Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

заявник [PERSON] 26.01.2023 звернувся в суд із заявою про видачу обмежувального припису щодо заінтересованої особи [PERSON] строком на шість місяців, із визначенням таких заходів тимчасового обмеження її прав, а саме заборонити [PERSON] наближатися на відстань, не менше 300 м до його місця проживання за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори ним, або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати його, якщо він за власним бажання перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати його та в будь-який спосіб спілкуватись з ним. В обґрунтування заяви покликається на те, що він та його дочка [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , та разом проживають у такій. Проживання за даною адресою робить його життя нестерпним, оскільки [PERSON] постійно порушує його права, а саме вчиняє скандали в квартирі, систематично вживає алкогольні напої, ображає його нецензурною лайкою, погрожує застосуванням фізичного насильства, а останнім часом її дії перейшли від погроз до фактичного завдання йому тілесних ушкоджень. Протиправні дії зі сторони [PERSON] носять систематичний та довготривалий характер, що підтверджується копією термінових заборонних приписів №043521 від 16.05.2019, №204924 від 03.01.2023, постановою Сихівського районного суду м.Львова від 30.05.2019, актом судово-медичного дослідження №1426 від 14.06.2010, випискою-епікризом №1109 від 19.06.2019. Також з приводу неправомірних дій дочки, він неодноразово звертався у правоохоронні органи, проте усі його звернення залишились нерозглянуті. Від постійних суперечок і скандалів у нього погіршилось самопочуття, він перебуває в стані постійного стресу, хвилювання та страху, у нього порушився сон і погіршилась працездатність. Таким чином, із покликанням на норми ст.350-1 ЦПК України та Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», вважає, що він є особою, яка зазнала домашнього насильства. Для забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства, просить застосувати до [PERSON] обмежувальний припис. Ухвалою від 26.01.2023 прийнято дану заяву до розгляду та призначено судовий розгляд такої. У судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримав з підстав, що наведені в такій, просив заяву задовольнити в повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась повторно, повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши зібрані в справі докази у їх сукупності, суд приходить до такого висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] є батьком [PERSON] , їх місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 52 відомості з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб №112281). Окрім цього, вони є співвласниками вказаної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності № [NUMBER] , виданим 10.02.2015 Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №34089373 (а.с.9,10). Встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] неодноразово виникали конфлікти, з приводу чого [PERSON] звертався у правоохоронні органи із відповідними заявами. Відповідно до ч.1\~ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» \~домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно із п.7 ч.2\~ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~\~дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.\~24\~та п. 1 ч. 1 ст.\~26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Положеннями\~ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема:\~\~заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;\~\~заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.\~\~ Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1\~ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). На підтвердження обґрунтування своїх вимог, заявником [PERSON] до поданої заяви надано такі докази: - копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №220838 від 24.01.2023, складеного відносно [PERSON] за ч. 1 ст.173-2 КУпАП; - копію термінового заборонного припису стосовно кривдника [PERSON] від 03.01.2023; - копію постанови Сихівського районного суду м.Львова від 30.05.2019; - копію акту судово-медичного дослідження №1426 від 14.06.2010 та копію виписки-епікризу з медичної карти стаціонарного хворого №1109 від 19.06.2019; - заяви [PERSON] у правоохоронні органи з приводу протиправних дій дочки від 22.02.2019, від 04.03.2019, від 20.03.2019, від 25.03.2019, від 29.03.2019, від 21.04.2019, від 17.05.2019, від 27.05.2019, від 12.06.2019, від 19.06.2019; - відповідь начальника Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування НП України ГУ НП у Львівській області С.О.Гривняк від 04.06.2019 щодо розгляду звернень [PERSON] ; - відповідь т.в.о. начальника ВП №2 ЛРУП ГУ НП у Львівській області від 07.06.2021 щодо звернення [PERSON] . \~ \~ \~ \~Встановлено, що постановою Сихівського районного суду м.Львова від 30.05.2019 [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП. Даною постановою встановлено, що остання 12.05.2019 о 08.15 год., знаходячись за місцем свого проживання - у квартирі [ADDRESS] , влаштувала сімейний скандал, тобто чинила дії психологічного характеру, а саме виражалася нецензурною лайкою в сторону свого батька [PERSON] , внаслідок чого завдала шкоди його психологічному здоров`ю (а.с.8). Суд враховує, що вказане правопорушення мало місце 30.05.2019. Окрім цього, у своїх зверненнях, адресованих правоохоронним органам, які [PERSON] долучив до матеріалів даної справи, також останній описує події, які відбувались у 2019 році (а.с. 21-23, 24, 25, 26-29, 30, 31, 32, 33-37, 41-50, 51). Також, як вбачається із термінового заборонного припису серії АА №204924, 03.01.2023 близько 17.00 год. за адресою свого місця проживання [PERSON] вчинила домашнє насильство відносно свого батька [PERSON] , а саме виражалась нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою. Даний терміновий заборонний припис видано строком на 3 доби з 03.01.2023 по 06.01.2023. Окрім цього, 24.01.2023 на [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №220838 з приводу того, що остання 24.01.2023 о 16.00 год., перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , у стані алкогольного сп`яніння, виражалась нецензурними словами відносно батька [PERSON] , ображала його людську гідність, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.173-2 КУпАП. Згідно із ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або) заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. У Постанові Верховного Суду від 06.02.2020 року у справі № 753/8626/19, якою відмовлено у застосуванні обмежувального припису,\~міститься\~правовий висновок, згідно з яким під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають установлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства в будь-якому його прояві. Правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що сам факт неодноразового звернення до різних органів із підстав учинення щодо неї психологічного та фізичного домашнього насильства не підтверджує факту вчинення домашнього психологічного насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Суд вважає важливими обставини, викладені [PERSON] у заяві, разом з тим вони не можуть слугувати підставою для застосування обмежувального припису, з огляду на таке. Заявник вказує, що його дочка [PERSON] є кривдником та постійно застосовує психологічне та фізичне насильство над ним. Разом з тим, належних та обґрунтованих доказів таким твердженням не надав. Сам факт звернення до поліції не може свідчити про вчинення стосовно заявника насильства, востаннє [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП у 2019 році. Окрім цього, суду не надано доказів спричинення та наявності тілесних ушкоджень від дій [PERSON] . Таким чином, повторюваності та системності фактів домашнього насильства кривдника щодо заявника не встановлено, а отже не доведено існування ризиків продовження [PERSON] домашнього насильства, загрози вчинення протиправних дій у майбутньому щодо заявника [PERSON] . Тимчасове обмеження прав [PERSON] з метою забезпечення безпеки постраждалої особи, шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є непропорційним заходом втручання у права та свободи особи, зокрема у право на повагу до свого житла. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що обмеження прав та покладення обов`язків на [PERSON] , про які зазначено заявником у заяві про видачу обмежувального припису, є неспівмірними та не можуть застосовуватися судом за даних фактичних обставин справи. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису.

Outcome: dismissed