Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача У січні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення у житловому будинку [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що між позивачем та відповідачем в особі уповноваженої особи [PERSON] укладено договір купвлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, згідно якого [PERSON] купив у відповідача житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться в [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Лаврись Н.М., зареєстрований в реєстрі за номером 709. Згідно витягу з Державного ресєтру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] зареєстрований на праві власності за позивачем. Згідно п.3.1 Договору про купівлю-продаж житлового будинку та земельної ділянки вбачається, що продавець-відповідач по справі, зобов`язується звільнити відчужуваний будинок для вільного та безперешкодного користування позивачем та знятись з реєстрації місця проживання і передати всі примірники ключів до 28.12.2022 року. Станом на 28.12.2022 відповідач взяті на себе обов`язки як продавець по договору купівлі-продажу виконав частково, так як не знявся з реєстрації у вказаному будинку, що підтверджується довідкою ЦНАП від 02.01.2023 року про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, а тому змушений звернутися до суду із відповідним позовом. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 січня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач подав до суду заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву у якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги визнає. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно ч.2\~ст. 247 ЦПК України. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №318671143 від 23.12.2022 [PERSON] є власником на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 23 грудня 2022 року житлового будинку за адресою [ADDRESS] . З Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданої Відділом-центром надання адміністративних послуг 02.01.2023 за №000013/13-2023 за адресою: [ADDRESS] - зареєстровані: [PERSON] (а.с. 10). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Приписами ст. 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Вимогами ст. 386 Цивільного кодексу України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України та частини 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН, 10.12.1948 року), ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист правл юдини і основоположних свобод (Рим, 1950). Відповідно до ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі „Маркс проти Бельгії" від 27.04.1979, п. 63). Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 „Про судове рішення у цивільній справі", обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладених у позовній заяві, обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, доводи є достовірними, обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, та сумніву у суду не викликають з врахуванням позиції відповідача про визнання позовних вимог, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача, та визнання [PERSON] таким, що втратив право користування у житловому будинку [ADDRESS] .. Щодо розподілу судових витрат Згідно п.6\~ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Відповідно до ч.1 ст.141\~ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.391 ЦК України та

Outcome: approved