Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

23 січня 2023 року на адресу суду надійшла заява представника позивача [PERSON] про ухвалення додаткового рішення, в якій вона просить ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути з відповідачів понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 57000 гривень, з яких 32000 гривень за професійну допомогу, надану адвокатом Муцьким М.В., 25000 гривень адвокатом Лук`яновою Н.М. 20 січня 2023 року між позивачем та її представниками [PERSON] , [PERSON] були укладені акти приймання-передачі виконаних робіт, за якими у позивача виникли грошові зобов`язання з оплати наданих адвокатами послуг. Представник позивача [PERSON] зазначила, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідачів незалежно від того, чи їх фактично понесено / сплачено чи тільки має бути сплачено. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] заяву підтримав, просив задовольнити. Зазначив, що витрати на правничу допомогу були фактично понесені позивачем, їх розмір є обґрунтованим. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Новоселецька О.А. заперечує проти задоволення заяви. Зазначила, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження фактичної сплати витрат на правничу допомогу, ні під час подання позову, ні вже після прийняття рішення. Також представник відповідача [PERSON] клопотала про зменшення розміру витрат, оскільки їх вартість є явно завищеною та не відповідає критерію реальності та розумності їх розміру. Просила суд взяти до уваги обставину, що [PERSON] є безробітним, [PERSON] є студентом третього курсу денної форми навчання державного ВНЗ «Київський національний економічний університет ім. Вадима Гетьмана», [PERSON] особа пенсійного віку, а також, те, що діти [PERSON] та [PERSON] перебувають на утриманні у відповідача [PERSON] . Стягнення витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі матиме наслідком необґрунтоване збагачення [PERSON] , та буде значним фінансовим тягарем для відповідачів. Тому Представник відповідача [PERSON] , адвокат Новоселецька О.А. просила суд відмовити у задоволенні заяви позивача, а у разі її задоволення, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між відповідачами до 12000 гривень. Інші учасники справи не з`явилися у судове засідання, повідомлені належним чином. Як вбачається з ч.4 ст.270 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду питання про ухвалення додаткового рішення. Дослідивши письмові докази, приєднані до поданої заяви, а також матеріали цивільної справи, суд дійшов до таких висновків. 10 січня 2023 року представники позивача [PERSON] та [PERSON] подали суду заяву (а.с.52 т.2) про те, що докази на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесені позивачем, вони подадуть протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2023 року (а.с.78-86 т.2) було задоволено позов [PERSON] . Визнано недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , укладений 20 травня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] , та договір дарування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , укладений 22 травня 2019 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Також стягнуто судовий збір з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 454 гривні. 31 серпня 2021 року між [PERSON] та адвокатом Муцьким М.В. був укладений договір про надання правничої (адвокатської) допомоги (а.с.103 т.2). У 3.4 цього договору зазначено, що розрахунок за виконану роботу здійснюється клієнтом відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт. В цей же день [PERSON] та адвокат Муцький М.В. уклали додаток №1 до означеного договору (а.с.104 т.2), в якому погодили розмір гонорару за надання правничої допомоги, а саме вартість консультації 1500 гривень, вивчення матеріалів та узгодження правової позиції 3500 гривень, складання позовної заяви та формування для подачі до суду 5000 гривень, представництво адвоката в Бориспільському міськрайонному суді 2000 гривень за кожне судове засідання, яке відбулось. Крім того, сторони погодили, що гонорар у розмірі 10000 гривень вноситься одразу 31 серпня 2021 року. 30 листопада 2021 року між [PERSON] та адвокатом Лук`яновою Н.М. був укладений договір про надання правничої (адвокатської) допомоги (а.с.106 т.2). У 3.4 цього договору зазначено, що розрахунок за виконану роботу здійснюється клієнтом відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт. В цей же день [PERSON] та адвокат Лук`янова Н.М. уклали додаток №1 до означеного договору (а.с.107 т.2), в якому погодили розмір гонорару за надання правничої допомоги, а саме вивчення матеріалів / аналіз справи №359/11174/21 3000 гривень, представництво адвоката в Бориспільському міськрайонному суді 2000 гривень за кожне судове засідання, яке відбулось. Крім того, сторони погодили, що гонорар у розмірі 3000 гривень вноситься одразу 30 листопада 2021 року. Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч.5 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Верховний Суд у постанові від 1 вересня 2021 року у справі №178/1522/18 звернув увагу на те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 та ч.8 ст.141 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 3 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 2 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 12 лютого 2020 року в справі №648/1102/19, від 3 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18. Тобто вказана судова практика є незмінною. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 року у справі № 927/237/20). Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18. В іншій постанові від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19 Верховний Суд наголосив на тому, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial