Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

12.08.2022р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 2-3). В обґрунтування своїх вимог в позовній заяві послався на те, що сторони з 30.09.1995р. перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітньою дитину сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя із відповідачкою не склалося у зв`язку із втратою почуттів, різними поглядами на сімейне життя та обов`язки, фактичні шлюбні відносини припинені. Примирення неможливе. З урахуванням викладеного, позивач просив шлюб з відповідачкою розірвати. Відповідачка позовні вимоги не визнала. 13.10.2022р. надала відзив на позовну заяву (а.с. 23 26), у якому вважала, що рішення позивача про розірвання шлюбу є непоміркованим кроком. Між ним ніколи не було непорозуміння, шлюбні відносини тривали до серпня 2022 року. Подання позивачем цього позову стало для відповідачки несподіванкою. Просила надати максимальний строк на примирення. Позивач 24.10.2022р. звернувся до суду із заявою, у якій вказав, що після ознайомлення із відзивом, наполягає на розірванні шлюбу, не бажає його зберігати, йому не потрібен строк на примирення, впевнений у своєму бажанні розірвати шлюб (а.с. 46). 17.10.2022р. відповідачка звернувся до суду із заявою, у якій просила відкласти розгляд справи з метою вирішення спору мирним шляхом (а.с. 49). Представник позивача адвокат Шпакова О.С. 02.02.2023р. надала суду заяву, у якій просила справу розглядати без участі позивача, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, наполягала на розірванні шлюбу (а.с. 72). Відповідачка та її представник адвокат Опара Г.В. в судове засідання не з`явилися, про дату, місце і час розгляду справи повідомлялися судом належним чином (а.с. 68). У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони з 30.09.1995р. перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 500 (а.с. 14). Від шлюбу мають неповнолітньою дитину сина [PERSON] , [INFO] . Як установлено із пояснень відповідачки з серпня 2022 року подружні відносини між сторонами припинені. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить його інтересам, він не бажає зберегти шлюб. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього,\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013р. (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів. Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Згідно з п. 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Відповідно до\~ст. 112 СК України\~суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003р., заява №44647/98). Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3\~ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі\~ст. 113 СК України\~особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2\~ст. 114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3\~ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Аналізуючи та оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази по справі у їх сукупності та співставленні між собою з увагою на їх належність та допустимість, застосовуючи до обставин, які вони доводять та до спірних правовідносин наведені законодавчі норми, суд виходить з такого. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини. Суд неодноразово відкладав розгляд справи за клопотаннями відповідачки, сподіваючись на те, що сторони дійдуть згоди щодо примирення. Не дивлячись на те, що судом позивач викликався у судове засідання з метою з`ясування його думки стосовно надання сторонам строку на примирення (а.с. 55-56), позивач у судове засідання не прибув. Позивач неодноразово надавав суду заяви, у яких однозначно висловлював свою позицію щодо розірвання шлюбу, вважав, що примирення неможливе. Його представник 02.02.2023р. надала заяву, у якому повністю підтримувала позовні вимоги та просила шлюб розірвати. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відтак, формальне збереження шлюбу сторін буде суперечити правам та інтересам сторін, враховуючи той факт, що будь-які відомості, які б спростовували зазначені позивачем докази та обставини у суду відсутні та надані не були, суд дійшов висновку про те, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 992,40 грн. (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved