Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 грудня 2022 року позов [PERSON] задоволено. Зменшено розмір аліментів, стягуваних з [PERSON] за судовим наказом Білопільського районного суду Сумської області від 22 липня 2022 року на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, припинивши з цього часу стягнення аліментів за судовим наказом Білопільського районного суду Сумської області від 22\~липня 2022 року у справі № 573/704/22, провадження №2-н/591/89/22. Відкликано судовий наказ, виданий 22 липня 2022 року Білопільським районним судом Сумської області 3 справі № 573/704/22 у разі відсутності заборгованості зі сплати аліментів. 23 січня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, у якому просить стягнути з відповідачки на його користь понесені ним судові витрати в сумі 2992 грн 40 коп. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26 січня 2023 року вказана заява призначена до розгляду в судовому засіданні на 02 лютого 2023 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, заяву підтримує. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] заперечувала проти задоволення заяви, посилаючись на ті обставини, що понесені позивачем витрати на правову допомогу для неї є завеликими. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про розгляд заяви повідомлена належним чином. Відповідно до частини 4 статті 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Водночас, пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року.\~\~Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої\~статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~(далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої\~статті 1 Закону № 5076-VI\~встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої\~статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до\~статті 19 Закону № 5076-VI\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків\~\~тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. З матеріалів справи вбачається, що під час ухвалення 19 грудня 2022 року судового рішення розподіл судових витрат не був вирішений. Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду з даним позовом сплатив судовий збір у сумі 992\~грн 40\~коп. на підставі квитанції від 03 серпня 2022 року за № 0.0.2629939154.1 (а.с. 1). Крім того, на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 01\~серпня 2022 року адвокат Ясинок М.М. взяв на себе зобов`язання надати професійну правничу допомогу [PERSON] , а останній зобов`язався оплатити надану професійну правничу допомогу на умовах цього договору (а.с. 15). Згідно з розрахунком вартості гонорару адвоката за надану професійну правничу допомогу згідно договору про надання професійної правничої допомоги від 01\~серпня 2022 року за складання проекту позовної заяви адвокатом витрачено 2 години часу, загальна вартість гонорару адвоката становить 2000 грн (а.с. 18). Відповідно до квитанції від 03 серпня 2022 року за виконану роботу [PERSON] сплатив адвокату Ясинку М.М. винагороду в сумі 2000 грн за складання проекту позовної заяви про зменшення розміру аліментів (а.с. 17). В судовому засіданні відповідачка [PERSON] не погодилась з визначеним розміром витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн та заявила клопотання про зменшення таких витрат, посилаючись на те, що вона проживає разом з дитиною в орендованій квартирі у м. Білопіллі, її старша донька навчається в університеті у м. Суми, вона допомагає їй та сплачує кошти за найм квартири, одяг, навчання. Вказує, що позивач знаходиться на утриманні держави. До того ж, у зв`язку з визнанням нею позову вона буде отримувати аліменти у зменшеному розмірі, що погіршує матеріальне становище дитини. Оскільки відповідачка визнала позов, тому на підставі ст. 142 ЦПК України з неї на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 496\~грн 20 коп. (50\~% від 992 грн 40 коп.), а інші 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, то суд з урахуванням заявленого відповідачкою клопотання про зменшення судових витрат, складністю даної справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, що полягає у складанні проекту позовної заяви, а також факту визнання відповідачкою позову, за наслідками розгляду якого аліменти на користь дитини стягуються у меншому розмірі, що погіршує її матеріальний стан, суд вважає необхідним зменшити заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу до 500 грн, оскільки стягнення з відповідачки додаткових коштів значно погіршить її матеріальне становище. Отже, заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial