Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-26 00:00:00

У січні 2023 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказала, що 07 травня 2014 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 91. Від шлюбу є неповнолітні діти: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Належної сім`ї у них не склалося, часто виникають сварки та непорозуміння, спільного господарства не ведуть, проживають окремо з вересня 2022 року. З відповідачем в них різні інтереси та несумісність характерів, що призвело до припинення шлюбних стосунків. Шлюб набув формальних ознак. Тому, [PERSON] просить шлюб розірвати, сина залишити проживати з нею, а доньку з батьком, після розлучення залишити їй прізвище [PERSON] . В судове засідання представник позивачки [PERSON] подав письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає, з позивачкою місце проживання дітей погоджено. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 07 травня 2014 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 91. Від шлюбу у сторін є неповнолітні діти: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . За час спільного проживання сторони часто не знаходили порозуміння у відносинах, з приводу чого виникали сварки та непорозуміння, почуття між ними охололи. На даний час проживають окремо. Подальше спільне проживання і збереження сім`ї є неможливим, оскільки спільне життя у сторін не склалось, в силу несумісності характерів, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини носять формальний характер. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved