Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

До Шевченківського районного суду м.Києва за підсудністю від Малиновського районного суду м.Одеси надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про призначення аліментів, зміну розміру аліментів на утримання дитини та стягнення додаткових витрат. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що згідно рішення Святошинського районного суду м.Києва від 20.03.2017 р. у справі №759/15526/16-ц вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 14 листопада 2016 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. З часу ухвалення вказаного рішення витрати на утримання дітей значно збільшилися, [PERSON] є неповнолітнім, потребує значно більшого догляду та матеріального забезпечення, а [PERSON] продовжує навчатися, у зв`язку з чим, має право на утримання аліментів, тому позивач у відповідності до ст.192, 199 СК України звернулася до суду з наступними вимогами: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення від дня досягнення повноліття [PERSON] ( [INFO] закінчення дії попереднього рішення) до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього [PERSON] у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення від дня досягнення повноліття [PERSON] (23.12.2020 закінчення дії попереднього рішення) до закінчення навчання або досягнення двадцяти трьох років. стягнути [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрат на навчання [PERSON] в розмірі 33 450 грн. Ухвалою суду від 26.09.2022 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 26.10.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позову, звернув увагу суду, що ним протягом 2021 року аліменти сплачувалися сумлінно, заборгованість станом на 13.10.2022 року по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина відсутня і сплачена в повному обсязі, з січня 2021 року відповідачем перераховуються грошові кошти повнолітньому сину, як додатковий дохід на банківську картку його матері, а згодом на власну банківську картку сина, що складає 17 900 грн., та підтверджено долученими до відзиву платіжними квитанціями. Також відповідач вказав, що при виборі закладу освіти, де навчатиметься [PERSON] , позивач не повідомила його, а лише через два роки подала позов про стягнення додаткових витрат на дитину, також просить врахувати, що на його утриманні перебуває неповнолітня донька, а також те, що його дохід за період 2021 по 2022 р., який відображений в долучених до відзиву довідках про доходи, об`єктивно свідчить про неможливість сплачувати додаткові витрати на утримання дітей у розмірі, визначеному позивачем. Сторони судового розгляду у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи. В матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначено, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача подав до суду заяву про відкладення розгляду справи, оскільки представник перебуває у відрядженні в іншій області. Суд, дослідивши зміст вказаної заяви не вбачає підстав для відкладення судового засідання, з огляду на те, що жодних доказових підтверджень про те, що адвокат відповідача перебуває у відрядженні в іншому місці до заяви не долучено, а також враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. В судовому засіданні 15.12.2022 року представник відповідача вказала, що стосовно молодшого сина від сплати аліментів відповідач не відмовляється, розміри аліментів будуть виплачуватися батьком в присудженому розмірі. Також, надала пояснення, що коли дитина вступила до закладу освіти, з батьком ніхто не радився, як відомо відповідачу [PERSON] вже не навчається, тому заперечує проти позову в частині додаткових витрат та аліментів на повнолітнього сина, погоджується лише щодо аліментів на утримання неповнолітнього сина. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , являються [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] . З довідки від 28.12.2021 року № 3 голови ОСББ "СІТІ-ПАРК" вбачається, що станом на 28.12.2021р. позивач разом з дітьми проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно рішення Сятошинського районного суду м.Києва від 20.03.2017 року у справі №759/15526/16-ц , яке набрало законної сили 31.03.2017 р. з відповідача на користь позивача стягувались аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 14 листопада 2016 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ч. 1 - 3 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. З викладеного вбачається, що аліменти присуджені на підставі рішення суду від 20.03.2017 року у справі №759/15526/16-ц продовжують стягуватися на утримання неповнолітнього [PERSON] . З наданої відповідачем довідки розрахунку заборгованості від 20.12.2022 року Святошинського ВДВС у м.Києві вбачається, що станом на 20.12.2022 р. заборгованість по сплаті аліментів присуджених за рішенням суду відсутня. Як вбачається зі змісту позовної заяви підставою для звернення до суду стало те, що відповідач не виконує повною мірою покладений на нього обов`язок сплати аліментів на утримання дітей, а рівень життя станом на 2021 рік суттєво різниться з рівнем життя 2017 року, у тому числі у зв`язку з звільнення позивача з військової служби у запас від 20.03.2019 року, тому визначеного розміру аліментів не вистачає на утримання дітей, що обумовлює позовні вимоги враховуючи ст. 192, 199, 200 СК України. Стосовно додаткових витрат на навчання [PERSON] , то позивач вказує, що у відповідності до ч.1 ст. 185 СК України та враховуючи відсутність будь-якої допомоги зі сторони відповідача вона змушена звернутися до суду з вимогою про стягнення з відповідача половини вартості за навчання повнолітнього сина в розмірі 33 450 грн. Вирішуючи чи обгрунтовано заявлено позивачем вимогу про зміну розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, беручи до уваги принцип диспозитивності цивільного судочинства, а також надані до суду докази, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно із ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Суд враховує те, що відповідач не заперечує проти сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина у визначеному позивачем розмірі, а також ту обставину, що матеріальний стан позивача змінився, оскільки вона була звільнена з військової служби 20.03.2019 року. Крім того, суд враховує ту обставину, що розмір аліментів, котрі стягуються з відповідача на утримання неповнолітнього сина було встановлено до внесення змін до ч. 2 ст. 182 СК України Законом України № 2037 -VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення процедури стягнення аліментів», який набрав чинності з 08.07.2017 року в частині мінімального розміру аліментів. Так, згідно рішення суду від 20.03.2017 року у справі №759/15526/16-ц розмір аліментів не може бути менший 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. З 08.07.2017 року діє наступна редакція ч.2 ст.182 СК України: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Вказана обставина впливає на матеріальне забезпечення та благополуччя дитини, а тому суд вбачає, що зміна розміру аліментів присуджених рішенням суду забезпечить захист прав та якнайкращих інтересів дитини. Разом з тим, суд не вбачає підстави для стягнення аліментів в зміненому розмірі з 23.12.2020 року, оскільки згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Відповідних доказів, які б підтверджували ухилення позивача від сплати аліментів матеріали справи не містять, в той час як з наданої відповідачем довідки розрахунку заборгованості від 20.12.2022 року Святошинського ВДВС у м.Києві вбачається, що станом на 20.12.2022 р. заборгованість по сплаті аліментів відсутня. З огляду на викладене, суд вбачає підстави для задоволення вимоги в наступній редакції: стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Стосовно заявленої вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання [PERSON] , то суд в даному випадку не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині, враховуючи наступне. Відповідно до ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). У постанові Верховного Суду від 28.02.2019 у справі №466/532/16 зроблено висновок, що положення ч.1 ст.185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей або тяжкої хвороби. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. У випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу, якою передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Оплата вартості навчання не відноситься до додаткових витрат, тому правові підстави для їх стягнення відсутні. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі за №6-1296 цс 15 та у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі за №766/12242/16-ц. Крім того, позивачем не доведено ту обставину, що нею було сплачено кошти за навчання [PERSON] у вказаному розмірі, жодних платіжних документів матеріали справи не містять, крім того з вимогою про стягнення витрат на навчання сина вона звернулася до суду у грудні 2021 року, а договір про навчання був укладений у серпні 2018 року. З огляду на викладене, суд не знаходить обгрунтованих підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Щодо стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, то в даному випадку відсутні передумови для задоволення позову за наступних обставин. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Так, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно довідки ВСП "Фаховий коледж Морського транспорту НУ "ОМА" від 01.03.2021 року №159 [PERSON] у 2018 році вступив на денне навчання закладу фахової передвищої освіти, та станом на день видачі довідки навчається на третьому курсі, термін закінчення навчання 30.06.2022 року. В матеріалах справи міститься договір про надання освітніх послуг за денною формою навчання від 14.08.2018 року, який укладено між НУ "ОМА" та позивачем, предметом якого є надання освітніх послуг, пов`язаних з одержання вищої освіти [PERSON] в період з 2018 по 2022 року за освітньою програмою "Експлуатація суднових енергетичних установок". Вартість навчання за весь термін навчання складає 64 000 грн. У постанові Верховного Суду від 06.08.2018р. у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). У відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На підставі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, позивач просить стягнути аліменти на утримання повнолітнього сина, який навчається, проте належних доказів на підтвердження ствердженого матеріали справи не містять. З наданих позивачем доказів, судом не встановлено, що [PERSON] станом на день звернення до суду з позовом продовжує навчання, а долучена до матеріалів довідка підтверджує ту обставину, що станом на 21.03.2021 рік [PERSON] навчався в ВСП "Фаховий коледж Морського транспорту НУ "ОМА", в той час як позов надіслано до Малиновського районного суду м.Одеси 28.12.2021 р. Крім того, з дня надходження цивільної справи за підсудністю до Шевченківського районного суду м.Києва жодних доказів на підтвердження того факту, що [PERSON] продовжує навчатися в закладі фахової передвищої освіти позивач не надала до суду. Також позивачем не доведено фактичних потреб у матеріальному забезпеченні сина, відсутності у нього самостійного заробітку. Крім того, з наданих відповідачем платіжних документів вбачається факт добровільного перерахунку ним коштів на банківську картку позивача, та повнолітнього сина, про що наголошено у відзиві на позовну заяву, та не спростовано позивачем. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, позивач в порушення вимог ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України в процесі розгляду цивільної справи не довела належними та допустимими доказами обставини, на які посилається як на підставу заявлених вимог, а тому заявлена вимога не підлягає до задоволенню. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково шляхом задоволення вимоги про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання [PERSON] у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки в силу Закону України «Про судовий збір» за подання позовів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення позивачі звільняються від сплати судового збору, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 908 грн. за вимогу про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. В іншій частині судові витрати у вигляді судового збору за вимоги про призначення аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини віднести за рахунок держави.

Outcome: partial