Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою про стягнення збитків, відповідно до якої просив суд стягнути з [PERSON] на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба грошові кошти в якості збитків за 20192021 роки в розмірі 121736,00 гривень. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що між ПСП «Дружба» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки від 08.09.2015 року, відповідно до умов якого відповідач передав ПСП Дружба«» в оренду земельну ділянку, належну їй на праві власності (кадастровий номер 5121882000:01:003:0225, площа 5,7703 га), а орендар в свою чергу зобов`язався сплачувати орендну плату. Строк дії договору - 10 років. 24.09.2019 року рішенням Іванівського районного суду Одеської області по справі №499/779/18 у задоволені позову [PERSON] до ПСП «Дружба» про визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки відмовлено. 16.06.2021 року рішенням Іванівського районного суду Одеської області по справі №499/794/20 позовну заяву ПСП «Дружба» було задоволено, усунуто перешкоди у здійсненні права користування земельною ділянкою, шляхом заборони [PERSON] вчиняти будь-які дії, що перешкоджають Приватному сільськогосподарському підприємству «Дружба» здійснювати користування земельною ділянкою кадастровий номер 5121882000:01:003:0225, площею 5,7703 гектарів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області, до моменту припинення дії укладеного 08 вересня 2015 року договору оренди земельної ділянки. Відповідно до сказаного рішення суду було встановлено: «З акту від 21 серпня 2020 року №08/21/2020/3, складеного керівником Приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба» Іскрою О.І., головним агрономом [PERSON] , завідувачем ремонтною майстернею, проведено виїзд та обстеження земельної ділянки, під час якого встановлено, що відповідач самовільно використовує земельну ділянку для власних потреб, а саме особисто обробляє і засіває ділянку, збирає врожай (а.с.9). Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 24 вересня 2019 року, відмовлено у задоволенні позовної заяви відповідача до позивача про визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки (а.с. 10-15). Свідки [PERSON] , [PERSON] , кожен окремо показали, що відповідач, приблизно з вересня 2019 року самостійно обробляє земельну ділянку». Таким чином, представник позивача вважає що вказані обставини призводять до того, що ПСП «Дружба» позбавлена можливості з вересня 2019 року використовувати вказану земельну ділянку відповідно до умов укладеного договору оренди і має право на стягнення збитків. Розрахунок понесених збитків було проведено представником позивача на підставі наданих листів Головного управління статистики в Одеській області щодо врожайності зернових культур та цін реалізації з вирахуванням витрат на ресурси для обробки земельних ділянок. Також, в рамках даної справи відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ПСП «Дружба» про розірвання договору оренди, яка була прийнята судом до спільного розгляду, однак ухвалою суду від 20.02.2023 року зустрічна позовна заява була залишена без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягав. У судове засідання відповідач не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення судової повістки, яку вона отримала особисто, раніше відповідачем було надіслано відзив на позов, заяв та клопотань про розгляд справи у її відсутність, або відкладення розгляду справи не надала, тому суд визнає її неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у її відсутність. Відповідно до відзиву на позов, відповідач позов не визнає в повному обсязі, просить у його задоволенні відмовити, оскільки належними та допустимими доказами не підтверджено факт того, що саме відповідач обробляє та засіває земельну ділянку, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували наявність шкоди, завданої позивачу, та матеріали справи не містять комісійного акту визначення розміру збитків, який би був затверджений відповідним органом державної влади чи місцевого самоврядування. У відповідь на даний відзив представник позивача, окрім обставин наведених в самому позові, відзначив, що ПСП «Дружба» зверталася до Коноплянській сільській раді з заявою про можливість складання акту про визначення та відшкодування збитків землекористувачу щодо використання земельної ділянки, однак 22.08.2022 року листом №02-27/06/1370 Коноплянська сільська рада повідомила про неможливість видачі відповідного акту про визначення збитків у зв`язку з тим, що відповідне питання не відноситься до компетенції вказаної комісії. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено та визнано сторонами по справі наступні обставини: [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5.77 га, яка розташована на території Коноплянської сільської ради з кадастровим номером 5121882000:01:003:0225 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №003657, виданого 10.05.2002 року. Право власності відповідача зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом № 222958586. 08.09.2015 року між Приватним сільськогосподарським підприємством «Дружба» та [PERSON] був укладений договір оренди землі площею 5,77 га за кадастровим номером 5121882000:01:003:0225 відповідно до якого [PERSON] передає в строкове платне користування свою земельну ділянку в оренду ПСП «Дружба» для ведення сільськогосподарського виробництва. Строк дії договору оренди 10 років, тобто до 08.09.2025 року (п. 8 Договору). Договір оренди зареєстровано у встановленому законом порядку. Відповідно до рішення Іванівського районного суду Одеської області від 16.06.2021 року, судом ухвалено усунути перешкоди у здійсненні права користування земельною ділянкою, шляхом заборони [PERSON] вчиняти будь-які дії, що перешкоджають Приватному сільськогосподарському підприємству «Дружба» здійснювати користування земельною ділянкою кадастровий номер 5121882000:01:003:0225, площею 5,7703 гектарів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області, до моменту припинення дії укладеного 08 вересня 2015 року договору оренди земельної ділянки. Згідно наданої копії рішення, з останнього вбачається, що станом на дату звернення до суду воно не набрало законної сили. Судом, з метою встановлення всіх дійсних обставин справи, шляхом моніторингу ЄДРСР було встановлено, що 18.01.2023 року Одеським апеляційним судом було прийнято постанову за результатами розгляду апеляційної скарги [PERSON] на вищевказане рішення суду. Згідно копії даної постанови, апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Іванівського районного суду Одеської області від 16 червня 2021 - без змін. Тобто, згідно вимог чинного процесуального законодавства, рішення Іванівського районного суду Одеської області від 16.06.2021 року вступило в законну силу 18.01.2023 року. Даним рішенням встановлено, що з акту від 21 серпня 2020 року №08/21/2020/3, складеного керівником Приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба» Іскрою О.І., головним агрономом [PERSON] , завідувачем ремонтною майстернею, проведено виїзд та обстеження земельної ділянки, під час якого встановлено, що відповідач самовільно використовує земельну ділянку для власних потреб, а саме особисто обробляє і засіває ділянку, збирає врожай. Свідки [PERSON] , [PERSON] , кожен окремо показали, що відповідач, приблизно з вересня 2019 року самостійно обробляє земельну ділянку. Також судом було досліджено надані представником позивача листи Головного управління статистики в Одеській області, згідно яких визначено урожайність сільськогосподарських культур за 2019, 2020 та 2021 роки по Іванівському та Березівському районі, та вказано середні ціни культур сільськогосподарських, реалізованих підприємствами Іванівського району Одеської області за 2019, 2020 та 2021 роки. Згідно даних листів представником позивача було вирахувано дохід, який б могло отримати ПСП «Дружба» від засідання та використання спірної земельної ділянки, в подальшому з даної суми вирахувано витрати понесені ПСП «Дружба» на обробку даних ділянок та встановлено, що загальна сума збитків з 2019 по 2021 рік становить 133801,13 грн. Витрати на обробку земельних ділянок представником позивача було отримано на підставі інформаційної довідки по ПСП «Дружба» №22/08 від 05.08.2022 року, при цьому згідно матеріалів справи дана довідка, хоча і міститься в переліку додатків до позову, однак до суду надана не була, що також підтверджується актом, складеним канцелярією Іванівського районного суду Одеської області від 15.08.2022 року. Також, у судовому засіданні досліджено копію листа від 22.08.2022 року №02-27/06/1370 Коноплянської сільської ради Березівського району Одеської області про неможливість складання акту про визначення та відшкодування збитків землекористувачу ПСП «Дружба» щодо користування земельною ділянкою за кадастровим номером 5121882000:01:003:0225. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами ст. 1166 ЦК України, відповідно до ч. 1 якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності їх вини. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України). Відшкодування збитків є однією із підстав цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки ч. 1 вказаної статті зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Необхідною умовою доведення наявності упущеної вигоди є встановлення, насамперед, самих збитків та причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника й збитками потерпілої сторони. При цьому потрібно довести, що протиправна дія або бездіяльність особи, яка порушила право, є причиною, а збитки, що виникли у потерпілої особи є слідством такої протиправної поведінки. Збитки у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються лише тоді, коли особа могла реально отримати вигоду, якби не протиправна поведінка відповідача. Отже, пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (ст. 58, 60 ЦПК України). Відповідно до п. 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19 квітня 2013 року, збитки відшкодовуються власникам землі та землекористувачам. Неодержаний дохід - це дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Пунктом 2 цього Порядку передбачено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії. Згідно дослідженого листа 22.08.2022 року №02-27/06/1370, представник позивача звертався з таким питанням до сільської ради, на території якої розташована спірна земельна ділянка, однак отримав лист щодо неможливості надання такого акту. Згідно зі статтею 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Наведені норми матеріального права не встановлюють обов`язку позивача підтвердити свої вимог виключно розрахунками, зробленими відповідними комісіями, а тому на підтвердження розміру заподіяних збитків, у тому числі упущеної вигоди, позивач не позбавлений права надати інші належні та допустимі докази. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на особу обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними. Достатність наданих доказів суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, як то передбачено положеннями ст.80 ЦПК України. Проаналізувавши вищезазначені докази, вважає, що вони не є такими, які б поза розумним сумнівом свідчили про наявність у ПСП «Дружба» можливості отримати дохід в 2019-2021 році у зазначеному ним розмірі. Для розрахунку суми неодержаних доходів, ПСП «Дружба» узяв показники надані головним управлінням статистики, відрахував суму виробничих затрат, при цьому не вказавши документального підтвердження та види таких затрат. Для визначення розміру доходу, на який могло розраховувати ПСП «Дружба», підлягали врахуванню витрати, які необхідно було б здійснити для отримання врожаю культур із зазначенням вартості насіння, обробки ґрунту, добрив та інших витрат, пов`язаних з виконанням сільськогосподарських робіт по вирощуванню культур з документальним їх підтвердженням. Отже при не підтвердженні позивачем можливих витрат при здійснені технологічного процесу вирощування сільськогосподарських культур, визначений ПСП «Дружба» розмір прогнозованого ним неотриманого доходу не можна вважати достовірним. Таким чином, підстави для задоволення позову відсутні. Застосовуючи норми процесуального права, суд зазначає. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. На виконання положень ст.141 ЦПК України судові витрати залишити за суб`єктами, що їх понесли.

Outcome: dismissed