Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

У серпні 2021 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк «УКРГАЗБАНК» звернулося з позовом, в якому зазначило, що 13 липня 2020 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] був укладений договір про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів, та надання послуг за платіжними картками Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК». Зазначений договір овердрафту є договором приєднання відповідно до ст. 634 ЦК України. Публічна пропозиція про приєднання до цього договору, що включає в себе умови договору, тарифи та програму кредитування, розміщені на офіційному сайті Банку. Підписана клієнтом заява-договір, тарифний план, програма кредитування та інші документи разом вважають укладеним між банком і клієнтом договором на комплексне банківське обслуговування. 13.07.2020 року заяву-договір № 2020/І_С/372-000920 про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» було заповнено, підписано та подано [PERSON] до відділення № 372/03 АБ «УКРГАЗБАНК» м. Дніпро. Заявою-договором № 2020/І_С/372-000920 від 13.07.2020 року відповідач просив надати кредит у формі дозволеного овердрафту на умовах за програмою кредитування «ЕКО-кредитка»; кредитний договір № 202/ОВР/372-000497; строк дії ліміту дозволеного овердрафту 12 місяців; дата встановлення 13.07.2020; дата повернення 12.07.2021; процентна ставка 42 % річних; процентна ставка за простроченим кредитом 48 % річних; процентна ставка на пільговий період 0,00001% річних. На виконання умов договору 13.07.2020 року клієнту було відкрито субрахунок та видано платіжну картку, що підтверджується відповідною розпискою. В період з 13.07.2020 по 23.02.2021 клієнт активно користувався кредитними коштами. Таким чином, банк повністю виконав свої зобов`язання за договором. Всупереч умовам договору відповідач не виконує свої зобов`язання щодо погашення боргу за основним зобов`язанням та процентами. Сума простроченої заборгованості по нарахованим процентам станом на 23.02.2021 року становить 799,88 грн. Залишок заборгованості в межах дозволеного овердрафту станом на 23.02.2021 року становить 4943,52 грн., на яку нараховані проценти в сумі 176,34 грн. За цих підстав Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк «УКРГАЗБАНК» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 202/ОВР/372-000497 від 13.07.2020 року станом на 23.02.2021 року в сумі 5919 грн. 74 коп., в тому числі: заборгованість по кредиту (поточну) 4943,52 грн., заборгованість по процентах (поточну) в розмірі 176,34 грн., заборгованість по процентам (прострочену) в розмірі 799,88 грн., а також витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2021 року у справі було відкрите спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. До початку розгляду справи представником відповідача був поданий відзив на позов, в якому зазначено, що 09 липня 2020 року на ж/м Таромське невідома особам шляхом вільного доступу викрала особисте майно відповідача: мобільний телефон, ключі, дві банківські картки та паспорт громадянина України. 14 липня 2020 року відповідач звернувся до Новокадацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про кримінальне правопорушення. За його заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за частиною 1 статті 185 КК України. Відповідач ніколи не звертався до позивача та не підписував жодних документів, в тому числі договір про приєднання до Правил відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками від 13 липня 2020 року та відповідно не отримував жодних коштів від позивача. 13 липня 2020 року відповідач не мав при собі оригіналу паспорта. Користуючись вкраденими документами, невідома особа зверталася і до інших фінансових установ. Відповідно до листа від 12 березня 2021 року АТ «БАНК ФОРВАРД» надав відповідь на заяву відповідача, згідно з якою банком встановлено факт шахрайських дій при укладенні кредитного договору № 200280070. Звертає увагу, що на фотографії у наданій позивачем копії паспорта зображений не відповідач, а інша особа, що підтверджується копією паспорта [NUMBER] , виданого 18 вересня 2013 року Індустріальним РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, посвідченням водія [NUMBER] , паспортом громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] , військового квитка серії [NUMBER] . Крім того, на копіях паспорта та картки платника податків, що надані позивачем, міститься напис, який імовірно підтверджує копію документа, який зроблено невідомою особою та написано « [PERSON] » та підпис. Проте відповідач [PERSON] . Також звертає увагу, що підписи невідомої особи, яка видавала себе за відповідача, суттєво відрізняються від підписів відповідача, на підтвердження чого надає наказ № 5 про прийняття на роботу від 24 серпня 2018 року та трудову книжку [NUMBER] Отже, відповідач з позивачем жодних договорів не укладав, грошові кошти за ними не отримував. Враховуючи наведене, просив у задоволенні позову банку до [PERSON] відмовити. В свою чергу, позивачем була надана відповідь на відзив позивача, в якій зазначає, що позивач звернувся до поліції з приводу викрадення речей 14.07.2020 року, а кредитний договір укладено 13.07.2020 року. Вважає, що відповідачем не надано належних доказів викрадення паспорта, який був наданий банку при укладенні кредитного договору та підписанні заяви-договору 13.07.2020 року. У зв`язку з цим наполягає на задоволенні позовних вимог. У судове засідання представник позивача не з`явився, в своєму позові просив проводити розгляд справи в його відсутність. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні з раніше наведених підстав. При цьому надали для огляду оригінали документів, що посвідчують особу відповідача. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Банк «УКРГАЗБАНК» задоволенню не підлягає з огляду на наступне: Судом установлено, що згідно з копією заяви-договору № 2020/І_С/372-000920 від 13.07.2020 року у Публічному акціонерному товаристві Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» був оформлений кредитний договір, відповідно до якого банк зобов`язаний надати [PERSON] кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку строком на 12 місяців зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. Згідно з наданою позивачем випискою по рахунку, заборгованість за вказаним кредитним договором складає: заборгованість по кредиту (поточна) 4943,52 грн., заборгованість по процентах (поточна) 176,34 грн., заборгованість по процентам (прострочена) 799,88 грн. Вирішуючи між сторонами спір про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, суд враховує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від\~26 жовтня 2022 року в справі №\~227/3760/19-ц, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений. Наявність же сама по собі на письмовому тексті правочину підпису, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (фактично невстановленою особою, не уповноваженою учасником), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням. Відсутність вольової дії учасника правочину щодо вчинення правочину (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину) не можна ототожнювати з випадком, коли волевиявлення учасника правочину існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у частині третій статті 203 ЦК України:\~волевиявлення не було вільним чи не відповідало його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання правочину недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил статей 229-233 ЦК України про правочини, вчинені з дефектом волі - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Тобто як у частині першій статті 215 ЦК України, так і в статтях 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує волевиявлення учасника правочину, зафіксоване в належній формі (що підтверджується, зокрема, шляхом вчинення ним підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає волі цього учасника правочину. Тож внаслідок правочину учасники набувають права і обов`язки, що натомість не спричиняють для них правових наслідків. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц зроблений правовий висновок про те, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Згідно зі\~статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 5919 грн. 74 коп., банк надав суду копію заяви-договору № 2020/І_С/372-000920 від 13.07.2020 року та копію паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 18 вересня 2013 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , що був поданий під час оформлення кредиту та на підставі якого працівником банку встановлено особу, якій фактично видано кредит. Разом із тим, суд вважає, що укладення зазначеного кредитного договору з відповідачем та отримання ним кредиту не доведено належними доказами. Суд враховує, що 14.07.2020 року [PERSON] звертався до Новокадацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з приводу викрадення його майна. За заявою відповідача було розпочате кримінальне провадження № 12020045690000053 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 КК України. Як вбачається з паспорта громадянина України серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , копія якого була долучена позивачем до позовної заяви та з використання якого був оформлений кредитний договір 13.07.2020 року, фотокартка у такому паспорті не відповідає фотокарткам, що міститься в інших документах на ім`я [PERSON] : у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , копія якого була надана відповідачем, у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданому на його ім`я 06.08.2020 року, у посвідченні водія серії [NUMBER] , виданому 16.10.2020, у закордонному паспорті [NUMBER] , виданому 10.09.2015 року, у військовому квитку серії [NUMBER] , виданому 26.04.2006, а також особі відповідача, яка була безпосередньо встановлена судом у судовому засіданні. Крім того, як вбачається з наданої позивачем копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , копія якого долучена позивачем до позовної заяви, при оформленні кредитного договору позичальник, засвідчуючи оригінали наданих ним банку документів, власноруч зазначив свою особу як « [PERSON] », у той час як відповідач є [PERSON] . На переконання суду, вказані докази в їх сукупності спростовують факт укладення відповідачем 13.07.2020 року кредитного договору з Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК». Позивачем не надано доказів підписання відповідачем заяви-договору від 13.07.2020 року та отримання відповідачем кредитним коштів за таким договором. Доводи банку у позовній заяві про те, що відповідач активно користувався кредитними коштами не підтверджені жодними доказами. Навпаки згідно з випискою по особовому рахунку за період з 13.07.2020 по 23.02.2021 відповідач кредит не погашав, тим самим борг та укладення правочину не визнавав. Ураховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Банк «УКРГАЗБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову відповідно до статті 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed