Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідачів за первісним позовом. У травні 2014 року представник Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» (далі - ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , який у подальшому уточнив, та просив стягнути з відповідачів на його користь заборгованість у розмірі 237 555,11 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14 лютого 1997 року між ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» та відповідачами укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Відповідно до пункту 4 договору продаж квартири здійснено за 50 606, 00 грн, що на момент здійснення оплати складало 26 722,00 умовні одиниці за курсом Національного банку України на день укладення договору. Відповідно до пункту 5 договору покупець повинен сплатити продавцю повну вартість квартири протягом 15 років з моменту укладення договору. Кінцевий строк виконання зобов`язання з оплати вартості квартири настав 14 лютого 2012 року. Заборгованість з оплати вартості квартири складає 15 893,00 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 237 555,11 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачів з урахуванням 3 % річних за користування коштами. І. Стислий виклад позиції позивачів та відповідача за зустрічним позовом. У червні 2014 року [PERSON] , [PERSON] подали зустрічний позов, в якому просили визнати припиненим їх зобов`язання перед ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», що виникло на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14 лютого 1997 року у зв`язку зі сплатою повної вартості квартири; зобов`язати ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» письмово повідомити Сьому київську державну нотаріальну контору про повне виконання зобов`язань з оплати вартості квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Зустрічний позов [PERSON] , [PERSON] обґрунтовують тим, що згідно з умовами договору продаж квартири здійснено за 50 606,00 грн, що на момент здійснення операції складало 26 722,00 умовні одиниці за курсом Національного банку України на день укладення договору (пункт 4 договору). Зазначену суму покупці зобов`язалися сплатити продавцю протягом 15 років з моменту укладення договору. Як встановлено договором, до виплати повної вартості квартири на неї накладається заборона на відчуження, а після повного виконання покупцями зобов`язань з оплати вартості квартири продавець письмово повідомляє про це нотаріальну контору. [PERSON] , [PERSON] посилаються на те, що вони у повному обсязі достроково сплатили вартість квартири, проте ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» відмовляється виконати своє зобов`язання щодо повідомлення Сьомої київської державної нотаріальної контори про повне виконання ними свого зобов`язання, що унеможливлює зняття заборони на відчуження квартири і порушує їх право власності. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. ?15 жовтня 2014 року заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва позовні вимоги ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» задоволено. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» заборгованість за договором купівлі-продажу від 14 лютого 1997 року квартири [ADDRESS] у розмірі 237 555, 11 грн, яка складається із: суми основного боргу у розмірі 220 753,77 грн; 3 % річних від простроченої суми у розмірі 16 801,34 грн. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] , [PERSON] відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. ?22 жовтня 2015 року ухвалою Апеляційного суду міста Києва апеляційну скаргу [PERSON] , [PERSON] відхилено, заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 жовтня 2014 року залишено без змін. ?31 серпня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу [PERSON] , [PERSON] відхилено. Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 жовтня 2014 року, ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 жовтня 2015 року залишено без змін. ?27 лютого 2019 року постановою Верховного Суду заяву [PERSON] задоволено частково. Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 жовтня 2014 року, ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 жовтня 2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 серпня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 4, а. с. 211-216). ?13 травня 2019 року вказану справу передано до провадження судді Мицик Ю. С. відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями (т. 4, а. с. 218). ?ухвалою суду від 15 травня 2019 року вказану справу прийнято до провадження суддею Мицик Ю.С., призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання (т. 4, а. с. 219-221). ?03 вересня 2019 року від позивача ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» надійшли додаткові пояснення (т. 4, а. с. 223-237). ?27 вересня 2019 року від [PERSON] та [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (т. 5, а. с. 56-61). ?12 листопада 2019 року від позивача ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» надійшла відповідь на відзив [PERSON] та [PERSON] (т. 5, а. с. 103-111). ?ухвалою суду від 13 листопада 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 25 березня 2020 року (т. 5 а. с. 153-154). ?17 січня 2020 року [PERSON] та [PERSON] подали додаткові пояснення (т. 5, а. с. 156-159). ?20 березня 2020 року від позивача ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (т. 5, а. с. 188-190). ?24 березня 2020 року від представника [PERSON] та [PERSON] - адвоката Анапріюка А. С. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (т. 5, а. с. 199). ?25 березня 2020 року протокольною ухвалою суду відкладено розгляд справи на 8 серпня 2020 року (т. 5, а. с. 200). ?17 серпня 2020 року від ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (т. 5, а. с. 202-203). ?18 серпня 2020 року протокольною ухвалою суду відкладено розгляд справи на 30 листопада 2020 року (т. 5, а. с. 205). ?30 листопада 2020 року від представника [PERSON] та [PERSON] - адвоката Анапріюка А. С. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (т. 5, а. с. 208). ?30 листопада 2020 року протокольною ухвалою суду відкладено розгляд справи на 02 березня 2021 року (т. 5, а. с. 209). ?30 листопада 2020 року від ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» надійшли пояснення (т. 5, а. с. 212-215). ?01 березня 2021 року від представника [PERSON] та [PERSON] - адвоката Анапріюка А. С. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (т. 5, а. с. 231). ?02 березня 2021 року протокольною ухвалою суду у справі оголошена перерва до 24 червня 2021 року (т. 5, а. с. 233). ?23 червня 2021 року від представника [PERSON] та [PERSON] - адвоката Анапріюка А. С. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (т. 6, а. с. 1). ?24 червня 2021 року судове засідання не відбулось, у зв`язку з помилковим викликом учасників справи на 26 червня 2021 року, розгляд справи перенесено на 11 жовтня 2021 року (т. 6, а. с. 4). ?11 жовтня 2021 року протокольною ухвалою суду у справі розгляд справи відкладено на 08 грудня 2021 року (т. 6, а. с. 15-16). ?08 грудня 2021 року протокольною ухвалою суду у справі розгляд справи відкладено на 02 березня 2022 року (т. 6, а. с. 18). ?02 березня 2022 року справу знято з розгляду у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, розгляд справи призначено на 20 червня 2022 року (т. 6, а. с. 20, 38). ?17 червня 2022 року від представника [PERSON] та [PERSON] - адвоката Анапріюка А. С. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (т. 6, а. с. 44). ?20 червня 2022 року від представника [PERSON] та [PERSON] - адвоката Хмарука І. М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (т. 6, а. с. 46). ?20 червня 2022 року протокольною ухвалою суду у справі розгляд справи відкладено на 11 жовтня 2022 року (т. 6, а. с. 47). ?11 жовтня 2022 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у м. Києві, розгляд справи призначено на 05 грудня 2022 року (т. 6, а. с. 61). ?05 грудня 2022 року від представника [PERSON] та [PERSON] - адвоката Анапріюка А. С. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. ?05 грудня 2022 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з відсутністю електроенергії в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва, розгляд справи призначено на 09 лютого 2023 року. ?08 лютого 2023 року від представника [PERSON] та [PERSON] - адвоката Хмарука І. М. надійшли додаткові пояснення. ?09 лютого 2023 року від ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. ?09 лютого 2023 року від ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» та від представника [PERSON] та [PERSON] - адвоката Хмарука І. М. надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Враховуючи відсутність підстав для відкладення судового засідання, визначених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, наявні в матеріалах справи заяви по суті справи, суд зважаючи на положення ч. 1 ст. 223 ЦПК України та на строки розгляду справи встановлені ст. 275 ЦПК України, вважає за можливе здійснити розгляд справи без участі відповідачів та представників сторін, за наявними матеріалами справи. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування. 14 лютого 1997 року між ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», правонаступником якого є ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», та [PERSON] , [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Відповідно до пункту 4 договору продаж здійснено за 50 606,00 грн, що на момент здійснення операції складає 26 722,00 умовні одиниці за курсом Національного банку України на день укладення договору. Згідно з пунктом 5 договору покупці виплачують продавцю повну вартість квартири протягом п`ятнадцяти років з моменту укладення договору. До виплати покупцями продавцю повної вартості квартири на неї накладається заборона на відчуження. Після повного виконання покупцями зобов`язань по сплаті вартості квартири, продавець письмово повідомляє про це нотаріальній конторі. За цим договором відповідачі набули право власності на вказану квартиру у рівних частках. Підставою звернення ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» до суду з цим позовом є неналежне виконання відповідачами своїх зобов`язань за договором, а саме неповна сплата вартості квартири. Позивач тлумачить пункт 4 договору купівлі-продажу як визначення розміру зобов`язань за вказаним договором в умовних одиницях, тобто доларах США, і вважає, що це є підставою для визначення суми, що підлягає сплаті у гривнях, за офіційним курсом долара США до гривні на день платежу. З таким твердженням позивача суд не може погодитися, виходячи з наступного. Відповідно до положень цивільного законодавства, чинного на час укладення сторонами спірного договору, грошові зобов`язання повинні були бути виражені й підлягали оплаті в національній валюті. Вираження і оплата грошових зобов`язань в іноземній валюті допускалося лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 169 ЦК Української РСР). Недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей (частина перша статті 48 ЦК Української РСР). Аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок, що: на час укладення договору купівлі-продажу передбачалося правило про оплату грошових зобов`язань в національній валюті; невідповідність договору вимогам закону була підставою для визнання його недійсним на підставі рішення суду (див. пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними»), а не для нікчемності договору. У Прикінцевих та перехідних положеннях ЦК України передбачено, що: - ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності (пункт 4); - до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності ЦК України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення (пункт 9). Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004). За змістом частин першої, другої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Традиційним в доктрині приватного права та судовій практиці є розмежування валюти боргу та валюти платежу як елементів грошового зобов`язання. Валюта боргу - це грошові одиниці, в яких обчислена сума зобов`язання (що дозволяє визначити його ціннісне значення). У свою чергу, під валютою платежу розуміються грошові знаки, які є засобом погашення грошового зобов`язання і в яких повинне здійснюватися його фактичне виконання. За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інші правила визначення суми платежу можуть встановлюватися, зважаючи на прямий припис в частині другій статті 533 ЦК України, тільки договором, законом чи іншими нормативно-правовими актами (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2019 року у справі № 755/9348/15-ц (провадження № 61-30272св18). Якщо у договорі передбачено інший порядок, суду необхідно з`ясувати сутність такого визначення (постанови Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2134цс15 та від 08 лютого 2017 року у справі № 6-1905цс16). Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів змісту (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року в справі № 126/3476/16-ц (провадження № 61-24371св18). З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див.: постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20). Як передбачено частиною першою статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України. Аналіз змісту договору купівлі-продажу від 06 лютого 1997 року свідчить, що встановлені статтею 213 ЦК України правила не дозволяють визначити зміст відповідної умови договору купівлі-продажу щодо порядку проведення розрахунку. Оскільки ці правила не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови договору купівлі-продажу щодо порядку проведення розрахунків, тому потрібно застосовувати правило тлумачення contra proferentem. Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (not individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the dominant influence of one of the party). Contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність. Сontra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань). Сontra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. У разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань [див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року у справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)]. Висновок щодо необхідності застосування принципу contra proferentem при тлумаченні пунктів 4, 5 договорів купівлі-продажу квартир в будинку [ADDRESS] , укладених із ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», було висловлено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17). Також Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21) зазначено, що, якщо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, неможливо встановити порядок проведення розрахунків між сторонами, необхідно застосовувати тлумачення contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. У разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (Воловік проти України, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). При з`ясуванні порядку проведення розрахунків за договором купівлі-продажу, слід зробити висновок, що пункти 4, 5 договору купівлі-продажу передбачають визначення суми, що підлягає сплаті, з урахуванням умовних одиниць за курсом Національного банку України, саме на день укладення договору купівлі-продажу. Зобов`язання, визначені вказаними пунктами покупці виконали. Аналогічний висновок за подібних фактичних обставинах зроблено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21), а саме, Верховий Суд зазначив, якщо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, неможливо встановити порядок проведення розрахунків між сторонами, необхідно застосовувати тлумачення contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. У разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Враховуючи, що в договорі купівлі-продажу квартири від 14 лютого 1997 року сторони чітко визначили істотну умову договору - ціну - 50 606,00 грн, і жодним чином не передбачили, що вказана ціна визначається за офіційним курсом іноземної валюти, немає жодних підстав вважати, що покупці повинні сплатити вартість квартири, виходячи з курсу долара США до гривні України на день платежу. Крім того, договір не містить посилання на визначення обов`язку з оплати вартості квартири в залежності від курсу будь-якої іноземної валюти. Також, в договорі відсутній будь-який графік платежів, який повинні були виконувати відповідачі в залежності від курсу іноземної валюти і відсутній порядок здійснення розрахунку із корегуванням розміру періодичного платежу відповідно курсу НБУ до іноземної валюти. Отже, суд дійшов висновку, що покладення на відповідачів відповідальності та обов`язків, які не були прямо передбачені в договорі та законі, який існував на час укладення договору, є порушенням вимог закону, загальних засад цивільного судочинства та призводить до порушення прав останніх. При цьому суд враховує презумпцію, що позивач є стороною, яка підготувала як проект договору, так і спірних умов договору. Така презумпція позивачем під час розгляду справи не спростована, а тому тлумачення повинно здійснюватися на користь відповідачів. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні первісного позову ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця». Посилання ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» як на підставу для задоволення позовних вимог на постанови Верховного Суду в інших справ, в яких приймало участь ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», судом до уваги не приймається, оскільки відповідачі не були учасниками цих справ, а тому зазначені судові рішення не мають преюдиціального значення для них. Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] сплатили ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» грошові кошти в повному обсязі, що підтверджується платіжними квитанціями. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. На момент звернення до суду [PERSON] та [PERSON] сплатити ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» повну вартість квартири, а тому ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» відповідно до абзацу 3 пункту 5 договору купівлі-продажу квартири зобов`язаний був письмово повідомити про це Сьому київську державну нотаріальну контору. Згідно з приписами статей 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» порушило зобов`язання щодо письмового повідомлення Сьомої київської державної нотаріальної контори про сплату [PERSON] та [PERSON] повної вартості квартири [ADDRESS] , що унеможливлює зняття заборони на її відчуження і відповідно порушує права [PERSON] та [PERSON] як власників зазначеної квартири. Виходячи з наведеного, вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання їх зобов`язання припиненим у зв`язку з його повним виконанням та зобов`язання ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» письмово повідомити Сьому київську державну нотаріальну контору про сплату повної вартості квартири суд вважає доведеними і обґрунтованими та задовольняє їх. VІІ. Розподіл судових витрат між сторонами. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні первісного позову було відмовлено, судові витрати позивача не відшкодовуються відповідачами. В зв`язку із задоволенням зустрічного позову з ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» на користь [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн, тобто по 121,80 грн кожному. На підставі викладеного та

Outcome: approved