Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

До Южноукраїнського міського суду Миколаївської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з 01 серпня 2015 року перебуває з відповідачкою у шлюбі. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON] , [INFO] . З часом стосунки між ними погіршились, зникло взаєморозуміння. З квітня 2022 року вони припинили шлюбні стосунки, разом не проживають, спільного господарства та побуту не ведуть. Вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе та таке, що суперечитиме його інтересам та інтересам дитини. Просить суд не надавати строк на примирення та розірвати шлюб. 07 листопада 2022 ухвалою Южноукраїнський міський суд Миколаївської області відкрив провадження в цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначив судове засідання на 06 грудня 2023 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] суду пояснив, що з квітня 2022 року з відповідачкою разом не проживає. Між ними зникло почуття кохання, вони спілкуються як друзі. Їхня донька підтримує гарні стосунки з обома батьками. На примирення він не згоден, просив його позов задовольнити. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] підтвердила, що з позивачем вони разом не проживають, примиритись не бажають. В неї з`явились відносини з іншим чоловіком. Підтримала позов та просила розірвати шлюб, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище " [PERSON] ". Судом встановлено, що 01 серпня 2015 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області, про що складено відповідний актовий запис № 171 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 26). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 01.03.2016, серії [NUMBER] , актовий запис № 53, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області (а.с. 8). Судом встановлено, що сторони шлюбних відносин не підтримують, сумісного господарства не ведуть. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві. Відповідачка згодна з позовом про розірвання шлюбу. Спорів про поділ майна та місце проживання дітей між сторонами на час розгляду справи не існує. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору та спору щодо місця проживання дитини між сторонами не має, примирення між позивачем та відповідачкою неможливе. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідачка не заперечує проти цього, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Питання щодо визначення місця проживання дітей судом не вирішується, оскільки не є предметом спору та відповідна вимога як позовна позивачем не заявлялась. Відповідного зустрічного позову з цього приводу до суду також не надходила. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу є виключним правом того, хто у зв`язку із шлюбом змінив своє прізвище. Відповідачка просить суд залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». На підставі викладеного та

Outcome: approved