Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області, [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: [PERSON] про визнання дію незаконною, визнання таким, що не набув право користування житловим приміщенням та скасування реєстрації. Позов мотивований тим, що 08.11.2003 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] було зареєстровано у ВРАЦС Мукачівського МУЮ, актовий запис №666. 11.07.2019 року дружина позивача [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, придбала житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 10 цього ж договору, зазначено, що він укладається за письмовою згодою чоловіка [PERSON] 23.07.2019 року виконавчим комітетом Мукачівської міської ради за заявами [PERSON] та [PERSON] проведено реєстрацію їх місця проживання за адресою: [ADDRESS] Позивач вважає, що оскільки вищезазначений будинок був придбаний під час шлюбу його із [PERSON] то він є співвласником даного будинку, а тому при реєстрації [PERSON] і [PERSON] за зазначеною адресою, була необхідна його згода, яку він не надавав. За таких обставин орган реєстрації, перевіривши подані документи для реєстрації, відповідно до абз.1 ч.1 ст.9-1 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Правил, повинен був прийняти рішення про відмову у реєстрації місця проживання. У зв`язку із цим, позивач [PERSON] просить суд визнати незаконну дію [PERSON] щодо надання згоди на реєстрацію місця проживання та вселення [PERSON] і [PERSON] , визнати [PERSON] таким, що не набув права користування житловим приміщенням та скасувати реєстрацію місця проживання [PERSON] . Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.12.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Також вказаною ухвалою відповідачам та третій особі встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву та письмових пояснень щодо позову. У свою чергу, відповідачі виконавчий комітет Мукачівської міської ради Закарпатської області та [PERSON] подали відзив на позовну заяву в якому просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у них. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву про визнання позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] подала до суду письмове пояснення щодо позову в якому вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими, а тому позов підлягає до задоволення. Вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, доводи позову, відзиви та письмові пояснення щодо позову, зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.07.2019 року, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №173745836 від 15.07.2019 року, житловий будинок [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 52-54). Відповідно до Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 08.11.2003 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] було зареєстровано 08.11.2003 року у ВРАГС Мукачівського МУЮ Закарпатської області, після чого остання змінила прізвище на [PERSON] , актовий запис за №666 (а.с. 55). Дані правовідносини регулюються нормами Конституції України та ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Так, відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією місця проживання або місця перебування особи, врегульовані Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 №1382-IV. Даний Закон регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження. Відповідно до ст.2 Закону №1382-IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно статтею 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. За змістом статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): - письмову заяву; - документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; - квитанцію про сплату адміністративного збору; - документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; - військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). У разі подання заяви представником особи додатково подаються: - документ, що посвідчує особу представника; - документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі). Постановою Кабінету міністрів України від 02.03.2016 р. №207 затверджено Правила реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру. Ці Правила визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів. Відповідно до п.18 Правил №207, для реєстрації місця проживання особа або її представник подає, зокрема: - заяву за встановленою формою; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження; - квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу); - документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи; - заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання). Пункт 18 Правил та п.2 графи "підстава для реєстрації місця проживання" додатку 6 до Правил передбачають необхідність надання згоди власника/співвласників житла або їх уповноважених органів, наймача та членів його сім`ї саме у разі відсутності документів, що підтверджують право на проживання в житлі. З аналізу вищезазначених правових норм слідує, що у випадку звернення за реєстрацією місця проживання особи, у якої відсутні документи на підтвердження її права власності на житло, реєстрація місця проживання здійснюється за згодою власника/співвласників житла. З матеріалів справи судом встановлено, що для реєстрації відповідача [PERSON] було подано всі необхідні для цього документи, які передбачені вищезазначеними підзаконними актами, зокрема і документ, що підтверджує право приватної власності у розмірі 1/1 частки на будинок за [PERSON] . Відповідно до пункту 11 Правил №207, орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: - особа не подала необхідних документів або інформації; - у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; - звернулася особа, яка не досягла 14 років. Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику. Тобто, у разі відсутності у особи права на проживання у житловому приміщенні (ордер, свідоцтво про право власності, тощо) реєстрація такої особи у житловому приміщенні здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї. Відповідно до ст.150 Житлового Кодексу України, громадяни, які мають у власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти будь-які дії які не суперечать закону щодо свого майна. За змістом ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Отже, як вбачається із матеріалів справи, право приватної власності у розмірі 1/1 частки на будинок за адресою: [ADDRESS] , належить виключно [PERSON] , яка і надала згоду на реєстрацію місця проживання відповідача [PERSON] . Також, даний факт, тобто таку згоду на реєстроацію відповідача сторонами не оспорюється, а навпаки визнається. Крім цього, суд бере до уваги також і пояснення позивача [PERSON] , які ним було надано в якості свідка в цивільній справі №303/8948/21, 2/303/2223/21, яка розглядається цим же складом суду, а саме те, що надаючи пояснення 15.11.2022 року, [PERSON] показав, що вони, тобто він з дружиною, дозволили зареєструвати та проживати разом з ними [PERSON] і [PERSON] , що у свою чергу свідчить про те, що показання [PERSON] , у вищезазначеній справі, суперечать викладеним доводам у його ж поданому позові, у даній справі з приводу одних і тих же обставин. Отже, самі ж пояснення [PERSON] у справі №303/8948/21, 2/303/2223/21 спростовують його твердження у даній справі про те, що він згоду на реєстрацію місця проживання відповідача [PERSON] не надавав. Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити саме з підстав необґрунтованості та недоведеністю.

Outcome: dismissed