Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Братської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про встановлення факту належності запису про право на земельну частку (пай) та визнання права на таку земельну частку (пай). В своєму позові позивач зазначила, що згідно рішення правління АТ "України" від 26.01.1996 року, протокол № 1, рекомендовано загальними зборами прийняти [PERSON] (так зазначено в документі) до членів товариства. 10.02.1996 року на [PERSON] рішенням правління АТ "Україна" від 10.02.1996 року, протокол № 2, покладені тимчасово обов`язки завідуючої ферми № 2. Рішенням загальних зборів членів АТ "Україна" від 11.02.1997 року, протокол № 1 [PERSON] (так зазначено в документі) прийнята до членів акціонерного товариства. Позивач неодноразово зверталась до підприємства, щодо належного їй права на земельну частку (пай) та отримувала інформацію що її [PERSON] не було внесено до списку-додатку до державного акту. Звернувшись до відділу у Братському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області отримала завірену інформацію, що 22.11.1995 року КСП "Україна" отримало Державний акт на право колективної власності на землю серія МК № 002 та копію основного на додаткового списків громадян членів КСП "України", які є додатком до Державного акту на право колективної власності, але наданий Список членів Акціонерного товариства "України" Братського району (позивач вважає що у відповіді допущена механічна описка КСП замість АТ), що також підтверджується Архівною довідкою. В додатковому списку на паювання землі під № 13 значиться громадянка - [PERSON] . 18.05.1996 року позивач уклала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Отже, у списку громадян членів АТ "Україна", який є додатком до Державного акту на право колективної власності та в додатковому списку на паювання землі під № 13 зазначено саме позивач - [PERSON] . З метою захисту своїх майнових прав позивач звернулась до суду про встановлення факту належності їй, запису під порядковим номером № 13 на ім`я " [PERSON] " в списку членів Акціонерного товариства "Україна" до Державного акту на право колективної власності на землю серії МК № 002, виданого 22.11.1995 року та визнання за нею, право на земельну частку (пай) сільськогосподарського призначення розміром - 10 в умовних кадастрових гектарах із не витребуваних земель сільськогосподарського призначення Вознесенського (колишня назва - Братського) району Миколаївської області. Під час судового засідання позивач підтримала свої позовні вимоги, додатково пояснила, що встановлення факту належності їй запису у списку членів АТ «Україна» необхідно у зв`язку з тим, що в основному списку під порядковим номером 98 міститься прізвище [PERSON] « [PERSON] »-закреслено, тому задля того, щоб у подальшому не виникало труднощів під час виконання рішення суду потрібно встановити факт належності їй запису. Представник відповідача, адвокат Вуїв О.В. позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що в матеріалах справи відсутні докази звернення [PERSON] до відповідача з приводу отримання сертифіката на земельну частку(пай), отже не можливо стверджувати про те, що право позивача на отримання земельної частки (паю) порушено. Окрім цього, позивачем пропущено строк на звернення до суду, що є також самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Суд, вислухавши учасників судового процесу, допитавши свідків, перевіривши зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків. Земельні відносини, суб`єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об`єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного Кодексу України). Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб`єкта владних повноважень, згідно зі статтею 19 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства, оскільки вирішуються питання, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність. Згідно з ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. У судовому засіданні встановлено позивач перебувала у членах АТ «Україна» Братського району Миколаївської області. Так, згідно відомостей, які містяться у трудовій книжці позивач була прийнята у члени АТ «Україна» 14.01.1996 року (арк..с. 26-27). Згідно відомостей архівної довідки від 16.12.2019 року № 101/05-03/1 рішенням правління АТ «Україна» від 26.01.1996 року рекомендовано загальним зборам прийняти [PERSON] до членів товариства… рішенням загальних зборів членів АТ «Україна» від 11.02.1997 року було вирішено прийняти [PERSON] до членів АТ Дані відомості підтверджується даними Трудової книжки [NUMBER] (а.с. 32-33). Згідно відповіді відділу у Братському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 258/107-10 від 12.12.2019 року, в списку громадян - членів Акціонерного товариства "Україна" Братського району, який додається до Державного акту на право колективної власності на землю серія МК № 002, виданого 22.11.1995 року АТ «Україна» [PERSON] не значиться. Однак в додатковому списку на паювання землі АТ "Україна" значиться під № 13 [PERSON] (а.с. 25). 18.05.1996 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 28-29). Частиною 1 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Під час розгляду справи встановлено, що у списку громадян - членів АТ "Україна", який додається до державного акту на право колективної власності на землю серії МК № 002, під порядковим номером «13» зазначена громадянка [PERSON] , враховуючи, що дослідженими у судовому засіданні доказами було встановлено, що при складенні вищевказаного списку-додатку було зазначено дівоче прізвище позивача [PERSON] . Також у списку членів АТ «Україна» Братського району під номером 98 значиться прізвище [PERSON] (арк..с. 84). Таким чином, зважаючи на те, що встановлення даного факту необхідно заявнику для подальшого оформлення права на земельну частку (пай), суд вважає за необхідне встановити факт [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , запис під порядковим номером № 13 на ім`я " [PERSON] " в списку членів Акціонерного товариства "Україна" до Державного акту на право колективної власності на землю серії МК № 002, виданого 22.11.1995 року. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зазначена норма узгоджується з вимогами ст. 41 Конституції України. Згідно п.2 Указу Президента № 720/95 від 08 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. За змістом статей 22, 23 ЗК України (у редакції Закону України від 18 грудня 1990 року № 561-XII) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. 22.11.1995 року КСП "Україна" отримало Державний акт на право колективної власності на землю серія МК № 002. Згідно Розпорядження Братської РДА Миколаївської області "Про затвердження розрахунків розмірів в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) членів КСП "Україна" від 17.09.2001 р. № 180-р, розмір земельної частки (паю) в умовно кадастрових гектарах становила 9,14 га. АТ "Україна" на наразі ліквідовано та правонаступників немає. Розпорядниками земель комунальної власності наразї є відповідні територіальні громади (ст.. 83 ЗК України). Абзацом 2 частини 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Згідно з роз`ясненнями Верховного суду України від 01 вересня 2003 року право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого він є. До вручення КСП державного акта на право колективної власності на землю, власником землі була держава, а після передачі його КСП (у колективну власність) земля стала належати на праві спільної часткової власності тим особам, які працювали на ній і були членами цього КСП, та працівникам інших сільськогосподарських утворень. Кожен з них став власником ще не визначеної за розміром частки землі. Всі працівники колишніх господарств (колгоспів, радгоспів, інших утворень), у тому числі й пенсіонери, які залишилися членами нових підприємств, та члени підприємств, які були живими на дату отримання державного акта про передачу землі у колективну власність КСП, починаючи із зазначеної дати стали її власниками у рівних частках. Пункт 17 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно зі ст.ст.1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Отже, з огляду на вищенаведені положення право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта на право колективної власності на землю, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту, у зв`язку з чим вимоги [PERSON] про визнання за нею права на земельну частку (пай) сільськогосподарського призначення розміром - 9,14 гектари в умовних кадастрових гектарах із невитребуваних земель сільськогосподарського призначення Вознесенського району Миколаївської області є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Що стосовно клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, то суд зазначає, що оскільки право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акту про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай), це право є непорушним, строк на його реалізацію законодавством не встановлено, а відтак воно підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. Такі висновки викладені у постанові ВС у справі № 181/257/19 від 29.09.2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки нею доведено перебування її у членах АТ «Україна», отримання підприємством державного акту на право колективної власності на землю, та внесення [PERSON] до списку громадян -членів КСП. Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судових збір у розмірі 1488,60 грн.

Outcome: partial