Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-16 00:00:00

І. Стислий виклад позиції заявника та заінтересованої особи Адвокат Кульгавець Сергій Михайлович, який діє в інтересах [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] , звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, а саме: заборонити [PERSON] перебувати у місці спільного проживання за адресою: [ADDRESS] з [PERSON] ; заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче, ніж 100 метрів, до місця проживання постраждалої [PERSON] , інших місць частого відвідування [PERSON] ; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] та контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обгрунтування вимог про видачу обмежувального припису представник заявниці посилається на те, що після розірвання шлюбу 02.11.2007 року [PERSON] відмовляється покидати місце спільного проживання з колишньою дружиною за адресою: [ADDRESS] та вчиняє відносно [PERSON] домашнє насильство психологічного та фізичного характеру. Зокрема, 06.09.2022 року о 21 годині 00 хвилин [PERSON] вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно [PERSON] , а саме: висловлювався в її адресу нецензурною лайкою, на зауваження не реагував, погрожував фізичною розправою. Також [PERSON] вчинив відносно [PERSON] домашнє насильство фізичного характеру, заподіявши заявниці легкі тілесні ушкодження, що стверджується витягом з ЄРДР за №12023216150000010 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Представник заявниці зазначає, що [PERSON] є кривдником у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а [PERSON] є особою, яка постраждала від такого насильства, відтак, з метою забезпечення захисту від повторного домашнього насильства [PERSON] , відносно [PERSON] необхідно застосувати обмежувальний припис строком на шість місяців із покладенням на нього обмежень та зобов`язань, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Заінтересована особа - [PERSON] надав суду заяву, якою не заперечував проти видачі відносно нього обмежувального припису, зазначивши, що більше домашньго насильства та інших порушень відносно [PERSON] вчиняти не буде. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Заявниця [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду письмові заяви, в яких просять справу розглядати за їх відсутності та видати обмежувальний припис відносно [PERSON] . Заінтересована особа [PERSON] надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 15.02.2023 року суддя Шевчук В.М. відкрила провадження у цивільній справі та визначила проводити розгляд справи у порядку окремого провадження. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 02.11.2007 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Заліщицького районного управління юстиції Тернопільської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 02.11.2007 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис №112. Згідно з даними паспорта серії [NUMBER] , виданого Заліщицьким РВ УМВС України в Тернопільській області 29.08.2003 року, місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: с.Вигода Чортківського району Тернопільської області. Згідно з відповіддю начальника відділення поліції №4 (м.Заліщики) Чортківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в період 2022 року по 26.01.2023 року відділенням поліції №4 (м.Заліщики) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області зараєстровано 2 звернення [PERSON] , а саме: ЄО №3107 від 07.09.2022 року (вчинення домашнього насильсьтва психологічного характеру [PERSON] відносно колишньої дружини [PERSON] ) та ЄО №253 від 18.01.2023 року (на підставі заяви [PERSON] внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023216150000010 від 18.01.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України). Постановою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 19.10.2022 року (справа №597/1063/22) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді 30 годин громадських робіт. Як вбачається зі змісту вказаної постанови [PERSON] , перебуваючи за місцем проживання в [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї співмешканки [PERSON] , а саме: висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, на зауваження не реагував, погрожував фізичною розправою. Судом встановлено, що [PERSON] у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є постраждалою особою від домашнього насильства психологічного та фізичного характеру, вчиненого відносно неї колишнім чоловіком [PERSON] , що стверджується наданими суду доказами звернення до правоохоронних органів, а також заявою заінтересованої особи, який не заперечує факт вчинення домашнього насильства відносно заявниці. V. Оцінка суду Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями\~15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Розділом ІV глави 13 ЦПК України \~визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ч.1 ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є\~Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до\~ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Пунктами 6, 7 ч.1\~ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~передбачено, що кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч.ч.2, 3\~ ст.26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству»\~обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За п.9 ч.1 ст.1 цього ж\~Закону\~оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до пунктів 3, 14, 17 частини 1 статті 1\~Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). При вирішенні питання домашнього насильства, суд вважає за необхідне зазначити, що суд при оцінці даного питання, повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18. Крім того у вказаній постанові роз`яснено, що під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України \~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (\~ст.95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1\~ст.77 ЦПК України). Відповідно до положень ч.1, 3\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог\~ ст.263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами\~статті 264 ЦПК\~під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог\~статей 76-79 ЦПК України\~доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. \~Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оцінюючи ризики продовження у майбутньому домашнього насильства [PERSON] відносно заявниці [PERSON] , суд враховує неодноразові звернення заявниці до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій [PERSON] відносно неї, притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, а також наявність кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Відтак, на підставі встановлених обставин справи та оцінки фактів небезпеки (ризиків) суд дійшов до висновку, що існує обґрунтований ризик продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи [PERSON] , і такі ризики є реальними, а тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту [PERSON] до кривдника [PERSON] необхідно застосувати обмежувальний припис. VI. Щодо розподілу судових витрат Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. В силу ч.3\~ст.350-5 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи про обмеження припису відносяться на рахунок держави. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд,

Outcome: approved