Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-02 00:00:00

29 липня 2022 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до умов кредитного договору № 22031131627 від 08 жовтня 2008 року, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , остання отримала кредит на споживчі цілі в сумі 40800 доларів США строком погашення кредиту до 08 жовтня 2018 року зі сплатою за користування кредитом в сумі 16,50% річних. У зв`язку із тим, що [PERSON] не виконувала зобов`язання за кредитним договором, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду за захистом своїх порушених прав. Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 20 травня 2011 року у справі № 2-206/11 позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 11 липня 2011 року скасовано рішення суду першої інстанції у справі № 2-206/11 та ухвалено нове, яким вирішено стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 08 жовтня 2008 року в сумі 49971,55 доларів США та судові витрати в сумі 1820 грн. В рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на нерухоме майно: житловий будинок готовністю 78%, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 14 січня 2022 року заяву ТОВ «ФК «Укртехфінанс» про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено. Замінено стягувача - ПАТ «Райффайзен Банк\~Аваль» у виконавчому провадженні щодо примусового виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 11 липня 2011 року у цивільній справі № 2-206/11 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, звернення стягнення на нерухоме майно на ТОВ «ФК «Укртехфінанс». Оскільки рішення суду залишається невиконаним, позивач, посилаючись на положення статті 625 ЦК України, просить стягнути з відповідачів заборгованість у вигляді 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 3220,09 доларів США, що еквівалентно 117\~754,19 грн, за період з 29 липня 2019 року по 23 лютого 2022 року. Ухвалою суду від 13 вересня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. 21 жовтня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач [PERSON] просила в задоволенні позову відмовити, в обґрунтування зазначила, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 11 липня 2011 року стягнуто суму боргу у розмірі 49971,55 доларів США, що еквівалентно 394575,39 грн, з яких заборгованість за відсотками 3746,51 доларів США, що еквівалентно 29582,44 грн, пеня за прострочення відсотків 3\~301,55 доларів США, що еквівалентно 26069,05 грн та пеня за тілом кредиту 172,14 доларів США, що еквівалентно 1359,24. Отже, на думку відповідача, позивач має намір повторно стягнути штраф, розрахований не тільки із суми боргу, а і з штрафних санкцій за вказаним рішенням суду. [PERSON] також зазначає, що на виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист про звернення стягнення у рахунок заборгованості на будинок незавершеного будівництва та земельну ділянку під забудову, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу з прилюдних торгів з початковою вартістю 332705 грн. На думку [PERSON] вказане підтверджує суму боргу фіксовану у національній валюті України, тоді як позивач заявляє вимоги в іноземній валюті, а тому вважає таку вимогу неправомірною. [PERSON] також зазначила, що виконавчий лист не виконано та стягнення не відбулося не з її вини. Крім того відповідач вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності. Враховуючи наведене, [PERSON] просить у задоволенні позовних вимог відмовити. 29 листопада 2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив [PERSON] , у якій позивач посилається на необґрунтованість доводів відповідача у відзиві. Зазначає, що на виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 11 липня 2011 року видано виконавчий лист, який неодноразово пред`являвся стягувачем на виконання. Останній раз, відповідно до відмітки на виконавчому документі, 10 серпня 2020 року приватним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а тому враховуючи те, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривався та відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» становить три роки, позивачем було повторно пред`явлено до виконання виконавчий документ, за яким відкрито виконавче провадження № 70315130. Разом з цим, позивач вважає, що наявність невиконаного рішення суду про стягнення суми боргу, незалежно від наявності відкритого виконавчого провадження, є підставою для стягнення 3% річних від простроченої суми відповідно до вимог ст. 625 ЦК України. З огляду на те, що рішенням суду стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 08 жовтня 2008 року в сумі 49971,55 доларів США, зазначена заборгованість так і не сплачена відповідачами, стягнення 3% річних саме у доларах США є правомірним. Зазначає, що наявність невиконаного рішення суду про стягнення суми боргу за кредитним договором, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, що повинні обмежуватися, з огляду на триваюче правопорушення, трьома останніми роками, які передували подачі такого позову. Представник позивача адвокат Божко Д.О. у судовому засіданні позов підтримала з підстав зазначених у ньому. Зауважила, що рішення Апеляційного суду Київської області від 11 липня 2011 року, яким стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 08 жовтня 2008 року в сумі 49971,55 доларів США, відповідачі не виконали. На виконання вказаного рішення суду також не відбулося і звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, відповідно до заяви просила розглянути справу за її відсутності, у позові відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не надав. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що висунуті позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що у провадженні Бородянського районного суду Київської області перебувала цивільна справа № 2-206/11 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 20 травня 2011 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково. Розірвано кредитний договір № 22031131627 від 08 жовтня 2008 року. У рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на нерухоме майно: житловий будинок незавершеного будівництва готовністю 78% та земельну ділянку (кадастровий номер: 3221055100:01:008:0287), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та належать [PERSON] . Рішенням Апеляційного суду Київської області від 11 липня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2011 року, апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Рішення Бородянського районного суду Київської області від 20 травня 2011 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Розірвано кредитний договір № 22031131627 від 08 жовтня 2008 року. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 08 жовтня 2008 року в сумі 49971,55 доларів США, що еквівалентно 394575,39 грн та судові витрати в сумі 1820 грн. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на нерухоме майно: житловий будинок незавершеного будівництва готовністю 78% та земельну ділянку (кадастровий номер: 3221055100:01:008:0287), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та належать [PERSON] , шляхом продажу з прилюдних торгів з початковою ціною вартості предмета іпотеки в розмірі 332705 грн, визначеною сторонами в договорі іпотеки від 08 жовтня 2008 року. Як встановлено рішенням Апеляційного суду Київської області від 11 липня 2011 року, 08 жовтня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачу [PERSON] кредит у сумі 40800 доларів США строком до 08 жовтня 2018 року, а остання взяла на себе зобов`язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 16,5% річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно графіку погашення кредиту. У той же день між банком та [PERSON] укладено договір поруки, згідно якого у випадку невиконання позичальником боргових зобов`язань перед банком за кредитним договором поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання відповідати по борговим зобов`язанням боржника [PERSON] , які виникають з умов кредитного договору. Сторони визначили, що у випадку невиконання або неналежного виконання боржником всіх або окремих взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед банком за виконання боргових зобов`язань у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків. \~\~\~\~ Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав. Тоді як відповідач [PERSON] порушила умови кредитного договору, внаслідок чого у неї станом на 26 липня 2010 року утворилась заборгованість, яка становить 49971,55 доларів США, що еквівалентно 394575,39 грн, з яких заборгованість за кредитом 42751,35 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 337564,66 грн, заборгованість за відсотками 3746,51 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 29582,44 грн, пеня за прострочення відсотків 3301,55 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 26069,05 грн. та пеня по тілу кредиту 172,14 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 1359,24 грн. Отже, факт укладання між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] кредитного договору № 22031131627 від 08 жовтня 2008 року; факт отримання кредитних коштів та факт порушення умов кредитного договору встановлено рішенням Апеляційного суду Київської області від 11 липня 2011 року у справі № 2-206/11, яке набрало законної сили. За вказаним рішенням було видано виконавчий лист від 30 вересня 2011 року. 13 грудня 2021 року до Бородянського районного суду Київської області надійшла заява ТОВ «ФК «Укртехфінанс» про заміну сторони у виконавчому провадженні щодо примусового виконання вказаного рішення Апеляційного суду Київської області. Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 14 січня 2022 року заяву ТОВ «ФК «Укртехфінанс» задоволено. Замінено стягувача - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у виконавчому провадженні щодо примусового виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 11 липня 2011 року у цивільній справі № 2-206/11 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, звернення стягнення на нерухоме майно на ТОВ «ФК «Укртехфінанс». Відповідно до ч. 4\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Позивач, посилаючись на те, що рішення Апеляційного суду Київської області від 11 липня 2011 року у справі № 2-206/11 залишається невиконаним, просить стягнути з відповідачів на підставі положень статті 625 ЦК України заборгованість у вигляді 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 3220,09 доларів США, що еквівалентно 117\~754,19 грн, за період з 29 липня 2019 року по 23 лютого 2022 року. Матеріали справи не містять доказів виконання вказаного судового рішення. У відзиві відповідач [PERSON] також вказувала на те, що зазначене рішення суду є невиконаним. За змістом положень статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Наведений правовий висновок сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц. Таким чином, з ухваленням рішення Апеляційного суду Київської області від 11 липня 2011 року про стягнення солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 49971,55 доларів США, зобов`язання відповідачів сплатити вказану заборгованість не припинилося та триває до моменту фактичного його виконання. На час розгляду справи судом відповідачами не надано доказів, що свідчать про погашення цієї заборгованості. За встановлених обставин, оскільки відповідачі не виконують судове рішення про стягнення із них солідарно заборгованості на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», право вимоги якого за вказаним кредитним договором відступлено ТОВ «ФК «Укртехфінанс», відтак позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України. Водночас слід зазначити, що згідно з рішенням Апеляційного суду Київської області від 11 липня 2011 року у справі № 2-206/11 заборгованість відповідачів за вказаним кредитним договором становить 49971,55 доларів США, із яких штрафні санкції становлять 7220,20 доларів США. Базою для нарахування трьох процентів річних, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями. Таким чином, базою для нарахування трьох процентів річних, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, є сума заборгованості за кредитом, яка встановлена рішенням Апеляційного суду Київської області від 11 липня 2011 року, а саме у розмірі 42751,35 доларів США (49971,55 доларів США 7220,20 доларів США). При цьому слід зауважити, що у ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України, як про це зазначає у відзиві на позов відповідач [PERSON] . Позивачем визначений строк нарахування трьох процентів річних - з 29 липня 2019 року по 23 лютого 2022 року. Суд перевіривши розрахунок позивача, дійшов висновку, що 3 % річних за прострочення відповідачами виконання грошового зобов`язання за період з 29 липня 2019 року по 23 лютого 2022 року становить: з 29.07.2019 року по 31.12.2019 року (156 днів): 42751,35 доларів США. х 3 % / 100% х 156 / 365 = 548,15 доларів США; з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року (365 днів): 42751,35 доларів США х 3% / 100% х 365 / 365 = 1 282,54 доларів США; з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року (365 днів): 42751,35 доларів США х 3% / 100% х 365 / 365 = 1282,54 доларів США; з 01.01.2022 року по 23.02.2022 року (54 дні): 42751,35 доларів США х 3% / 100% х 54 / 365 = 189,75 доларів США, усього 3302,98 доларів США. За таких обставин, суд вважає за необхідне, задовольняючи позов у межах заявлених позивачем позовних вимог, стягнути з відповідачів солідарно на користь ТОВ «ФК «Укртехфінанс» 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 29 липня 2019 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 3220, 09 доларів США. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Вказана позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2022 року у справі №756/1712/21. Відтак, суд вважає зайвим посилання на грошовий еквівалент стягнутої суми 3 % річних у гривні, оскільки зазначення судом двох грошових сум, які необхідно стягнути з відповідачів, може внести двозначність у розуміння суті обов`язку боржників. Суд також враховує висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 910/16945/14, від 27 квітня 2018 року у справі № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625\~ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Таким чином доводи відповідача [PERSON] щодо спливу строків позовної давності звернення до суду, не приймаються судом до уваги, як такі, що не стосуються заявлених вимог, адже позивачем заявлено вимоги в межах трирічного строку позовної давності. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які в даному випадку, враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, складають 2481 грн.

Outcome: approved