Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку в розмірі 23829,39 грн. без урахування\~податків та\~інших обов`язкових\~платежів,\~які підлягають\~утриманню з\~цієї суми\~відповідно до\~законодавства України.Свої вимоги мотивує тим, що вона працювала на посаді провідного бухгалтера-ревізора відділу 580 у ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА». 05.04.2021 року вона була звільнена з роботи за ч. 3 ст.38\~КЗпП України на підставі наказу № 72к від 05.04.2021 року. У день звільнення відповідач не провів з нею повного розрахунку, у зв`язку з чим вона була змушена звернутися до суду та постановою Львівського апеляційного суду від 09.06.2022 року у справі № 462/2783/21 з ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» на її користь стягнуто 13238,55 грн. невиплаченої заробітної плати та 87962,81 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 05.04.2021 року по 09.06.2022 року. Також постановою Львівського апеляційного суду від 04.07.2022 року у справі № 462/2758/21 з ДП\~«Львівський державний\~завод «ЛОРТА»\~на користь\~позивача стягнуто\~57834,84\~грн.\~невиплаченої заробітної\~плати з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України. Вказані кошти їй було виплачено лише 04.10.2022 року. У зв`язку із наведеним, на підставі ст.117 КЗпП України, просить стягнути з ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» на її користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з дня прийняття постанов по день фактичної виплати, а саме за період з 10.06.2022 року по 04.10.2022 року, в розмірі 23829,39 грн. без урахування\~податків та\~інших обов`язкових\~платежів,\~які підлягають\~утриманню з\~цієї суми\~відповідно до\~законодавства Україниіз розрахунку: 294,19 грн. середньоденний заробіток х 81 робочий день. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 09.11.2022 року справу прийнято до розгляду та відкрито у ній провадження, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Представник відповідача, діючи згідно із ордером № 117599 від 15.12.2022 року, 23.12.2022 року подала до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечила. Зазначила, що дійсно постановою Львівського апеляційного суду від 09.06.2022 року у справі № 462/2783/21 з ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь позивача стягнуто 13238,55 грн. невиплаченої заробітної плати та 87962,81 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку без урахування\~податків та\~інших обов`язкових\~платежів,\~які підлягають\~утриманню з\~цієї суми\~відповідно до\~законодавства Українипри звільненні за період з 05.04.2021 року по 09.06.2022 року. Також постановою Львівського апеляційного суду від 04.07.2022 року у справі № 462/2758/21 з ДП\~«Львівський державний\~завод «ЛОРТА»\~на користь\~позивача стягнуто\~57834,84\~грн.\~невиплаченої заробітної\~плати з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України. Водночас, Законом України від 01.07.2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19.07.2022 року, текст ст. 117 КЗпП України викладений у новій редакції та визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Оскільки на теперішній час вказана стаття визначає максимальний період часу, за який може бути стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку із працівником 6 місяців та вказує на такий обов`язковий елемент стягнення вказаних коштів, як вина роботодавця, однак позивачем не доведено такої, а тому вимоги [PERSON] є безпідставними. Окрім того зазначила, що примусове виконання за постановами Львівського апеляційного суду від 09.06.2022 року у справі № 462/2783/21 та від 04.07.2022 року у справі № 462/2758/21 в частині стягнення коштів з ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь [PERSON] здійснювалось в межах зведеного виконавчого провадження і можливості контролювати порядок та черговість виплати коштів у відповідача була відсутня. Просила відмовити у задоволенні позову. Позивач відповіді на відзив у визначений законодавством строк не подала, заяви про поновлення строку для подання такого до суду також не подано. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст.\~279\~ЦПК України суд постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності до\~ст. 43 Конституції України\~право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із ст.\~47\~КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України\~визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як встановлено судом, [PERSON] \~працювала на посаді провідного бухгалтера-ревізора відділу 580 у ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА». 05.04.2021 року вона була звільнена з роботи за ч. 3 ст.38\~КЗпП України на підставі наказу № 72к від 05.04.2021 року. Постановою Львівського апеляційного суду від 09.06.2022 року у справі № 462/2783/21 з ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь [PERSON] \~стягнуто 13238,55 грн. невиплаченої заробітної плати та 87962,81 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку без урахування\~податків та\~інших обов`язкових\~платежів,\~які підлягають\~утриманню з\~цієї суми\~відповідно до\~законодавства Українипри звільненні за період з 05.04.2021 року по 09.06.2022 року. Також, вказаною постановою встановлено, що середньоденний заробіток позивачки за останні\~два місяці\~роботи становив 294,19 грн. Також постановою Львівського апеляційного суду від 04.07.2022 року у справі № 462/2758/21 з ДП\~«Львівський державний\~завод «ЛОРТА»\~на користь\~позивачки стягнуто\~57834,84\~грн.\~невиплаченої заробітної\~плати з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України. Згідно з статтею 58 Конституції України «закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Згідно ст.117\~КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вбачається із роз`яснень, даних у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. На підставі п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 цього Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Водночас, ДФС у листі від 09.03.2016 р. № 665/4/99-99-17-03-03-13 наголосила, що відповідно до п.п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування фізичної особи - резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до якого, зокрема, включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту) (п.п. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 Кодексу) та інші доходи, крім зазначених у ст. 165 Кодексу (п.п. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 Кодексу), а згідно із пп. 14.1.48 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України заробітна плата для цілей розд. ІV ПКУ, як об`єкт оподаткування це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом. Згідно із п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку, у тому числі на підставі рішення суду. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року (справа №821/1083/17) та від 13 травня 2020 року (справа №810/451/17) дійшла висновку, що немає жодних підстав вважати, що Європейський суд з прав людини надав для застосування на національному рівні тлумачення приписів статті 117 КЗпП України всупереч практиці Верховного Суду України. Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Меньшакова проти України» не може розглядатися як підстава для відступу від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 15 вересня 2015 року у справі №21-1765а15, відповідно до якого положення статей 116 та 117 КЗпП України поширюються на правовідносини, які виникли у зв`язку з прийняттям та виконанням судового рішення про виплату заборгованості із заробітної плати та відшкодування/компенсації. З виписки АТ КБ «Приватбанк» від 19.10.2022 року вбачається, що кошти за постановами Львівського апеляційного суду від 09.06.2022 року у справі № 462/2783/21 та від 04.07.2022 року у справі № 462/2758/21 надійшли на рахунок позивача 04.10.2022 року. Відповідач не надав суду жодних доказів відсутності вини підприємства у невиплаті належних позивачу при звільненні сум і навпаки визнав обставини позову. Суд критично оцінює твердження представника відповідача щодо необхідності застосування до вказаних правовідносин ст. 117 КЗпП України у новій редакції, щодо обмежує максимальний строк виплати середнього заробітку із працівником\~за час\~затримки розрахунку 6 місяцями, оскільки зміни у ст. 117 КЗпП України прийнято 01.07.2022 року та лише 19.07.2022 року вони набрали законної сили, а оскільки такі зміни погіршують становище позивача, тому в силу положень Конституції України не мають зворотної сили в часі. Окрім того, у своїх постановах від 13.10.2022 року у справі № 462/695/22 та від 15.08.2022 року у справі № 462/9067/21 у аналогічних правовідносинах Львівський апеляційний суд вказав на неможливість застосування до таких висновку ВП ВС, викладеного у постанові від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц, та зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із застосуванням принципу співмірності, оскільки у справі, що переглядалась Великою Палатою Верховного Суду позивач звернувся до суду з позовом зі спливом більш ніж шести років після звільнення з роботи, що відсутнє у даному випадку. Після звернення [PERSON] до суду з позовними вимогами, відповідач у добровільному порядку врегулювати спір не намагався, що свідчить про його небажання відновлювати порушене право позивача. Із врахуванням наведеного, оскільки ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» провів повний розрахунок із позивачем лише 04.10.2022 року, то до стягнення підлягає сума у розмірі 23829,39 грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів /із розрахунку 81 робочих днів х 294,19 грн. середньоденна заробітна плата/. Отже позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення. Водночас, згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при поданні позову у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved