Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

І. Описова частина Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно його малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що дитина проживає з нею та знаходяться на її утриманні. Батько дитини ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки [PERSON] . Близько дев`яти років тому [PERSON] виїхав з України до Росії. Окрім того, 11.07.2016 року відповідач добровільно написав заяву про відмову від батьківських прав. Байдуже ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків та долі дітини змусило її звернутися до суду з даним позовом. Хід справи та процесуальні дії суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2021 року головуючим по даній справі визначено суддю Черенкову Н.П. Справа отримана суддею 17.08.2021 року. Після виконання приписів ст.ст. 27, 187 ЦПК України, ухвалою судді від 19.08.2021 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 20.09.2021 року витребувано від органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні. 14.01.2022 року на виконання вимог ухвали від 20.09.2021 року органом опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 18.07.2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Сторони до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Від відповідача будь-яких заяв та клопотань не надходило. В матеріалах справи міститься заява представника Служби у справах дітей Миколаївської міської ради про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин відповідно до ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу по суті у відсутності нез`явившихся осіб, оскільки в матеріалах справи достатньо даних для розгляду справи по суті. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 03.02.2009 року. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.11.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно заяви від 11.07.2016 року, завіреної нотаріусом Красногорського нотаріального округу Московської області Губочкіним П.О., зареєстрованої в реєстрі за № 3-1582, [PERSON] добровільно і беззаперечно відмовляється від батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , [INFO] та надав згоду на позбавлення його батьківських прав та в подальшому усиновлення його доньки відповідно до діючого законодавства. Орган опіки та піклування, виконком Миколаївської міської ради надав до суду Висновок № 224/02.02.01-22/06/14/22 від 11.01.2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Окрім того, як вбачається з вищевказаного Висновку, згідно соціально-психологічного висновку Миколаївського міського центру соціальних служб від 03.12.2021 №52646/74.01-16/21-2 дитина як свою сім`ю сприймає себе, матір та вітчима [PERSON] . Відношення [PERSON] до батька є емоційно відчуженим, при питаннях пов`язаних із спілкуванням з ним, спостерігається байдужість. ІІ. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На даний час тягар утримання дитини покладений на позивача. Відповідач з дитиною не спілкується, матеріально не допомагає, станом здоров`я не цікавиться, не доглядає, не піклується про фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, тощо. Дитина повністю знаходиться на утриманні матері, відповідач байдуже ставиться до долі доньки. Окрім того, надав згоду на позбавлення його батьківських прав. Позивач жодних перешкод у спілкуванні батька з дитиною не чинить. Згідно статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно з нормами ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з пунктами 15 та 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої малолітньої дитини. Суд зазначає, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавленні батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини, без поважних причин залишивши її без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно його доньки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved