Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-16 00:00:00

у своїй позовній заяві позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в належному йому житловому будинку [ADDRESS] . В основу своїх позовних вимог позивач зіслався на те, що він згідно договору дарування, є власником домоволодіння, яке знаходиться по [ADDRESS] . У його житловому будинку зареєстрована [PERSON] , яка доводиться йому колишньою дружиною, шлюб між ними розірвано 04 травня 2020 року. Відповідачка не проживає у належному йому будинку з 2019 року. Відповідачка не є членом його сім`ї. Добровільно виписатись відповідачка відмовляється, що порушує його, позивача, право на володіння, користування та розпорядження належним йому житловим приміщенням, тому він змушений звертатися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. Заочним рішенням Рожнятівського районного суду від 20.05.2021 у справі № 350/364/21 Номер провадження 2/350/241/2021, за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, позов задоволено, визнано [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, у житловому будинку, що знаходиться по [ADDRESS] . Відповідачка подала заяву про перегляд заочного рішення та ухвалою Рожнятівського районного суду від 25 листопада 2021 року скасовано заочне рішення Рожнятівського районного суду від 20.05.2021 у справі № 350/364/21 номер провадження 2/350/241/2021, за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а справу призначено до розгляду в загальному порядку. У судове засідання позивач не з`явився, його представник адвокат Дутка Р.В. подав заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання також не прибула, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. З урахуванням вищевикладеного, та те, що позивач наполягає на розгляді справи у відсутності відповідача, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності відповідачки, котра зловживає своїми правами, як відповідач у справі. При ухваленні рішення, суд бере до уваги доводи відповідачки, викладені в заяві від 11.11.2021 про перегляд заочного рішення. Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи положення ч.1 ст.223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін у порядку визначеному ст. 247 ч. 2 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак ( ст.6 ЦПК України). Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач є власником будинку, який знаходиться по [ADDRESS] (а.с.8,9). Згідно копії рішення Рожнятівського районного суду від 04 травня 2020 року (а.с.6) підтверджено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16) Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 Цивільного кодексу України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 Житлового кодексу України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 Цивільного кодексу України, передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 Цивільного кодексу України, статей 150, 156 Житлового кодексу України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16) Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2017 року, Справа № 734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України». Аналогічна правова позиція вбачається у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року по справі справа № 357/7940/16-ц. Як вбачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача про позбавлення права користування житловим приміщенням, а саме: будинком, який знаходиться по [ADDRESS] , його колишньої дружини, яка протягом тривалого часу (з 2019 року) не проживає у будинку та не несе тягар утримання житла, що порушує право позивача як власника нерухомого майна на реалізацію ним права користування належним на праві власності майном. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved