Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

02.11.2022 до суду надійшла вищевказана позовна заява шляхом направлення її до суду засобами поштового зв`язку 29.10.2022, у якій позивач просить суд стягнути із [PERSON] аліменти на його користь на період навчання у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дати подання позову і до закінчення навчання чи до досягнення 23 років та судові витрати на правничу допомогу в сумі 2600,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він на даний час навчається на 2 курсі денної форми навчання в Національному університеті «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» за контрактом, у зв`язку із чим, не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Проживає в гуртожитку в місті Полтаві, жодних сторонніх доходів не має. Вартість навчання у вузі, підручників, канцелярських товарів, проїзд до навчального закладу, проживання у гуртожитку та інші витрати пов`язані з його утриманням сплачує мати. Відповідач проживає окремо з 2005 року, до досягнення позивачем повноліття, із відповідача стягувалися аліменти, але стягнення припинилося із досягненням позивачем повноліття. На даний момент відповідач має постійну роботу (є керівником Фермерського господарства «[PERSON]» в с. Шамраївка) та має регулярний дохід у вигляді щомісячної заробітної плати та доходу від господарської діяльності, іншим особам аліменти не сплачує. Таким чином, відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу, однак добровільно сплачувати аліменти відмовляється. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями від 02.11.2022, справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. 06.12.2022 відповідач подав до суду відзив, у якому просив зменшити розмір аліментів до 1/8 частки. Свою позицію обґрунтовує тим, що до позовної заяви позивачем не долучено жодного доказу щодо вартості навчання, проживання в гуртожитку, підручників та інших витрат. Зазначив, що гуртожиток в якому позивач мешкає знаходиться на території навчального корпусу, а тому відсутні витрати на проїзд до навчального закладу. Зауважив, що в позивній заяві позивач зазначає, що відповідач відмовився сплачувати аліменти на навчання в добровільному порядку, але це не відповідає дійсності, оскільки позивач не звертався до нього с таким проханням, а одразу подав позов до суду. При винесенні рішення просив врахувати наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей від нового шлюбу та те, що старша донька з 01.09.2021 року є студенткою, дружина не працює, та те, що він проживає разом з батьками дружини, які є пенсіонерами, всі члени його родини знаходяться на його утримані. В судове з`явились представник позивача - адвокат Галушка С.С., відповідач [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації, в позовній заяві просив проводити розгляд без його участі (а.с.4, 29,57,76). Представник позивача - адвокат Галушка С.С. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити із підстав викладених у позовній заяві. З урахуванням того, що у відповідача на утриманні перебуває ще двоє неповнолітніх дітей від другого шлюбу висловив позицію щодо можливості зменшення позовних вимог до 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в розмірі 1/8 частини від доходу посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов. Додатково суду пояснив, що є головою невеликого фермерського господарства, має у користуванні дві земельні ділянки. Як голова фермерського господарства фіксовану заробітну плату він не отримує, дохід від діяльності господарства на даний момент незначний. Дружина не працює, тому він є єдиним годувальником у сім`ї, окрім дружини на його утриманні ще перебувають двоє неповнолітніх дітей та батьки дружини-пенсіонери. Зі своїми доходами йому важко було сплачувати аліменти на сина до досягнення ним повноліття в розмірі 1/6 частини, тому він неспроможний взагалі сплачувати аліменти на навчання заявлені в позові у розмірі 1/4 частини. Суд, заслухавши представника позивача та відповідача, повно і всебічно дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про народження, батьками [PERSON] , [INFO] є: [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). З довідки № 384 від 25.10.2022, виданої Національним університетом «Полтавська політехніка ім. Юрія Кондратюка», вбачається, що [PERSON] є студентом 2 курсу групи 201-ТК Навчально-наукового інституту інформаційних технологій та роботетхніки Національного університету «Полтавська політехніка ім. Юрія Кондратюка» форма навчання - денна, на контрактній основі. Термін навчання з 01.09.2021 по 30.06.2025 (а.с.7). Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків за №1613-22-01942 від 28.10.2022, станом на 28.10.2022 відсутня інформація про доходи [PERSON] за період з 1 кварталу по 2 квартал 2022 року (а.с.10) 18.02.2006 відповідачем [PERSON] укладено шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом РАЦС Решетилівського району управління юстиції Полтавської області 18.02.2006, актовий запис №7 (а.с.39). Від даного шлюбу у відповідача є двоє дітей: дочка - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Шевченківською сільською радою Решетилівського району Полтавської області від 11.09.2006 року, актовий запис №9 (а.с.40), син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Шевченківською сільською радою Решетилівського району Полтавської області від 06.05.2010 року, актовий запис №8 (а.с.41). Відповідно до копії студентського квитка серії [NUMBER] , виданого 01.09.2021 року, [PERSON] є студенткою Відокремленого структурного підрозділу «Аграрно-економічного фахового коледжу Полтавської аграрної академії», навчається на денній формі навчання (а.с. 44). З копії довідки №01.8-06/328 від 28.11.2022 року про склад сім`ї, виданої Виконавчим комітетом Решетилівської міської ради Полтавської області, вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] та проживає за вищевказаною адресою разом з дружиною [PERSON] , дочкою [PERSON] , сином [PERSON] , тещою [PERSON] , тестем [PERSON] (а.с.46) Згідно копій пенсійних посвідчень [PERSON] (серія [NUMBER] від 08.12.2021) та [PERSON] (серія [NUMBER] від 15.11.2018) є пенсіонерами (а.с. 47). Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків за №1625-22-01732 від 25.11.2022, станом на 25.11.2022 відсутня інформація про доходи [PERSON] за період з 4 кварталу 2021 року по 3 квартал 2022 року (а.с.48). Згідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків за №1625-22-01731 від 25.11.2022, станом на 25.11.2022 за період з 4 кварталу 2021 року по 3 квартал 2022 року дружина відповідача - [PERSON] отримала страхову виплату у розмірі 15 446,27 грн (а.с.49). З копії податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи за 2022 рік вбачається, що у володінні [PERSON] є дві земельні ділянки загальною площею 12.72 га (а.с.50-53). Судом встановлено, що матір`ю позивача [PERSON] - [PERSON] було проведено оплату на суму 7300,00 грн за гуртожиток, що підтверджується копією квитанції №9271-7719-3744-5104 від 10.06.2022 (а.с.64,86), на суму 11 100,00 грн за навчання, що підтверджується копією квитанції №9276-2448-3659-3601 від 25.07.2022 (а.с. 65,87), на суму 11 100,00 грн за навчання, що підтверджується копією квитанції №9292-3324-2856-1002 від 02.01.2023 (а.с.65,86). Спір у справі виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч. 8 ст. 7 СК України). Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини», держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 199 CК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Аналогічні правові висновки викладені у рішеннях Верховного Суду від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18 (провадження № 61-16005св20), від 16.02.2022 у справі № 381/2423/20, від 13.04.2021 у справі № 308/4214/18. Судом встановлено, що [PERSON] навчається на денній формі навчання, у зв`язку з чим потребує коштів навчання у вузі, проживання у гуртожитку. Також судом встановлено, що термін навчання [PERSON] триває по 30.06.2025, при цьому він, [INFO] , а, отже, досягне 23-річного віку [INFO] . Розглянувши усну заяву представника позивача - адвоката Галушки С.С. про зменшення позовних вимог до 1/6 частки доходу, суд дійшов до наступного. Приписами п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України встановлено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно ч. 3 ст. 49 ЦПК до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Оскільки заяву було подано не в письмовій, а в усній формі під час судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, то суд приходить до висновку, що заява представника позивача - адвоката Галушка С.С. про зменшення позовних вимог не підлягає прийняттю до розгляду, у зв`язку із порушенням порядку визначеного ЦПК щодо її подачі до суду. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, який підлягає стягненню, суд вважає, що стороною позивача не доведено отримання відповідачем регулярного доходу у вигляді щомісячної заробітної плати та доходу від господарської діяльності фермерського господарства, наявності у його власності рухомого та нерухомого майна з якого мається опосередкований дохід. Отже, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено належними і допустимим доказами факт отримання відповідачем доходів, достатніх для стягнення з нього заявленого позивачем розміру аліментів, а саме - 1/4 частини. Згідно наданих відповідачем відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, судом встановлено, станом на 28.10.2022 відсутня інформація про доходи [PERSON] за період з 1 кварталу по 2 квартал 2022 року (а.с.10) та станом на 25.11.2022 відсутня інформація про доходи [PERSON] за період з 4 кварталу 2021 року по 3 квартал 2022 року (а.с.48), інформації про відсутність доходів за інші періоди суду не надано. Відповідач заперечуючи проти розміру заявлених позовних вимог посилається на те, що на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, непрацююча дружина та батьки дружини-пенсіонери. На підтвердження вказаних обставин останній надав суду копії свідоцтв про народження дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с.40) [PERSON] , [INFO] (а.с.41), копії пенсійних посвідчень № [NUMBER] на ім`я [PERSON] та № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (а.с.47). Дослідивши надані докази, суд приходить до висновків, що вказані документи не є належними, допустимими та достатніми доказами того, що вказані особи перебувають на утриманні [PERSON] . Так, один лише факт проживання батьків дружини за місцем мешкання відповідача не підтверджує того, що вони перебувають на його утриманні. Суд також зазначає, що останні є пенсіонерами та мають самостійний дохід у вигляді пенсії. Щодо твердження відповідача, що він єдиний забезпечує сім`ю, оскільки дружина не працює, то суду не було надано жодних доказів того, що дружина являється інвалідом чи є непрацездатною через стан здоров`я, або наявні інші поважні причини через які вона не може працювати з незалежних від неї обставин. Доказів про те, що відповідач має незадовільний стан здоров`я або потребує лікування суду не надано, тобто [PERSON] є працездатним та не позбавлений можливості вчинити дії щодо працевлаштування. Суд зазначає, що обов`язок утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, покладається на обох батьків, та те, що батьки мають рівні права по відношенню до дитини. Суд вважає, що позивач потребує матеріальної допомоги з боку батька, враховуючи, що на даний час витрати на навчання несе тільки мати, оскільки форма навчання позивача є денною, через що він не має можливості працювати та отримувати дохід самостійно, проте потребує матеріальних витрат на житлово-побутові потреби, їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання. Фактичні обставини справи у світлі викладених норм права свідчать, що у зв`язку з навчанням повнолітнього сина відповідач має обов`язок його утримання до досягнення ним 23 років або закінчення навчання у виші. Проте, такий обов`язок відповідач належно не виконує. Суд має враховувати, що розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. При цьому суд враховує, що, особи, які досягли 18 років є повнолітніми, мають повну цивільну дієздатність і можуть самостійно піклуватися про себе, якщо це потрібно. Тому законодавець і передбачив, з одного боку, обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина або доньку, які продовжують навчання, оскільки це дозволить їм отримати освіту, але передбачив, що такий обов`язок виникає лише тоді, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, оскільки неможна ставити в скрутне матеріальне становище одну повнолітню людину в цілях утримання іншої повнолітньої працездатної людини. Факт потреби позивача у матеріальній допомозі з боку батьків підтверджується довідкою про його навчання на денній формі у період з 01.09.2021 по 30.06.2025 (а.с.7). Цей факт також не оспорюється відповідачем у відзиві, оскільки відповідач не визнає позов в частині заявленого розміру аліментів на утримання сина, які підлягають стягненню. Отже, враховуючи вищевикладені правові норми, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати своїх дітей та беручи до уваги те, що відповідач є працездатним та не довів суду належними доказами, що в нього відсутня можливість утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання позивача на період його навчання, зважаючи на наявність на утриманні відповідача двох неповнолітніх дітей. Таким чином, враховуючи вищенаведене, встановлені судом фактичні обставини та оцінивши наявні в справі докази у їх сукупності, суд вважає заявлені позивачем вимоги обґрунтованими, доведеними належними і допустимими доказами, що не спростовані відповідачем. Суд враховує той факт, що повнолітній [PERSON] здобуває вищу освіту, навчається на денній формі на контрактній основі, потреби дитини в допомозі у зв`язку з навчанням і можливості відповідача надавати таку допомогу та приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог і стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , який продовжує навчання, до закінчення ним навчання, по 30.06.2025 року, в розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу, вважаючи такий розмір достатнім та співмірним з огляду на встановленні у справі обставини, починаючи з 29.10.2022 року, тобто з моменту звернення до суду, як закріплено у ч. 1 ст. 191 СК України. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно з ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на те, що позивача звільнено від сплати судового збору за пред`явлення позову про стягнення аліментів, судові витрати зі сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів підлягають стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до заявлених вимог за ставкою у мінімальному розмірі станом на день пред`явлення позову - 29.10.2022, що становить 992 грн. 40 коп. Щодо вимоги про стягнення з відповідача понесених витрат на правову допомогу суд прийшов до наступного. До позовної заяви позивачем додано ордер серії BI №1110083 на представництво його інтересів адвокатом Галушкою С.С. (а.с. 12), квитанцію про оплату правової допомоги у розмірі 2600,00 грн за договором №102 від 28.10.2022 (а.с. 9), розрахунок компенсації витрат на правничу допомогу, відповідно до якого загальна сума витрат становить 2600,00 грн (а.с.13), копію договору про надання правничої допомоги від 28.10.2022 (а.с. 14), акт №1 приймання-передачі правничих послуг від 28.10.2022 (а.с.15). Частинами 1-4 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч. 5 ст. 137 ЦПК України разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Пунктом 9 частини 1 статті 1Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» №5076-VIвід 05.07.2012, зі змінами і доповненнями, (далі Закон № 5076-VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспімірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. Окрім того, суд вважає, що розмір витрат є співмірним із ціною позову, Окрім співмірності до ціни позову, суд враховує дійсну необхідність проведених адвокатом дій для надання правової допомоги, враховуючи критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін, значення результату розгляду для позивача, тривалості розгляду справи в суді. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат, у розмірі 2600,00 грн на підставі договору про надання правової допомоги від 28.10.2022. На думку суду заявлений розмір витрат на правову допомогу у цій справі 2600,00 грн відповідає критерію об`єктивного та розумного визначення їх розміру, а також реальності адвокатських витрат та співмірності з ціною позову. Позивач просив стягнути на його користь аліменти на навчання у розмірі 1/4 частки, судом було задоволено позовні вимоги у розмірі 1/6 частки, тобто витрати на професійну правову допомогу підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2/3 частин, що становить 1733,33 грн (2600/3*2=1733,33). На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 180, 181, 182, 183, 198, 199, 200 СК України,

Outcome: partial