Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 24.07.2010 року. У шлюбі у них народилась дитина син [PERSON] , [INFO] ., що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Син проживає з нею, за місцем її проживання, про що вказано в довідці ЖБК №882 від 25.11.2022 року №65. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23.12.2020 року з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина стягнено аліменти у розмірі з усіх доходів, заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту подання позовної заяви до суду, тобто з 18 вересня 2020 року і до досягнення повноліття. 26.03.2021 року Франківським районним судом м. Львова видано виконавчий лист у справі №465/5948/20 про стягнення аліментів. Другим Малиновським відділом ДВС у м. Одесі ПМУМЮ (Одеса) 28.09.2021 року відкрито виконавче провадження №66963592 з примусового виконання виконавчого листа №465/5948/20 про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина. Відповідач належним чином не виконує обов`язки покладені на нього рішенням суду, у зв`язку з чим станом на 01.11.2022 року у нього утворилась заборгованість зі сплати аліментів, сукупність розмір якої становить 21\~142,80 грн. Сплата аліментів відбулась в травні 2022 року у розмірі 1000 грн., липні 2022 року у розмірі 1000 грн., вересні 2022 року у розмірі 2000 грн., та жовтні 2022 року у розмірі 4000 грн. Вказане підтверджується також розрахунком заборгованості зі сплати аліментів. Просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі. 22.12.2022 року на адресу суду надійшов відзив відповідача [PERSON] . Вказує, що позивачкою було порушено норми п.10 ч.3 ст.175 ЦПК України, так як уже було подано позов до того самого відповідача, з тим самим предметом, а саме справа №465/2806/22, у якій було прийнято рішення, яке в апеляційному суді було змінено. Крім цього, довідка датована 01.11.2022, а наступна оплата згідно доданої квитанції відбулась 11.11.2022 року у сумі 4000 грн., що підтверджує сплату аліментів. Крім цього, наступна оплата була здійснена 12.12.2022 у розмірі 5600 грн. Крім цього, виплата аліментів завжди відбувалась вчасно. Просить відмовити у задоволенні позову. 27.12.2022 року на адресу суду від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що станом на час звернення до суду з позовною заявою сум оплати аліментів відповідачем нею отримано не було. Крім того, заява звернена до суду 30.11.2022 року, а позивачем було здійснено оплату по аліментах 12.12.2022 року. Посилання відповідача у відзиві на те, що виплата аліментів завжди відбувалась вчасно поки нею не було зіпсовано його репутацію, не є доказом у справі. Просить позов задоволити у повному обсязі. Позивачка в судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та у відповіді на відзив. Відповідач у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, вказав, що не відмовляється від обов`язку по сплаті аліментів. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.4 цього кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що згідно довідки житлово будівельного кооперативу №82 від 25.11.2022 року №65, [PERSON] , [INFO] , прописаний та проживає з [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , про що зроблено актовий запис №98. 26.03.2021 року Франківським районним судом м. Львова було видано виконавчий лист у цивільній справі №465/5948/20, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі з усіх доходів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту подання позовної заяви, тобто з 18 вересня 2020 року і до досягнення повноліття. Як вбачається з розрахунку заборгованості із сплати аліментів у виконавчому провадженні №66963592 від 01.11.2022 року Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса), заборгованість із сплати аліментів [PERSON] станом на 01.11.2022 року становить 21\~142,80 грн. В матеріалах справи також міститься заява [PERSON] адресована начальнику Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яка датована 13.07.2022 роком про те, що у нього виникла проблема з оплатою аліментів, у зв`язку з тим, що він втратив роботу. Згідно наказу №3 про припинення трудового договору від 05.01.2022 року, [PERSON] звільнено з посади керівника відділу системного адміністрування ТзОВ «Рітейл Україна» на підставі заяви від 29.12.2021 року. З доданого відповідачем розрахунку заборгованості, вбачається що станом на 20.09.2021 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становила 17,20 грн. Крім цього, відповідачем долучено ряд квитанцій на підтвердження сплати аліментів, зокрема: квитанція від 11.11.2022 року про сплату 4000 грн., квитанція від 12.12.2022 року про сплату 5600 грн., квитанція від 13.01.2023 року про сплату 5100 грн. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) від 01.12.2022 року, що заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] станом на 01.12.2022 року становить 20\~382,80 грн. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята\~статті 7 СК України). Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (частина перша\~статті 15 СК України). Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов`язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання (частина третя\~статті 15 СК України). Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта\~статті 15 СК України). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга\~статті 614 ЦК України). У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (абзац 1 частини першої\~статті 196 СК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта\~статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої\~статті 196 СК України\~пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)». Тлумачення вказаних норм свідчить, що: - загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства; - учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається, оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. - невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах\~СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи; - стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої\~статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У\~СК України\~не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів; - розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %; - при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1\~статті 196 СК України\~якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21). Як вбачається з розрахунку заборгованості із сплати аліментів у виконавчому провадженні №66963592 від 01.11.2022 року Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса), заборгованість із сплати аліментів [PERSON] станом на 01.11.2022 року становить 21\~142,80 грн. Так, згідно розрахунку заборгованості, [PERSON] у травні 2022 року було сплачено 1000,00 грн., у липні 2022 року 1000,00 грн., вересні 2022 року 2000,00 грн., жовтні 2022 року 4000,00 грн. Загальна сума сплаченої заборгованості по аліментах становить 8000,00 грн., яка підлягає зарахуванню як погашення заборгованості за лютий та березень 2022 року (8000,00 6480 (3240,00 + 3240,00)) = 1520,00 грн. Суму 1520,00 грн. слід зарахувати як сплату заборгованості за частину квітня, таким чином заборгованість по сплаті аліментів за квітень 2022 року становитиме 1720,00 грн. (3240,00 1520,00). Крім цього, як вбачається з долученої відповідачем квитанції, ним 11.11.2022 року було сплачено аліменти у сумі 4000,00 грн. Тому вказана сума підлягає зарахуванню як погашення заборгованості за частину квітня 2022 року (4000,00 1720,00 = 2280,00 грн.). А залишкову суму у розмірі 2280, 00 грн. слід зарахувати як погашення заборгованості за частину травня. Натомість заборгованість по сплаті аліментів за травень 2022 року становитиме 960,00 грн. (3240,00 2280,00 грн.). У позовній заяві позивачка зазначає, що вона зверталась у червні 2022 року до Франківського районного суду м.Львова з позовною заявою про стягнення пені за прострочення аліментів за період з 01.03.2022 по 31.05.2022 року та її позовну заяву було задоволено. У цій справі позивачка просить стягнути неустойку (пеню) за прострочення аліментів, які розраховує за період з квітня 2022 року по жовтень 2022 року. Враховуючи, що пеня за прострочення аліментів позивачці за період з 01.03.2022 року по 31.05.2022 року було сплачено, суд вважає, що розрахунку та стягненню підлягає пеня за період з червня 2022 року по жовтень 2022 року. Суд частково погоджується з наданим позивачкою розрахунком пені та вважає, що стягненню підлягає пеня за період з червня по жовтень 2022 року. Сума заборгованості із сплати аліментів відповідачем за період з червня по жовтень 2022 року становитиме 16\~200, 00 грн. Розмір пені за вказаний період становитиме 13\~510,80 грн. (3240,00х 417(загальна кількість прострочення) х1%), який не перевищує сума заборгованості за цей період. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 %. Судом враховано часткове погашення відповідачем аліментів у спірному періоді, яке зараховується за лютий - травень 2022 року, а тому за ці місяці неустойка (пеня) стягненню не підлягає. Крім цього, суд звертає увагу, що долучені відповідачем квитанції про сплату аліментів від 12.12.2022 року та 13.01.2023 року не беруть судом до уваги, так як такі платежі не стосуються оспорюваного періоду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) викладено висновок про те, що: «Положення\~ЦК України\~субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої\~статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У\~СК України\~не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частини перша, п`ята, шоста, сьома\~статті 81 ЦПК України). Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Відповідач належними та допустимими доказами не довів відсутність своє вини у несплаті аліментів за період червень - жовтень 2022 року. Стверджує, що саме через наклепи позивачки він втратив роботу, а тому тимчасово був позбавлений можливості сплачувати аліменти. Відповідно до частини другої статті 196\~СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Наведена норма узгоджується з положеннями частини третьої статті 551 ЦК України, згідно із якими розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зменшення розміру неустойки є правом суду, яке він може реалізувати за результатами дослідження обставин матеріального та сімейного стану платника аліментів, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, і які підтверджено відповідними доказами, та за умови дотримання, у разі зменшення неустойки, інтересів дитини, яка і є власником несплачених аліментів, враховуючи при цьому завдання СК України та ЦК України. Слід враховувати, що для наявності підстав для зменшення неустойки достатньо встановити одну з перелічених вище обставин: (1) матеріальний стан платника аліментів; (2) сімейний стан платника аліментів; (3) інші обставини, які мають істотне значення При вирішенні цього питання також слід враховувати, що неустойка не повинна бути надмірним тягарем, яка би спотворювала її розумне стимулююче призначення у відповідних відносинах, та не стати джерелом збагачення її отримувача. Також слід врахувати, що при реалізації судом свого права зменшити розмір неустойки, зменшується не визначений законом її розмір, а сама сума неустойки, визначена виходячи з цього розміру. Враховуючи той факт, що відповідача було звільнено з роботи, а також те, що відповідач періодично частково погашав заборгованість, а з наявних в матеріалах справи доказів, а саме: квитанція від 12.12.2022 року про сплату аліментів в розмірі 5600 грн., квитанція від 13.01.2023 року про сплату аліментів в розмірі 5100 грн., свідчать про не заперечення відповідачем свого обов`язку щодо подальшої сплати аліментів, у визначеному судом розмірі, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру неустойки , а саме в розмірі 9500, 00 грн. Згідно ст.89ЦПК\~України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду\~України №14від\~18\~грудня 2009року\~«Про судове\~рішення у\~цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободз обов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зістатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved