Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

06.06.2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором оренди нежилого приміщення № 1 від 22.09.2019 року та № 1 від 01.10.2021 року. В обґрунтування позову позивач зазначає наступне. Щодо договору оренди від 22.09.2019 року. 22.09.2019\~рокуміж [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) та [PERSON] укладений договір оренди нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS] , загальною площею 114,1 кв.м. Згідно пункту 4.1. Договору розмір орендної плати становить 12500,00 гривень, строк сплати якої розпочинається з 01.02.2020 року. Позивач відзначає, що приміщення передавалось в оренду без ремонту та Відповідач бажав здійснити ремонт під власні потреби, а саме відкриття студії танців «Body&Pole». Згідно п. 4.6. Договору вартість проведеного орендарем капітального ремонту об`єкта оренди зараховується в рахунок орендної плати за умови узгодження такої вартості обома сторонами та складання акта приймання-передачі проведеного капітального ремонту. Підставою для проведення зарахування (компенсації) є первинні документи, надані орендарем, та акт зарахування сум проведеного капітального ремонту в рахунок орендних платежів. Після закінчення проведення ремонтних робіт сторони підписують акт приймання-передачі проведеного ремонту та акт зарахування вартості виконаних ремонтних робіт у рахунок орендної плати. 01.05.2021 року Договір від 22.09.2019 року був розірваний з ініціативи позивача в зв`язку з несплатою орендної плати та комунальних послуг. Умови п. 4.6. Договору відповідачем не були виконані хоча позивач не заперечує, що був виконаний базовий ремонт приміщення та встановлено обладнання, яке по теперішній час відповідно до умов Договору не передано позивачу на підставі відповідного акту. Сам відповідач з відповідною ініціативою не звертався. Таким чином за час оренди приміщення під час дії Договору від 22.09.2019\~рокуутворилась заборгованість: з орендної плати в сумі 187500,00 гривень, з комунальних послуг в сумі 38554,19 гривень. Загалом заборгованість склала 187500+38554,19=226054,19 гривень. Загальна заборгованість: період прострочення грошового зобов`язання 563 дня 226 054,19 (сума боргу) + 70 272,27 (інфляційне збільшення) + 10 460,43 (штрафні санкції) = 306 786,89 гривень. Щодо договору оренди від 01.10.2021 року. 01.10.2021\~рокуміж позивачем та відповідачем укладений Договір № 1 оренди нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS] , загальною площею 114,1 кв.м. Згідно п. 3.1.1 орендна плата за орендоване приміщення складає 14000,00 гривень за місяць. Згідно розділу 6 Договору обставини непереборної сили (форс-мажор) передбачено порядок дії при відбутті зазначених обставин. Відповідачем як передбачено Договором не повідомлялось позивача про настання форс-мажорних обставин, а тому відповідно до п. 6.4. Договору не звільняє відповідача від виконання своїх зобов`язань. Крім того, з зазначеного випливає, що відповідач використовував орендоване приміщення для власних цілей та не звільняється від сплати орендної плати та комунальних послуг. Так, відповідач заборгував орендну плату за лютий, березень та квітень 2022 року в сумі 14000,00 гривень* 3 місяці = 42000,00 гривень. За комунальні послуги в загальній сумі 11839,58 гривень. В зв`язку з виникненням заборгованості Договір оренди від 01.10.2021 року був розірваний з ініціативи позивача 05.05.2022 року про що відповідач отримав відповідне повідомлення. Відповідно до п. 5.2 Договору у випадку несвоєчасної сплати орендної плати або сплати її не в повному обсягу, орендар сплачує орендодавцю пеню за кожний день прострочення у розмірі 1 (одного) відсотка від суми простроченої заборгованості за весь період такої заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який розраховується пеня. При цьому наявність заборгованості орендаря по орендній платі більш чим за 30 (тридцять) календарних днів, дає право орендодавцю відмовитися від Договору в односторонньому порядку. При цьому орендна плата сплачується орендарем за весь час фактичного займання приміщення. Таким чином, пеня за кожен день прострочення складає 140,00 гривень. З 05 березня по 05 травня пеня за лютий 2022 року складає: 62 дня х 140,00 гривень = 8680,00 гривень. З 05 квітня по 05 травня пеня зі березень 2022 року складає 31 день х 140,00 гривень = 4340,00 гривень. Загальна сума пені склала 13020,00 гривень. Відповідно до п. 5.3 Договору за порушення строку повернення приміщення, орендар сплачує орендодавцю неустойку у розмірі 1 % від суми щомісячної орендної плати за кожний день затримки повернення із оренди приміщення, якщо таке неповернення не зумовлено відмовою орендодавця від прийняття приміщення з оренди. При цьому сама орендна плата, у такому випадку, буде сплачуватись орендарем за весь час фактичного зайняття приміщення. Так, в повідомлені про розірвання (припинення) договору оренди нежитлового приміщення від 05.05.2022 року зазначено повернення приміщення не пізніше 10 днів від дня отримання цього повідомлення тобто Відповідач мав повернути приміщення з оренди 15.05.2022 року. Таким чином з 15.05.2022 року по 15.11.2022 року має місце затримка в 184 днів, що відповідно складає 184 х 140,00 гривень = 25760,00 гривень. Таким чином за Договором від 01.10.2021 року відповідач має сплатити заборгованість: з орендної плати в сумі 42000,00 гривень, з комунальних послуг в сумі 11839,58 гривень, пеня за прострочення сплати орендної плати п. 5.2 Договору 13020,00 гривень, пеня за неповернення приміщення з оренди п. 5.3 Договору 25760,00 гривень. Загальна сума заборгованості складає 92619,58 гривень. На підставі вище наведеного, позивач просила суд, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] по Договору оренди від 22.09.2019 року грошові кошти в сумі 187500,00 гривень плата за оренду нежитлового приміщення розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 114,1 метра квадратних, грошові кошти в сумі 38554,19 гривень заборгованість за користування комунальними послугами, грошові кошти в сумі 70272,27 гривень інфляційні втрати, грошові кошти в сумі 10460,43 гривень 3% річних, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] по Договору оренди від 01.10.2021 року грошові кошти в сумі 42000,00 гривень - плата за оренду нежитлового приміщення розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 114,1 метра квадратних, грошові кошти в сумі 11839,58 гривень заборгованість за користування комунальними послугами; грошові кошти в сумі 13010,00 гривень пеня за прострочення сплати орендної плати; грошові кошти в сумі 25760,00 гривень пеня за невчасне повернення приміщення з оренди та стягнути з [PERSON] на користь Позивача [PERSON] судовий збір та кошти витрачені на правову допомогу адвоката. 25.08.2022 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито загальне позовне провадження у справі. 14.12.2022 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача через канцелярію суду зареєстрував клопотання, в якому просив суд здійснювати розгляд справи у його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволені. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена у визначеному чинним законодавством порядку. Відзив на позовну заяву до суду не подала. Згідно ч. 1 ст.\~223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі\~неявки всіх\~учасників справи\~у судове\~засідання,\~яким завершується\~розгляд справи,\~або розгляду\~справи без\~повідомлення (виклику)\~учасників справи,\~суд підписує\~рішення без\~його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом щодо\~договору оренди\~від 22.09.2019\~року встановлено,\~що 22.09.2019\~рокуміж [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) та [PERSON] укладений договір оренди нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS] , загальною площею 114,1 кв.м. Згідно пункту 4.1. Договору розмір орендної плати становить 12500,00 гривень, строк сплати якої розпочинається з 01.02.2020 року. 01.05.2021 року Договір від 22.09.2019 року був розірваний з ініціативи Позивача в зв`язку з несплатою орендної плати та комунальних послуг. Умови п. 4.6. Договору відповідачем не були виконані, хоча позивач не заперечує, що був виконаний базовий ремонт приміщення та встановлено обладнання. Матеріали справи не містять доказів, що на момент розгляду справи між сторонами підписано акт приймання-передачі\~проведеного капітального\~ремонту. Таким чином за час оренди приміщення під час дії Договору від 22.09.2019\~рокуутворилась заборгованість: з орендної плати в сумі 187500,00 гривень, з комунальних послуг в сумі 38554,19 гривень. Загалом заборгованість склала 187500,00 + 38554,19= 226054,19 гривень. Загальна заборгованість: період прострочення грошового зобов`язання 563 дня 226 054,19 (сума боргу) + 70 272,27 (інфляційне збільшення) + 10 460,43 (штрафні санкції) = 306 786,89 гривень. Судом щодо\~договору оренди\~від 01.10.2021\~року встановлено,\~що 01.10.2021\~рокуміж позивачем та відповідачем укладений Договір № 1 оренди нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS] , загальною площею 114,1 кв.м. Згідно п. 3.1.1 орендна плата за орендоване приміщення складає 14000,00 гривень за місяць. Згідно розділу 6 Договору обставини непереборної сили (форс-мажор) передбачено порядок дії при відбутті зазначених обставин. Згідно пункту 6.1 Договору, сторона звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим Договором, якщо це невиконання або неналежне виконання стало наслідком дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), яке сторона не могла ні передбачити, ні запобігти їм усіма можливими заходами. Сторона, що зазнала вплив форс-мажорних обставин, повина повідомити про це іншу сторону протягом семи днів від дати, коли такі обставини відбулися. В повідомленні має бути вказаний зміст обставин, їх характер і вплив на виконання зобов`язань за цим Договором. Доказів, що відповідач як передбачено Договором повідомляла позивача про настання форс-мажорних обставин, матеріали справи не містять, а тому відповідно до п. 6.4. Договору відповідач не звільняється від виконання своїх зобов`язань. Крім того, з зазначеного випливає, що відповідач використовував орендоване приміщення для власних цілей та не звільняється від сплати орендної плати та комунальних послуг. Відповідач заборгував орендну плату за лютий, березень та квітень 2022 року в сумі 14000,00 гривень* 3 місяці = 42000,00 гривень. За комунальні послуги в загальній сумі 11839,58 гривень. Договір оренди від 01.10.2021 року був розірваний з ініціативи позивача 05.05.2022 року про що відповідач отримав відповідне повідомлення. Відповідно до п. 5.2 Договору у випадку несвоєчасної сплати орендної плати або сплати її не в повному обсягу, орендар сплачує орендодавцю пеню за кожний день прострочення у розмірі 1 (одного) відсотка від суми простроченої заборгованості за весь період такої заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який розраховується пеня. При цьому наявність заборгованості орендаря по орендній платі більш чим за 30 (тридцять) календарних днів, дає право орендодавцю відмовитися від Договору в односторонньому порядку. При цьому орендна плата сплачується орендарем за весь час фактичного займання приміщення. Таким чином, пеня за кожен день прострочення складає 140,00 гривень. З 05 березня по 05 травня пеня за лютий 2022 року складає: 62 дня х 140,00 гривень = 8680,00 гривень. З 05 квітня по 05 травня пеня зі березень 2022 року складає 31 день х 140,00 гривень = 4340,00 гривень. Загальна сума пені склала 13020,00 гривень. Відповідно до п. 5.3 Договору за порушення строку повернення приміщення, орендар сплачує орендодавцю неустойку у розмірі 1 % від суми щомісячної орендної плати за кожний день затримки повернення із оренди приміщення, якщо таке неповернення не зумовлено відмовою орендодавця від прийняття приміщення з оренди. При цьому сама орендна плата, у такому випадку, буде сплачуватись орендарем за весь час фактичного зайняття приміщення. В повідомлені про розірвання (припинення) договору оренди нежитлового приміщення від 05.05.2022 року зазначено повернення приміщення не пізніше 10 днів від дня отримання цього повідомлення тобто Відповідач мав повернути приміщення з оренди 15.05.2022 року. Таким чином з 15.05.2022 року по 15.11.2022 року має місце затримка в 184 днів, що відповідно складає 184 х 140,00 гривень = 25760,00 гривень. За Договором від 01.10.2021 року у відповідача утворилась заборгованість: з орендної плати в сумі 42000,00 гривень, з комунальних послуг в сумі 11839,58 гривень, пеня за прострочення сплати орендної плати п. 5.2 Договору 13020,00 гривень, пеня за неповернення приміщення з оренди п. 5.3 Договору 25760,00 гривень. Загальна сума заборгованості складає 92619,58 гривень. Відповідно до\~ч.\~1\~ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України). Згідно з положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 ЦК України. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Згідно ч. 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою статті 207 ЦК України, визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямовано на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укладати договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно статтям 526, 530, 610, ч. 1 статті 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунків наданих позивачем: Щодо договору оренди від 22.09.2019 року у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем: з орендної плати в сумі 187500,00 гривень, з комунальних послуг в сумі 38554,19 гривень. Загалом заборгованість склала 187500,00 + 38554,19= 226054,19 гривень. Загальна заборгованість: період прострочення грошового зобов`язання 563 дня 226 054,19 (сума боргу) + 70 272,27 (інфляційне збільшення) + 10 460,43 (штрафні санкції) = 306 786,89 гривень. Щодо договору оренди від 01.10.2021 року у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем: з орендної плати в сумі 42000,00 гривень, з комунальних послуг в сумі 11839,58 гривень, пеня за прострочення сплати орендної плати п. 5.2 Договору 13020,00 гривень, пеня за неповернення приміщення з оренди п. 5.3 Договору 25760,00 гривень. Загальна сума заборгованості складає 92619,58 гривень. Вказані розрахунки є вірним, відповідачем у справі не оспорювалися, а тому може бути взяті до уваги при вирішенні даної справи по суті. Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 статті 81 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Що стосується стягнення з відповідачки понесених витрат на правничу допомогу позивачем, то слід зазначити наступне. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Ці розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. Представником позивача заявлено (з урахуванням уточнених вимог) витрати позивача на правову допомогу у розмірі 20000,00 гривень, а саме: вивчення та аналіз наданих клієнтом документів 2000,00 гривень, підготовка (виготовлення) позовної заяви 8000,00 гривень, підготовка (виготовлення) відповіді на відзив 6000,00 гривень, участь у судових засіданнях 2000,00 гривень. Проте, представником позивача надано до суду лише: договір про надання правової допомоги № б/н від 01.06.2022 року укладеного між адвокатом Степанюк А.С. та Тереховою Д.Ю., акт виконаних робіт щодо надання правової допомоги від 06.06.2022 року, де зазначено наступний перелік наданих виконавцем юридичних послуг: вивчення та правовий аналіз наданих замовником документів 2000,00 гривень, підготовка та виготовлення позовної заяви 8000,00 гривень. Всього 10000,00 гривень. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10.12.2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі East/West Alliance Limited проти України, від 26.02.2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 гривень, як такі, що в цій частині є співмірними та виправданими, виходячи з предмету позову, обсягу виконаної роботи представником позивача з метою підготовки справи до судового розгляду, часу, необхідного для підготовки такого обсягу документів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved