Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району про відшкодування моральної шкоди, в якому просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі однієї мінімальної заробітної плати. В обґрунтування позову зазначив, що він має статус учасника бойових дій і знаходиться на обліку в Управлінні соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року щорічно до 05 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. З01 січня 2021 року мінімальний розмір пенсії за віом становить 1769,00 гривень, тобото відповідач повинен був нарахувати та здійснити виплату позивачу у розмірі 1769,00 гривень х 5 = 8845,00 гривень. Але відповідач у 2021 році протиправно здійснив виплату щорічної разової грошової допомоги до 05 травня у розмірі 7354,00 гривень (1491,00 х 5). З цього приводу позивачем було подано адміністративний позов і 15.02.2022 року отримано виконавчий лист. Вимушеність звертатись зі скаргами, відсутність належних умов для життєзабезпечення учасників бойових дій, які підлягають у відстоюванні та доказуванні своїх прав та законних інтересів щодо виплати передбачених соціальних виплат, психологічне напруження, стрес, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, постійне нагадування про тяжби, спричинили позивачу душевні страждання та моральну шкоду. Відсутність вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, також, на думку позивача, про заподіяння йому моральної шкоди, якщо мале місце психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання був повідомлений судом своєчасно і належним чином. Позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав викладене в позовній заяві, а також просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим судом про час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився і не повідомив суд про причини неявки. Відзиву з приводу поданої позовної заяви від відповідача до суду не надходило. Відповідно до вимог ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із викладеним, на підставі ст.ст.223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача, його представника та відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.\~\~ Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] , виданого 23.10.2018 ТВО Начальника управління персоналу заступника начальника штабу в/ч [NUMBER] (а.с.9). 15.11.2021 рішенням Запорізького окружного адміністративного суду у справі №280/8510/21 позовну заяву [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району щодо відмови у перерахунку та виплаті [PERSON] щорічної разової грошової допомоги до 05 травня 2021 року у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зобов`язано Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району здійснити [PERSON] перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2021 рік в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням раніше виплаченої суми. Відповідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, рішенням суду визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району щодо відмови у перерахунку та виплаті [PERSON] щорічної разової грошової допомоги до 05 травня 2021 року у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до частини 1 статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. В статті 1 протоколу першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини визнає порушення права власності і на те майно, на яке особа мала законні сподівання. Гроші це майно (ст.192 ЦК України), тому не виплативши позивачу грошові кошти на які він мав право, відповідачем порушено серед іншого і право власності позивача. В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 (в редакції від 24.10.2003) Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає доведеними факт спричинення позивачу моральних страждань внаслідок неправомірних дій відповідача при нарахуванні виплат, оскільки внаслідок цього позивачу не в повній мірі виплачено разову допомогу, що об`єктивно негативно вплинуло на психологічний стан позивача та його соціальне функціонування. Оскільки позивач був обмежений у можливості розпорядитись належною щорічною разовою допомогою у повному обсязі, дана ситуація мала психотравмуючий характер, у зв`язку із чим позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних втратах і стражданнях внаслідок обмеження його соціальних прав, чим були порушені нормальні життєві зв`язку, оскільки для поновлення своїх прав позивач змушений був звертатись до суду. Крім того, суд враховує, що як зазначено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 січня 2020 року у справі №560/798/16-а (адміністративне провадження №К/9901/38893/18) психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди. Визначаючи розмір грошового відшкодування, судом враховується той факт, що виплата позивачу є допомогою як учаснику бойових дій і направлена на його захист, а тому недотримання державою визначених законом гарантій є занадто чутливою для осіб із таким статусом та викликає сумнів щодо турботи держави у їх захищеності, що поглиблює їх душевні страждання. Враховуючи викладене, вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наявності підстав для відшкодування позивачу завданої моральної шкоди. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» розмір мінімальної заробітної плати складає 6700,00 гривень. З урахуванням фактичних обставин справи, беручи до уваги, що позивач мав законні сподівання на отримання грошової виплати у передбаченому законом розмірі, не отримання якої об`єктивно призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків, суд, з урахуванням принципу розумності та справедливості, а також принципу пропорційності вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача підлягають до задоволенню у повному обсязі. Виходячи із законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкоду у розмірі 6700,00 гривень. Так як задоволена основна вимога позивача, який був звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви, з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved