Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

28.10.2019 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виселення, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Ухвалою судді від 13.11.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву АТ «Райффайзен Банк Аваль» та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. У підготовчому судовому засіданні 08.02.2021 року позивачем подано уточнену позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виселення, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Ухвалою суду від 05.05.2021 року уточнену позовну заяву АТ «Райффайзен Банк Аваль» прийнято до розгляду. Ухвалою суду 15.06.2022 року закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду. В обґрунтування уточненого позову позивач вказує наступне. 27.12.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] (Позичальник) було укладено Кредитний договір №014/17-15/1886-35, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у сумі 60\~000 доларів США 00 центів строком до 27.12.2017 року, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 14,00% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. Надання кредитних коштів проводилося згідно вимог п.6.1 Кредитного договору шляхом перерахування коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника, з можливою видачою готівки через касу Кредитора. Таким чином, Банк виконав свої зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору. Відповідно до п.17.1 Кредитний договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання ними прийнятих відповідно до цього Договору зобов`язань. Отже, з укладенням Кредитного договору у Позичальника виник обов`язок повернути Банку кредит та відсотки за Кредитним договором у строки та в розмірах встановлених Графіком погашення кредитної заборгованості. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 27.12.2007 року між Банком (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець), було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО , зареєстрований в реєстрі за №3862. Відповідно до умов Договору іпотеки предмет іпотеки забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з умов Кредитного договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Кредитного договору. За таких умов, Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором отримати задоволення в рахунок майна заставленого на умовах Договору іпотеки. Предметом іпотеки відповідно до п.1.2 Договору іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира, яка знаходиться за адресом [ADDRESS] , житловою площею 29.2 кв.м., загальною площею 78.17 кв.м., реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 10213815. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу , посвідченого Капшуровою Ю.В., приватним нотаріусом ЗМНО 06.04.2005 року за реєстровим номером №1727, за реєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно 12.04.2005 року, номер запису 36450 в книзі 238. У відповідності до п.4.1.4 Договору іпотеки Іпотекодавець зобов`язаний не відчужувати предмет іпотеки та не обтяжувати його правами третіх осіб без письмової згоди Заставодержателя. Відповідно до п.3.1.4 Договору іпотеки, у випадку невиконання іпотекодавцем зобов`язань за цим або Кредитним договором, у тому числі, якщо кінцевий термін повернення кредиту не настав, звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п.6 цього Договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов`язаних з реалізацією предмета іпотеки. Згідно п.6.2 Договору іпотеки Іподекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити всю суму зобов`язання на момент звернення стягнення, у тому числі суму заборгованості за кредитом та відсотками, штрафними санкціями, комісійної винагородою незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання, який зазначено у Кредитному договорі у випадку, якщо на момент настання строку виконання зобов`язань за Кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений Кредитним договором строк суми кредиту; або при несплаті або часткові несплаті у встановлені Кредитним договором строки сум процентів, комісійної винагороди (пені, штрафних санкцій). Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (п.6.4 Договору іпотеки). Всупереч вимогам п. 5.1 Кредитного договору, Позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме: не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплатити відсотки. У зв`язку з невиконанням Позичальником умов Кредитного договору, Банк був змушений звернутися з позовом до суду про стягнення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором шляхом звернення стягнення на нерухоме майно. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.09.2012 року по справі №0818/4392/2012 позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було задоволено: звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, яка знаходиться за адресом [ADDRESS] , житловою площею 29.2 кв.м., загальною площею 78.17 кв.м., яка належить Іпотекодавцю [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу , посвідченого Капшуровою Ю.В., приватним нотаріусом ЗМНО 06.04.2005 року за реєстровим номером №1727, шляхом продажу зазначеного майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною визначеною незалежним експертом оціночної діяльності . Згідно ч.1, ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд, за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до відповіді на запит Департаменту реєстраційний послуг Запорізької міської ради від 21.01.2019 року за №0171/652, в житловому приміщенні, яке розташовано за адресом [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] з 12.12.2019 року, [PERSON] з 20.11.2018 року, [PERSON] з 20.11.2018 року, [PERSON] з 20.11.2018 року, [PERSON] з 17.11.2015 року, [PERSON] з 11.10.2012 року, [PERSON] з 11.10.2012 року. При укладанні Договору іпотеки Позичальник надав довідку, що у вищезазначеній квартирі, зареєстровано лише одну особу [PERSON] .. Відповідно до Договору іпотеки, передбачено право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Іпотекодавець не звертався до банк щодо надання дозволу про реєстрацію інших осіб у предметі іпотекі. Іпотекодержатель не давав такою згоди на реєстрацію осіб за адресом предмета іпотеки, тому реєстрація осіб є порушення умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинно відбуватися на підставі рішення суду. За змістом ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст.109 ЖК України після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення, шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. На виконання вимог ч. 3 ст.109 ЖК України, позивачем на адресу відповідачів було направлено вимоги з повідомленням про звільнення будинку з попередженням про те, що у разі невиконання ними цієї вимоги у тридцяти денний термін, Банк буде змушений звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у користування власністю, шляхом визнання осіб, такими, що втратили право користуванням, зняття з місце реєстрації та виселення., але відповідачі у добровільному порядку квартиру не звільнили. На підставі викладеного позивач просить: 1. Примусову висилити з квартири, яка розташована за адресом [ADDRESS] : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 2. Позбавити (визнати такими, що втратили право користування) житловим приміщенням що знаходиться за адресом [ADDRESS] : [PERSON] , 1966 року народження, [PERSON] , 1970 року народження, [PERSON] , 1999 року народження, [PERSON] , 1990 року народження, [PERSON] , 2015 року народження, [PERSON] , 2012 року народження, [PERSON] , 1985 року народження, та зняти вказаних відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою. 3. Стягнути з [PERSON] на користь АТ «Райффазен Банк Аваль» витрати по сплаті судового збору у суму 5\~736 грн.. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] адвокат Габуєв Г.Ю. надав відзив на позовну заяву, у якому зазначає, з посиланням на Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року №VІІ, ч.2 ст.109 ЖК УРСР просить відмовити в позові у зв`язку з необґрунтованості. Також заявив про застосування позовної даності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] правом на подання відзиву на позовну заяву не скористались. В судове засідання сторони не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Представником позивача подано заяву про розгляд справи за його відсутністю. Позов підтримує та просить позовні вимоги задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися. Направлені на адресу відповідачів судові повістки повернуті до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно ч. 1\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2\~ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,\~Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст.\~81,\~76 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 27.12.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] (Позичальник) було укладено Кредитний договір №014/17-15/1886-35, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у сумі 60\~000 доларів США 00 центів строком до 27.12.2017 року, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 14,00% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. Банк виконав свої зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 27.12.2007 року між Банком (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець), було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО , зареєстрований в реєстрі за №3862. Відповідно до умов Договору іпотеки предмет іпотеки забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з умов Кредитного договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Кредитного договору. За таких умов, Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором отримати задоволення в рахунок майна заставленого на умовах Договору іпотеки. Предметом іпотеки відповідно до п.1.2 Договору іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира, яка знаходиться за адресом [ADDRESS] , житловою площею 29.2 кв.м., загальною площею 78.17 кв.м., реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 10213815. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу , посвідченого Капшуровою Ю.В., приватним нотаріусом ЗМНО 06.04.2005 року за реєстровим номером №1727, за реєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно 12.04.2005 року, номер запису 36450 в книзі 238. У відповідності до п.4.1.4 Договору іпотеки Іпотекодавець зобов`язаний не відчужувати предмет іпотеки та не обтяжувати його правами третіх осіб без письмової згоди Заставодержателя. Відповідно до п.3.1.4 Договору іпотеки, у випадку невиконання іпотекодавцем зобов`язань за цим або Кредитним договором, у тому числі, якщо кінцевий термін повернення кредиту не настав, звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п.6 цього Договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов`язаних з реалізацією предмета іпотеки. Згідно п.6.2 Договору іпотеки Іподекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити всю суму зобов`язання на момент звернення стягнення, у тому числі суму заборгованості за кредитом та відсотками, штрафними санкціями, комісійної винагородою незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання, який зазначено у Кредитному договорі у випадку, якщо на момент настання строку виконання зобов`язань за Кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений Кредитним договором строк суми кредиту; або при несплаті або часткові несплаті у встановлені Кредитним договором строки сум процентів, комісійної винагороди (пені, штрафних санкцій). Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (п.6.4 Договору іпотеки). Всупереч вимогам п. 5.1 Кредитного договору, Позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме: не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.09.2012 року по справі №0818/4392/2012 позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було задоволено: звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, яка знаходиться за адресом [ADDRESS] , житловою площею 29.2 кв.м., загальною площею 78.17 кв.м., яка належить Іпотекодавцю [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу , посвідченого Капшуровою Ю.В., приватним нотаріусом ЗМНО 06.04.2005 року за реєстровим номером №1727, шляхом продажу зазначеного майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною визначеною незалежним експертом оціночної діяльності . Згідно ч.1, ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд, за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до відповіді на запит Департаменту реєстраційний послуг Запорізької міської ради від 21.01.2019 року за №0171/652, в житловому приміщенні, яке розташовано за адресом [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] з 12.12.2019 року, [PERSON] з 20.11.2018 року, [PERSON] з 20.11.2018 року, [PERSON] з 20.11.2018 року, [PERSON] з 17.11.2015 року, [PERSON] з 11.10.2012 року, [PERSON] з 11.10.2012 року. При укладанні Договору іпотеки Позичальник надав довідку, що у вищезазначеній квартирі, зареєстровано лише одну особу [PERSON] .. Відповідно до Договору іпотеки, передбачено право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Іпотекодавець не звертався до банк щодо надання дозволу про реєстрацію інших осіб у предметі іпотекі. Іпотекодержатель не давав такою згоди на реєстрацію осіб за адресом предмета іпотеки, тому реєстрація осіб є порушення умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинно відбуватися на підставі рішення суду. Разом з тим, за змістом ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст.109 ЖК України після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення, шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. На виконання вимог ч. 3 ст.109 ЖК України, позивачем на адресу відповідачів було направлено вимоги з повідомленням про звільнення будинку з попередженням про те, що у разі невиконання ними цієї вимоги у тридцяти денний термін, Банк буде змушений звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у користування власністю, шляхом визнання осіб, такими, що втратили право користуванням, зняття з місце реєстрації та виселення., але відповідачі у добровільному порядку квартиру не звільнили. Конституцією України\~передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України\~установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Статтею 391 ЦК України\~визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з положеннями\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Усталена практика Верховного Суду засвідчує, що вирішення питання про виселення особи з житла у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки має відбуватись із дотриманням гарантій, передбачених положеннями\~статті 109 Житлового кодексу Української РСР. Під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення\~статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма\~статті 109 ЖК УРСР\~(постанови Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16, від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1484цс15). Такий правовий висновок підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року по справі № 643/18788/15-ц, провадження № 14-93цс19. У цій постанові, зокрема зазначено, що до спірних правовідносин між власником, який набув жиле приміщення за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки, та особами, які мають право користування таким приміщенням, підлягають застосуванню вказані норми. Обмеження права власника, який набув жиле приміщення за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі\~статті 109 ЖК УРСР\~та\~статті 40 Закону України «Про іпотеку»\~є передбачуваними. Частиною першою\~статті 40 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг»\~внесено зміни до\~статті 109 ЖК УРСР, згідно з якими виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Отже, за змістом\~статті 40 Закону України «Про іпотеку»\~та\~статті 109 ЖК УРСР\~особам, яких виселяють із жилого приміщення, що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Предмет іпотеки - квартира за адресом [ADDRESS] , була придбана не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, а набута відповідачем [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Капшуровою Ю.В., приватним нотаріусом ЗМНО 06.04.2005 року за реєстровим номером №1727, за реєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно 12.04.2005 року, номер запису 36450 в книзі 238, тобто до укладення Договору іпотеки. При зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя банк був обізнаний про наявність обтяжень спірної квартири, яка належала на праві власності Іпотекодавцю, та Банк мав можливість виявити ризики, пов`язані з набуттям права власності на спірну нерухомість у зв`язку із невиконанням боргових зобов`язань, забезпечених іпотекою, а також мав усвідомлювати, що права власника спірної квартири обмежуються у зв`язку із наявністю прав осіб, які мають право користування вказаною квартирою. Таким чином, іпотекодержатель, як потенційний (у разі невиконання боргових зобов`язань, забезпечених іпотекою) новий власник спірного житлового приміщення, мав об`єктивну можливість знати про наявність прав відповідачів на користування спірною квартирою і при набутті права власності мав усвідомлювати, що відповідачі мають зареєстроване місце проживання у квартирі й право користування житлом, а їх виселення без надання іншого житлового приміщення неможливе. Вказані висновки узгоджуються із правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18) та від 05 червня 2019 року у справі № 643/18788/15-ц (провадження № 14-93цс19). Аналогічний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року в справі № 753/72/17, провадження № 61-18178св20. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог із урахуванням гарантій, передбачених частиною другою\~статті 109 ЖК Української РСР, за відсутності відомостей про інше постійне житлове приміщення, яке підлягає наданню відповідачам у зв`язку із виселенням. Таким чином, позовні вимоги пред`явлені до відповідачів є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню повністю. Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України покласти на позивача.

Outcome: dismissed