Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у нього є неврегульовані кредитні зобов`язання перед АКІБ «УкрСиббанк». 22.10.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та позивачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11238718000, відповідно до умов якого банк надав кредит в іноземній валюті строком користування кредитними коштами до 20.10.2037 р. Для забезпечення виконання зобов`язань було укладено договір іпотеки № 67786, посвідчений 22.10.2007 р. приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Шпинтою А.Є., зареєстрований в реєстрі за № 2127. Відповідно до договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно: двокімнатна квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 39.09.2010 р. рішенням Рівненського районного суду Рівненської області було стягнуто на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість у загальному розмірі 300 546 грн. 89 коп., солідарно, з [PERSON] та [PERSON] . Рішення суду набрало законної сили 13 грудня 2010 року. На виконання рішення суду ПАТ «УкрСиббанк» 13 грудня 2010 року виданий виконавчий лист строком пред`явлення до 11 жовтня 2013 року. 27 грудня 2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57981391 та розпочато вчинення виконавчих дій. Позивач вважає, що дії органу виконавчої служби є протиправними, а постанова про відкриття виконавчого провадження № 57981391 від 27 грудня 2018 р. є такою що, підлягає скасуванню, оскільки ДВС прийняла до виконання виконавчий лист, строк пред`явлення до виконання якого вже минув. Також представник стягувача не мав права подавати цей виконавчий лист до виконання, оскільки не мав відповідних повноважень. Окрім того, майно було реалізоване з порушенням встановленої процедури. Зважаючи на численні порушення зі сторони стягувача позивач звернувся до суду для захисту своїх прав. Просить суд ухвалити рішення про визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, визнання недійним акта та постанови про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу. 13.07.2022 року представник відповідача подав до суду клопотання про закриття провадження у справі. Зазначає, що боржником не правильно обрано спосіб захисту своїх прав. Так, боржник у виконавчому провадженні не може пред`являти позов про визнання неправомірною постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.12.2018 року та про визнання недійсним акту та постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 25.11.2021 р., оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому VII ЦПК України. Боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про визнання неправомірними рішення державного виконавця, оскільки має право на оскарження дії державного виконавця в порядку, передбаченому VII ЦПК України. Враховуючи зазначене просять закрити провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала. Пояснила про обставини описані вище. Позов просила задоволити. Представник відповідача Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судовому засіданні підтримав клопотання про закриття провадження у справі. Наголосив, що у разі незгоди з рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця під час примусового виконання судового рішення сторона не може пред`являти позов про визнання неправомірними рішення державного виконавця, оскільки має право на оскарження дії державного виконавця в порядку, передбаченому VII ЦПК України. Також додав, що позивач знайомився з матеріалами виконавчого провадження 04.01.2022 року, а до суду звернувся 26.01.2022 року, тобто з пропуском десятиденного строку на оскарження дій державного виконавця. Окрім того, про існування боргу позивач знав, оскільки виконавче провадження за виконавчим листом було відкрито ще раніше, і провадилися виконавчі дії. Представник відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у судове засідання жодного разу не з`явився. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Відзив не подав. Заяви та клопотання не надходили. Третя особа [PERSON] не з`явився в судове засідання жодного разу не з`явилася. Відповідно до частин першої та другої статті 223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає, що поведінка відповідача та третьої особи протягом періоду перебування справи у провадженні суду свідчить про те, що вони не мають інтересу до справи. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін чи учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати особисті пояснення учасників з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, вважає, що справу можливо розглянути на підставі наявних доказів. Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.\~81\~ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, 22.10.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та позивачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11238718000, відповідно до умов якого банк надав кредит в іноземній валюті строком користування кредитними коштами до 20.10.2037 р. Для забезпечення виконання зобов`язань було укладено договір іпотеки № 67786, посвідчений 22.10.2007 р. приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Шпинтою А.Є., зареєстрований в реєстрі за № 2127. Відповідно до договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно: двокімнатна квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] . На підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області у справі № 2-458/10 від 30.09.2010 р. було вирішено стягнути на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість у загальному розмірі 300546 грн. 89 коп. солідарно з [PERSON] та [PERSON] . Рішення суду набрало законної сили 13 грудня 2010 року. На виконання рішення суду ПАТ "УкрСиббанк" 13 грудня 2010 року було видано виконавчий лист. 04 січня 2022 року позивач звернувся до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), де ознайомився з матеріалами виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості за вказаним вище кредитним договором. Позивач у позовній заяві зазначає, що між ним та банком існували неврегульовані відносини щодо наявного кредитного договору. Також, згідно зі змісту рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 30.09.2010 року, відповідач у справі (а позивач у даній справі) [PERSON] був присутнім при розгляді справи, надавав суду пояснення. Про рішення суду йому було відомо. Рішення суду у добровільному порядку він не виконував. Загальновідомо, що у разі невиконання рішення суду добровільно таке виконання здійснюється примусово, і видається малоймовірно що [PERSON] , як боржник перед банком, про це не знав. Отже, пояснення представника позивача про те, що про виконання рішення суду їм стало відомо у грудні 2021 року, не знайшли свого підтвердження. Окрім того, державний виконавець пояснив, що виконання рішення суду провадилося ще до 2018 року, і про це боржнику було відомо. На підставі заяви представника ПАТ «УкрСиббанк» 27 грудня 2018 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57981391 та розпочато вчинення низки виконавчих дій. В цей же день винесено постанову про стягнення виконавчого збору. Стягувачем зазначено ПАТ «УкрСиббанк». 05.06.2019 р. ТОВ «ФК Довіра та гарантія» звернулась до Рівненського ВДВС Рівненського району з заявою про заміну сторони виконавчого провадження № 57981391 з АКІБ «УкрСиббанк» на ТОВ «ФК Довіра та гарантія» на підставі ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 22 квітня 2019 року в межах справи № 570/4222/18. 01.04.2021 року на підставі постанови про опис та арешт майна боржника було здійснено опис житлового будинку з надвірними будівлями загальною площею 78,1 м.кв. та земельної ділянки кадастровий номер 5624655300:01:001:0514 за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту опису описане майно передане на зберігання [PERSON] та зазначено, що копію постанови направлено рекомендованим листом. 22.04.2021 р. було призначено підприємство громадської організації інвалідів Центр економіко-правового забезпечення для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, якому доручено проведення оцінки вартості житлового будинку з надвірними будівлями загальною \~ \~ \~ \~площею 78,1 м.кв. та земельної ділянку кадастровий номер 5624655300:01:001:0514 за адресою: [ADDRESS] . 26.05.2021 року було проведено оцінку зазначеного майна, та відповідно висновку визначена вартість у розмірі 419 847 грн. База оцінки визначена як ринкова за порівняльним підходом. До оцінки долучено фотоматеріали, які складаються з двох фотокарток загального вигляду будинку. 25.11.2021 року Рівненським відділом ДВС винесено постанову про передачу стягувачу у рахунок погашення боргу зазначеного майна у зв`язку з тим, що під час проведення торгів від жодного учасника не надійшла цінова пропозиція, складено протокол № 554056 від 20.09.2021 р. (лот №492812). В цей же день 25.11.2021 р. складено та затверджено Акт про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу. Позивач у визначений законом строк не оскаржив постанову про відкриття виконавчого провадження. Навіть якщо припустити, що про постанову про відкриття виконавчого провадження від 27\~грудня 2018\~року позивачеві стало відомо 04.01.2022 року, то до суду з відповідною заявою (у даному випадку позовом) боржник звернувся 26.01.2022 року. Поновити процесуальні строки він не просив. Та обставина, що позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив і скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження, і заявив при цьому інші позовні вимоги, а його представник заявила про те, що за загальними правилами позов може бути пред`явлений протягом трирічного строку з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення його права, а тому вони не пропустили строки на звернення до суду з вимогою про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, не означає, що позивач не пропустив строки, що визначені у статті 449 ЦПК України. У той же час суд вважає що, оскільки оскарження результатів електронних торгів має відбуватися за правилами позовного провадження, то не буде порушенням, якщо боржник також у порядку позовного провадження звернеться з вимогами про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження. Адже позивач зазначає про те, що і постанова про відкриття виконавчого провадження, і певні дії державного виконавця порушили його права. Тому доцільним є розгляд заявлених вимог у тому виді, як їх сформулював позивач. Надалі суд зазначає наступне. Для визнання судом електронних торгів недійсним необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 372/3161/18. ВС підкреслив, що правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів. У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц також викладено правовий висновок, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути встановлені й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Тобто для визнання судом електронних торгів недійсним необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Підставою для пред`явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність порушення норм закону при проведенні торгів водночас із порушенням прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Сукупність цих обставин позивачем під час розгляду справи не доведено, зокрема не надано належних і допустимих доказів, що зазначені ним порушення вплинули на результат електронних торгів, а також не доведено обставин, які б свідчили про порушення його прав і законних інтересів при проведенні електронних торгів. За наведеного у суду немає підстав для задоволення позову. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України, і вони покладаються на позивача.

Outcome: dismissed