Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

У листопаді 2022 року адвокат Зубенко О.А., який діє в інтересах позивача [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Позивач є власником частини житлового будинку [ADDRESS] . Інша частка належить співвласникам стороннім їй особам по справі: [PERSON] та [PERSON] по частки кожному. В даний час в її частині житлового будинку зареєстрована, але не проживає онучка, [PERSON] , [INFO] . З моменту її реєстрації, остання ніколи в житловому будинку не проживала. До 18 років вона мешкала зі своєю матір`ю, [PERSON] , а після набуття повноліття почала мешкати окремо. Позичу не відомо її адреса проживання. З моменту повноліття по теперішній час відповідачка витрати по утриманню будинку не несе. Добровільно не бажає знятися з реєстрації у спірному приміщенні. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2022 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі суду. Недоліки вказаної позовної заяви усунуті позивачем у встановлений судом строк. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13.12.2022 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом (повідомленням) учасників справи у судове засідання, розгляд справи призначено на 09.01.2023. Цією ж ухвалою встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. У судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у її відсутність суду не надала, відзиву на позов не подавала. Треті особи у судове засідання повторно не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у їх відсутність суду не надали,пояснень щодо позову або відзиву не надали. Відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст. ст.\~280,\~281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Вислухавши пояснення позивачки [PERSON] та її представника - адвоката Зубенка\~О.А., дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської від 17.11.2022 (а.с. 12). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.04.1980 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.06.2018 №127039578 , власником частини житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] ( а.с. 6-7). Згідно акту голови квартального комітету №56 від 10.11.2022 , за адресою: [ADDRESS] фактично проживають [PERSON] , 1954 р.н. та [PERSON] , 1996 р.н. ( а.с. 8). У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] . З [PERSON] вони дружать дуже давно, вони часто бувають друг у друга в гостях. Онуку позивачки - [PERSON] вона ніколи не бачила. Бачила лише її матір, коли вона була, ще вагітна відповідачкою. Їй відомо, що відповідачка зареєстрована в будинку позивачки, але особистих речей її в будинку немає. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] . З [PERSON] вони спілкуються дуже давно, вони часто бувають друг у друга в гостях. Онуку позивачки, [PERSON] , вона ніколи не бачила. Звернула увагу суду, що у будинку, який належить позивачці є лише одна кімната, якби там проживала відповідачка, вона б це побачила. Щоб хтось хотів заїхати в будинок проживати, вона не чула. На підставі аналізу досліджених доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених в позові, та обґрунтованість доводів позивача щодо підстав визнання відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке перебуває у власності позивача. Згідно зі\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно роз`яснень у п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої\~статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР,\~стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, з аналізу вищезазначених норм вбачається, що, якщо права позивача порушені, він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування належним йому майном, тому суд приходить до висновку, що позивачка правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її прав. Враховуючи, що дослідженими судом доказами підтверджується факт того, що відповідачка, [PERSON] , не проживає у спірному житлі понад встановлені Законом строки без поважних причин, суд вважає доведеним, що її реєстрація в зазначеній квартирі порушує права позивачки. Крім того,\~судом не\~встановлено підстав,\~визначених ст.\~405\~ЦК України, які надають право збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем, а також, відповідачем не надано будь-яких даних, які б спростовували доводи позивачки, викладені у позові, а також підтверджували те, що відповідач несе витрати по утриманню житлового приміщення, про яке йдеться у позові. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для визнання відповідачки такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщення, у зв`язку з чим, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved