Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача Берестечківської міської ради Луцького району Волинської області про визнання в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , права на завершення приватизації та реєстрації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,40 га та земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд, які була передані у приватну власність [PERSON] на підставі рішення Смолявської сільської ради народних депутатів від 30.03.1994 №18 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам» відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] померла баба позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] та неприватизовані земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,40 га та площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель та споруд, які були передані у приватну власність [PERSON] на підставі рішення Смолявської сільської ради народних депутатів від 30.03.1994 №18 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам». Єдиною спадкоємицею, що прийняла спадщину, однак не встигла оформити своїх спадкові права після смерті [PERSON] була її дочка [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач є спадкоємицею майна померлої [PERSON] за заповітом. За життя спадкодавці не встигли виготовити правовстановлюючі документи на земельні ділянки. Оскільки правовстановлюючих документів на вказане вище майно немає, а нотаріальна контора відмовила [PERSON] у видачі їй свідоцтва про право на спадщину, то остання просить позов задовольнити, судові витрати просить залишити за нею. Ухвалою судді від 10.01.2023 року відкрито провадження у справі. Представник відповідача Берестечківської міської ради в підготовче судове засідання не з`явився, однак до суду надійшла заява міського голови Берестечківської міської ради про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилися, однак до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З врахування того, що до суду надійшла заява від відповідача, у якій вона зазначає, що заявлений позов визнає повністю, суд дійшов висновку про ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення повністю з наступних підстав. Відповідно до ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Із виписки з рішення «Смолявської сільської ради народних депутатів» від 30.03.1994 року №18 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам» вбачається, що [PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,40 га та для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель та споруд площею 0,10 га (а.с.16). Як вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Смолявською сільською радою Горохівського району Волинської області, [PERSON] померла [INFO] в селі Смолява Горохівського району Волинської області і після її смерті відкрилася спадщина. З 1 січня 2004 року набрав чинності новий Цивільний Кодекс України (далі - ЦК України) в новій редакції. Відповідно до п.п.4,5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, до спірних правовідносин слід застосовувати законодавство, що діяло на час відкриття спадщини, тобто Цивільний Кодекс 1963 р.(далі - ЦК 1963 р.), обговорюючи питання про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Згідно з ч.1 ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з ст.527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно з ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно ч.1 ст.534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно ст..537 ЦК УРСР частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше. Згідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Матеріалами спадкової справи № 815, заведеної 27.11.2008 року Горохівською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] стверджується, що окрім [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався. Із довідки Смолявської сільської ради № 486, що міститься в матеріалах спадкової справи вбачається, що за [PERSON] значиться житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] . Спадкодавець до 03.12.2002 року проживала з дочкою [PERSON] . Чоловік помер [INFO] (свідоцтво про смерть серї [NUMBER] ). Єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] є її дочка [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом фактичного володіння майном. Із інформаційної довідки зі спадкового реєстру заповітів № 17484557, виданої Горохівською державною нотаріальною конторою вбачається, що заповіт [PERSON] не посвідчувався. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] була єдиною спадкоємицею майна померлої [PERSON] за законом першої черги, яка прийняла спадщину після смерті матері, однак не оформила своїх спадкових прав на майно. Як вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Берестечківської міської ради Горохівського району Волинської області, [PERSON] померла [INFO] і після її смерті відкрилася спадщина (а.с.9). Згідно довідки виконавчого комітету Берестечківської міської ради № 226 від 04.08.2021 року (а.с.13) вбачається, що [PERSON] до дня смерті постійно проживала в [ADDRESS] , і нікуди не виїжджала. Чоловік спадкодавці [PERSON] помер [INFO] . [PERSON] проживала одиноко, заповіт посвідчувався 27.07.2020 року в смт. Локачі. Єдиними спадкоємцями після її смерті за заповітом є дочка [PERSON] . Факт родинних відносин позивачки з померлою [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 07 січня 1969 року та заочним рішенням Горохівського районного суду від 25.02.2015 року. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Із заповіту, посвідченого 27.07.2012 року приватним нотаріусом Локачинського районного нотаріального округу Волинської області Дильним І.Г., вбачається, що [PERSON] , [INFO] , заповіла [PERSON] , [INFO] , все належне їй рухоме та нерухоме майно, де б воно не було і з чого б не складалося та все те, що буде належати їй на день смерті, на яке вона матиме право за законом (а.с.11). Заповіт не змінено та не скасовано та є чинним, що стверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 66068403. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.ч.1-3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.ч.1,3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Матеріалами спадкової справи № 125/2021, заведеної 18.08.2021 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Голодевич Г.С. після смерті [PERSON] стверджується, що крім [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався. Осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині судом не встановлено. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] за заповітом, яка відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України прийняла спадщину шляхом подачі до нотаріальної контори у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. На підставі абз.2 п.1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Голодевич Г.С. від 05 січня 2023 року (а.с.12), [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на неприватизовані земельні ділянки, що належали [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої була її дочка [PERSON] , яка померла [INFO] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, у зв`язку з тим, що спадкоємець не подав документи в повному обсязі. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановивши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність його задоволення. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті [PERSON] , набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали спадкодавиці, включно із правом на завершення приватизації земельних ділянок, проте не має можливості оформити свої спадкові права в позасудовому порядку у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення та визнає за позивачем в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , що прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , однак не оформила своїх спадкових прав, право на завершення приватизації та реєстрації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,40 га та земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд, які були передані у приватну власність [PERSON] на підставі рішення Смолявської сільської ради народних депутатів від 30.03.1994 №18 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам» відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Судові витрати у справі суд залишає за позивачем.

Outcome: approved