Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2680 від 31.01.2019, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною про стягнення з позивача боргу на користь відповідача в сумі 17\~486,96 грн. 00 коп. Також, просив суд стягнути з відповідача суму судового збору. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що спірний виконавчий напис вчинено за відсутності доказів існування безспірної заборгованості позивача перед відповідачем Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», який є правонаступником Акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал», нотаріус вчинив виконавчий напис не пересвідчившись в наявності документів, які за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку. 08.08.2022 відкрито провадження у справі, справу прийнято до провадження судді Червонописького В.С. 08.08.2022 від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог. 13.09.2022 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції та публікації оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору своїм правом на надання пояснень по суті спору не скористались. Суд розглядає справу за наявними матеріалами. 31 січня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною був вчинений та зареєстрований в реєстрі за № 2680 виконавчий напис про стягнення з [PERSON] , користь Акціонерного Товариства «ПЕРШИЙ УЦКАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», який є правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» заборгованості за кредитним договором № GР-7395628 від 03.02.2015 року, укладеним з АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», за період з 28 січня 2018 року по 28 січня 2019 року; сума заборгованості складає 16 986,96 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 7317,76 гривень, прострочена заборгованість за комісією - 3090,63 гривень, прострочена заборгованість за процентами - 916,25 гривень, - 5535 гривень, неустойка за порушення зобов`язань по кредиту в розмірі - 5 662,32 гривень. За спірним виконавчим написом стягнення заборгованості проводилось за період з 28 січня 2018 року по 28 січня 2019 року. Сума заборгованості складає 16 986,96 гривень (шістнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят шість грн. 96 коп.), в тому числі: - прострочена заборгованість за сумою кредиту- 7 317,76 гривень (Сім тисяч триста сімнадцять грн. 76 коп.); - прострочена заборгованість за комісією 3 090,63 гривень (три тисячі дев`яносто грн 63 коп.); прострочена заборгованість за процентами - 916,25 гривень (дев`ятсот шістнадцять грн 25 коп.); строкова заборгованість за сумою кредиту 0 гривень (нуль грн 0 коп.); строкова заборгованість за комісією 0 гривень (нуль грн 0 коп.); строкова заборгованість за процентами - 0 гривень (нуль грн 0 коп.). - неустойка за порушення зобов`язань по кредиту в розмірі становить 5662,32 гривень (П`ять тисяч шістсот шістдесят дві грн. 32 кой,). Як вбачається з копій постанов доданих до матеріалів справи, на виконання зазначеного виконавчого напису приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна відкрила виконавче провадження ВП № 58513278 та звернула стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника своєю постановою від 15 липня 2021 року, про існування яких, в тому числі і виконавчого напису позивач дізнався в серпні місяці, коли з нього заробітної плати почалися утримання коштів. Відповідач та треті особи були належним чином повідомлені про розгляд даної справи шляхом направлення судової повістки та копії позовної заяви з додатками, однак жодних пояснено щодо суті спору та документів Суду надано не було. Відповідач позовні вимоги визнав. Суд, вирішуючи даний спір, приймає до уваги наявні матеріали справи. За загальним правилом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 18 Цивільного кодексу України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи ю документах, що встановлюють заборгованість. Процедуру вчинення виконавчого напису врегульовано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц, Велика Палата вважає, що питання визначення судами безспірності суми заборгованості під час розгляду справ про оскарження законності вчинення нотаріусом виконавчого напису, вже досліджене Верховним Судом України. Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15 зазначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком № 1172, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. У постанові Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі № 6-27цс15 зазначено, що наявність спору про розмір заборгованості у суді на час вчинення виконавчого напису спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника. Аналогічні правові висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14 та від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Так, у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 міститься правовий висновок про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17). Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». З моменту прийняття цієї постанови і до 10.12.2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Матеріалами справи не підтверджено, що оскаржуваний виконавчий напис було вчинено на підстави нотаріально посвідченого кредитного договору № GР-7395628 від 03.02.2015, укладеного з Акціонерного Товариства «ПЕРШИЙ УЦКАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», який є правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ». Крім того, позивач не погоджується з розміром заборгованості, а отже вона не є безспірною. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до пункту 3.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Норма, закріплена у пункті 3.4 Глави 16 розділу ІІ Порядку, пов`язує початок обчислення строку, протягом якого може бути вчинено виконавчий напис, з днем, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Суд звертає увагу на те, що нотаріусом у виконавчому написі було зазначено про те, що стягнення заборгованості за кредитним договором № GР-7395628 від 03.02.2015 проводиться за період з 28.01.2018 по 28.01.2019. Таким чином, на підставі вищезазначеного можна зробити висновок, що виконавчий напис нотаріуса №2680 від 31.01.2019 був вчинений з порушенням вимоги статті 88 ЗУ «Про нотаріат» в частині строку для такої нотаріальної дії, а саме строк пред`явлення вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № GР-7395628 від 03.02.2015 сплинув ще в 2018 році, а оскаржуваний виконавчий напис було вчинено в 2019 році. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до частини 1статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем за подання позову сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., а тому в силу положень статей 133,141 ЦПК України, підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Outcome: approved