Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки і піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дітей. В обґрунтування позову зазначила, що з 07.10.2011 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.04.2019 розірвано. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , та донька - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що діти проживають разом з нею, проте наразі виникла необхідність у визначенні їхнього місця проживання, у зв`язку з чим вона звернулася до відповідача з листом, у якому просила надати належним чином оформлену згоду на реєстрацію місця проживання дітей, проте до теперішнього часу відповіді на вказаний лист не надійшло, згоду на реєстрацію місця проживання дітей відповідач не надав. Вона самостійно займається вихованням дітей, оплачує їхнє навчання у школі, має у користуванні житло, має стабільний дохід, позитивну характеристику за місцем проживання. Натомість відповідач, який є моряком, часто перебуває у рейсах протягом тривалого часу, тому не зможе забезпечити належний догляд та виховання дітей. Посилаючись на те, що місце проживання дітей з матір`ю відповідає інтересам дітей, а також те, що на даний момент діти проживають разом з нею, позивач просить визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з нею. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі. 17.12.2021 Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради як органом опіки та піклування складено висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю. Ухвалою суду від 16.09.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, повідомлені судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача - адвокат Гніздовська Г. М. подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, просила позов задовольнити, проти заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. Від представника Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до суду надійшла заява про розгляд справи без особистої участі представника органу опіки і піклування. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, з 07 жовтня 2011 року сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.04.2019 розірвано. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , та донька - [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи слідує та не заперечується позивачем, що діти проживають разом з нею за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується характеристикою голови ОСББ «Обсерваторний» від 09.04.2021. Позивач з 28.08.2017 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідач має реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] з 28.08.2017. Як слідує з позовної заяви, відповідач фактично проживає окремо від позивача та дітей. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За ч. 1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст. 3 Конвенції про права дитини. Враховуючи вимоги ст. 51 Конституції України, ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду. Аналіз національного законодавства вказує на те, що втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дитини має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч. 2 ст. 161 СК України. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як слідує з матеріалів справи та визнається позивачем, діти проживають разом з нею. Згідно із частинами 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з ч. 6 статтею 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-11/2341/1вих від 17.12.2021 слідує, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] . Разом з тим, зазначений висновок органу опіки та піклування суд вважає недостатньо обґрунтованим. Позивачем не надано суду доказів наявності спору між нею та батьком дітей щодо місця проживання дітей. Як слідує з позовної заяви, діти проживають разом з матір`ю. Крім того, про відсутність такого спору свідчать і наведені у висновку органу опіки і піклування обставини, а саме, що 09.12.2021 до органу опіки та піклування надійшла письмова згода батька дітей - [PERSON] щодо визначення місця проживання дітей з матір`ю, а також під час бесіди спеціаліста територіального відділу Служби у справах дітей з [PERSON] , останній повідомив, що проти визначення місця проживання дітей з матір`ю не заперечує. При цьому, посилання позивача на відсутність згоди відповідача на реєстрацію місця проживання дітей, що виражається у відсутності відповіді на її лист від 15.04.2021, не свідчить про наявність між сторонами спору щодо визначення місця проживання дітей у розумінні ч. 1 ст. 161 СК України, з огляду на таке. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (частина перша статті 160 Сімейного кодексу України). Відповідно до положень частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" батьки або інші законні представники зобов`язані задекларувати або зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників. У разі коли місце проживання батьків або інших законних представників дитини задекларовано/зареєстровано за однією адресою, згода іншого з батьків або законних представників не надається (пункт 18 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад". Як слідує з матеріалів справи, місце проживання обох батьків [PERSON] та [PERSON] зареєстровано за однією адресою: [ADDRESS] , а тому згода іншого з батьків на реєстрацію місця проживання дітей не вимагається. Крім того, як слідує з висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-11/2341/1вих від 17.12.2021, відповідно до відомостей № Д1-208567-фі/л від 20.08.2021 Департаменту надання адміністративних послуг, місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, позивачем не доведено наявності між сторонами спору щодо місця проживання дітей, а відтак суд не вбачає підстав для судового захисту прав дітей шляхом визначення їхнього місця проживання з матір`ю, тому у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені [PERSON] , слід залишити за нею.

Outcome: dismissed