Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

Позивач 17 березня 2022 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] за участю третіх осіб Служби у справах дітей Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, у якому просив позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач зазначив, що, відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , батьками неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , яка [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Позивач є рідним братом [PERSON] та дядьком дітей. Вказував, що [PERSON] не дбав про добробут сім`ї, нехтував сімейними цінностями, мав невпорядкований спосіб життя, який шкодить здоров`ю. Вказував, що відповідач перестав спілкуватись з дітьми, Відповідач не привітав дітей ні з одним святом (календарним, релігійним або шкільним), включаючи їхній день народження. З 2019 року діти проживають та перебувають на утриманні позивача. Зазначив, що відповідач офіційно не працевлаштований, веде розгульний спосіб життя. Вважає, що ці факти вступають у протиріччя з ідеями виховання дітей і їхньою безпекою. Позивач вважає, що дії і вчинки відповідача травмують психіку дітей і перешкоджають їхньому здоровому розвитку та вихованню. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінює як ухилення відповідача від виховання дітей, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Вказував, що будь-яких перешкод для виконання відповідачем своїх обов`язків він не чинив. Зокрема, неодноразово пропонував йому спілкуватися з дітьми, купувати їм одяг і їжу, шкільне приладдя, відвідувати батьківські збори в школі, брати іншу участь у їх вихованні та утриманні. Однак, відповідач цього робити не бажає, свідомо ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків, зовсім не цікавиться розвитком, станом здоров`я дітей, не дбає про їх інтереси та матеріальної допомоги не надає. За вказаних обставин, посилаючись на положення ст. 164, 165, 166, 180, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, просив задовольнити позов. Ухвалою суду від 21 березня 2022 року позов залишено без руху. 25 березня 2022 року від представника позивача до суду надійшла заява на виконання ухвали суду від 21 березня 2022 року. Ухвалою суду від 03 травня 2022 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. Зобов`язано Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області надати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи до 15 червня 2022 року. 12 липня 2022 року від Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області до суду надійшло Рішення № 113 від 11 липня 2022 року про затвердження висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дітей - малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 09 серпня 2022 року від представника Служби у справах дітей ОМР до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності. 09 серпня 2022 року від [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності, не заперечував проти позбавлення батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Протокольною ухвалою суду від 12 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання 16 лютого 2023 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Від представника Позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представники Служби у справах дітей Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , батьками неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , яка [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Позивач є рідним братом [PERSON] та дядькою дітей. 10 березня 2022 року [PERSON] надав заяву, в якій надав згоду на усиновленні (удочеріння) своїх дітей - неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зазначена заява посвідчена нотаріально (реєстр № 628). 11 липня 2022 року Служба у справах дітей Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області надала висновок про доцільність позбавити батьківських прав [PERSON] щодо: неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У постанові у справі №214/1048/15-ц (провадження № 61-8218св18) від 03.05.2018 року Верховний Суд звернув увагу на те, що у статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому цим поглядам приділяється належна увага відповідно до її віку та зрілості. Зокрема, із цією метою дитині надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Також суд касаційної інстанції роз`яснив, що тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить і вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У відповідності до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України). Виходячи із змісту ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним із батьків, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченні інтересів дитини. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Принципом 6 Декларації прав дитини (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989) року передбачено, що для повного і гармонійного розвитку своєї особистості дитина потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і, безперечно, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-X11 від 27.02.1991 року в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За правилами статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі Хант проти України зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є дійсно крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Разом з тим, це насамперед є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Питання позбавлення батьківських прав розглядається у суді з березня 2022 року та за весь час відповідач не змінив своєї поведінки та свого ставлення до дітей, він продовжує ухиляться від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не піклуються про них, не бажає змінювати свою поведінку для налагодження взаємовідносин з ними. Вищенаведене свідчить про винну поведінку батька та свідоме нехтування своїми обов`язками. Враховуючи зазначені обставини суд дійшов висновку, що відповідач свідомо та умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, він не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їхнього навчання, підготовку до самостійного життя, зневажає та знецінює їхні потреби та інтереси. В результаті чого, діти втратили психоемоційний зв`язок до відповідача і не вважають його своїм батьком. Беручи до уваги поведінку відповідача, суд приходить до висновку про те, що позбавлення батьківських прав відповідача - відповідає інтересам дітей. Водночас, це не позбавляє відповідача можливості у подальшому, внаслідок зміни свого ставлення до дітей або зміни обставин свого життя порушувати питання про відновлення батьківських прав. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Ухвалюючи дане судове рішення у справі, суд щодо його умотивованості відзначає, що доводи сторін у даній справі оцінені судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин, а відтак, інші доводи та зазначені ними у процесуальних заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні ними фактичних обставин справи і норм матеріального права та процесуального закону, а тому такі доводи не вимагають детальної відповіді або спростування. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» 50% прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років становить 1300 гривень. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) ії матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Враховуючи аліментний обов`язок батька дітей, відсутності даних щодо наявності у останнього інших неповнолітніх дітей, суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь двох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення старшим сином повноліття [INFO] , після чого стягувати з боржника на утримання доньки [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття [INFO] . В силу ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, в порядку п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи про стягнення аліментів. Стягненню підлягають 1 073, 60 гривень.

Outcome: approved