податків та зборів. Що стосується вимог про забов`язання відповідача надати позивачу: довідки про нараховані суми заробітної плати із розшифровкою виду виплат та утримань за період з 04.08.2020 р. по день проведення остаточного розрахунку; довідки про заробітну плату для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за період її роботи з січня 2021 р. по день остаточного розрахунку за формою відповідно до Постанови КМУ №1266; довідки про виплачену заробітну плату за період з 04.08.2020 р. по день проведення остаточного розрахунку з наданням первинних бухгалтерських документів, що підтверджують виплату вказаних у довідці сум; суд вважає, що вони направлені не на захист порушеного права позивача, а по суті мають на меті збирання доказів по справі. Оскільки обов`язок доказування у подібних справах покладено на роботодавця, то саме він мав надати ці документи суду. Так позивач не надав суду доказів звернення позасудовому порядку до відповідача за відповідними документами, а також не навів обґрунтування яким саме чином задоволення цих вимог рішенням суду призведе до відновлення її прав. Стосовно вимог позивача забов`язання відповідача привести у відповідність відомості стосовно [PERSON] про нараховані та виплачені суми заробітної плати та суми податків у податковій службі та ПФУ суд вважає наступне. У судовому засіданні представник відповідача надав пояснення, що відповідач дійсно допустив технічні помилки під час підготовки та здачі звіту за формою «Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску» за період II квартал 2021 року. Відповідно у формі звіту було допущено помилку нумерації місяців у кварталі. Таким чином відповідно довідки форми ОК-5, яка надана Позивачем, присутня інформація щодо нарахування заробітної плати за січень 2021 р у розмірі 12000,00 тисяч грн. та відсутність нарахування заробітної плати за квітень 2021р. Дані звіту суперечать «Довідці про нарахування заробітної плати, вих. №01-17/50 від 03.02.2022р. (січень 2021р. - 6000,00 тисяч грн., квітень 2021р. - 6000,00 грн), тобто виходячи з вище наведеного податки з заробітної плати були фактично сплачені, но увійшли до звітності з помилкою. Таким чином відповідач не порушував умови трудового договору та «Правила внутрішнього трудового розпорядку». На теперішній час у звітність підприємства внесені зміни відповідно нарахованої заробітної плати працівникам підприємства. Відповідно листа Головного управління Держпраиі у Запорізький області від 16.02.2022 року за №08/02.8-05/1354 після проведення інспекційного відвідування відповідача позивачу було роз`яснено, що несплата ЄСВ не є порушенням трудового законодавства, а є порушенням саме соціальних прав. Ураховуючи вищевикладене суд вважає, що вказана вимога позивача не може бути вирішена у межах цієї справи оскільки до її розгляду не залучено органи фіскальної служби та органи УПФУ, що є дискрецією позивача і є самостійною підставою для відмови у задоволені цієї вимоги. На підставі викладено у задоволені цих вимог слід відмовити, оскільки обраний спосіб захисту не відповідає ст..16 ЦК України. У зв`язку із частковим задоволенням позову, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», то відповідно до ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial