Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

28 листопада 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява мотивована тим, що 27 червня 2017 року позивачка та [PERSON] зареєстрували шлюбу у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що зроблено відповідний актовий запис №28. Прізвище після державної реєстрації шлюбу просила залишити [PERSON] . Від спільного шлюбу дітей не мають. Позивачка зазначила, що шлюбні відносини з відповідачем припинені, шлюб існує формально, втрачені почуття любові, взаємоповаги один до одного, сторони мають різний менталітет, протилежні погляди на шлюб, сім`ю, життя та ведення спільного господарства. З вини обох сторін сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливими. Протягом останніх трьох років по теперішній час позивачка проживає з іншим чоловіком, ведуть спільне господарство та піклуються один про одного. Мають намір зареєструвати шлюб. Фактично шлюбні відносини між сторонами, ведення спільного господарства та сумісне проживання припинені з січня 2018 року, шлюб існує фактично формально. Протягом тривалого часу разом не проживають, спілкування підтримують лише за необхідністю, проти розірвання шлюбу [PERSON] не заперечує. Спору про поділ майна немає. У зв`язку із викладеним, просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 27 червня 2017 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 28. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку. 16 лютого 2023 року [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку. 16 лютого 2023 року через канцелярію суду представник відповідача - адвокат Капєльніков В.Л. надав заяву, в якій просить провести розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача, проти задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу не заперечує, просить розірвати шлюб, укладений 27 червня 2017 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 28. Відповідач [PERSON] також надав суду заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити, шлюб, укладений із [PERSON] , розірвати. Просив справу розглянути без його участі. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 27 червня 2017 року позивачка уклала шлюб з відповідачем [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 28, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 27 червня 2017 року (а.с. 9). Дітей від шлюбу сторони не мають. Спору між сторонами про поділ майна немає. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з статтями 21, 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України). шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (частина перша статті 55 СК України). Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною 2 статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей (частина 3 статті 109 СК України). Відповідно до статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої статті 114 та абзацу 2 частини 3 статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно із роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Cуди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Вищевикладене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 11 червня 2019 року № 605/434/18 (провадження № 61-3235св19): Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Відповідно до положень частин 1, 4 статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановивши, що сторони сумісного господарства не ведуть, шлюбно-сімейні відносини припинені, шлюб між сторонами носить формальний характер, сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд доходить висновку про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя та, враховуючи правову позицію відповідача, який проти задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу не заперечував, та наявність на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з частиною першою статті 142 ЦПК України, частиною третьою статті 7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Беручи до уваги вищенаведене, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету 496,20 гривень, що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову (992,40 х 0,5 = 496,20). Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 496,20 гривень відповідно до статті 141 ЦПК України стягуються з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved