Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

29 березня 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому, з урахуванням уточнень, просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість, що утворилася за кредитним договором б/н від 14.02.2011 року в розмірі 16\~840,84 грн. Позов мотивовано тим, що 14.02.2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого АТ КБ «Приватбанк» надало останньому кредит в розмірі 13\~000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору виникла заборгованість. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.10.2014 року, яке набрало законної сили 08.01.2015 року, стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 27\~156,34 грн., нараховану станом на 30.04.2014 року. Зважаючи на те, що рішення суду відповідачем було виконано лише 20.10.2020 року, у відповідача виникла заборгованість за період з набрання рішення законної сили до його повного виконання, в розмірі 16\~840,84 грн., яка складається з: 14\~600,20 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 2\~240,64 грн. 3 відсотки річних від простроченої суми. Заочним рішенням\~Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 14 лютого 2011 року в розмірі 16\~840,84 грн. та судовий збір в розмірі 2 270,00 грн. 29 грудня 2021 року [PERSON] подану заяву про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2021 року, в якій посилався на застосування строку позовної давності. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 січня 2022 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2021 року, ухвалене у цивільній справі № 638/4419/21 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву, в якій просив суд розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, повернуті до суду з причини відсутності адресата за вказаною адресою. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач повідомлявся про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. 14.02.2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого АТ КБ «Приватбанк» надало останньому кредит в розмірі 13\~000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування у розмірі 30 відсотків річних на суму залишку заборгованості по кредиту строком на 12 місяців з наступним автоматичним продовженням дії договору на той саме строк. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.10.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 14.02.2011 року в сумі 27\~156,34 грн. Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.10.2014 року набрало законної сили 08.01.2015 року. 27.01.2015 року Дзержинським районним судом м. Харкова на вказане рішення видано виконавчий лист. 31.08.2018 року Дзержинським районним судом м. Харкова видано дублікат вказаного виконавчого листа, за яким було відкрито виконавче провадження № 57817092 про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 14.02.2011 року в розмірі 27\~156,34 грн. Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Харкові СМУ Міністерства юстиції (м. Харків) Ногорного Р.О. від 12.10.2020 року виконавче провадження з примусового виконання дубліката виконавчого листа № 638/12780/14-ц, виданого 31.08.2018 року, закінчено. Предметом спору у даній справі є\~звернення суми боргу, яка складається з індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних, нарахованих на суму заборгованості, що виникла за кредитним договором та була стягнута за рішенням суду, за період з дати набрання рішенням суду законної сили (08.01.2015 року) по дату виконання рішення суду (12.10.2020 року). Наявність заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.10.2014 року, що набрало законної сили, про стягнення з відповідача кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав та встановив наявність обов`язку відповідача сплатити заборгованість. Заочним рішенням\~Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 14 лютого 2011 року в розмірі 16\~840,84грн. та судовий збір в розмірі 2 270,00 грн. 29 грудня 2021 року [PERSON] подану заяву про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2021 року, в якій посилався на застосування строку позовної давності. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 січня 2022 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2021 року, ухвалене у цивільній справі № 638/4419/21 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. АТ КБ «ПриватБанк» з даним позовом звернулося до суду 29 березня 2021 року. Зважаючи на дату звернення позивача до суду з даним позовом та поданням відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 січня 2023 року витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» розрахунок заборгованості [PERSON] з урахуванням строку позовної давності, а саме з 29 березня 2018 року по 12 жовтня 2020 року. На виконання\~ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 січня 2023 року позивачем надано до суду розрахунок заборгованості, відповідно до якого розмір заборгованості за кредитним договором, що виник на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період з 29 березня 2018 року по 12 жовтня 2020 року становить 2\~570,19 грн., з яких: 1\~581,37 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 988,82 грн. 3 відсотки річних від простроченої суми. Згідно із ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~530\~та ст.\~599\~ЦК України\~якщо у\~зобов`язанні\~встановлений строк\~(термін)\~його виконання,\~то воно\~підлягає виконанню\~у цей\~строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З правового аналізу зазначених вище норм вбачається, що з метою належного виконання зобов`язання сторонам договору необхідно дотримуватися визначених у договорі строків сплати коштів. Прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно із\~ч.1\~ст.\~611\~ЦК України\~у разі\~порушення зобов`язання\~настають правові\~наслідки,\~встановлені договором\~або законом,\~зокрема: припинення\~зобов`язання\~внаслідок односторонньої\~відмови від\~зобов`язання,\~якщо це\~встановлено договором\~або законом,\~або розірвання\~договору; зміна\~умов зобов`язання; сплата\~неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Зокрема,\~ст.\~625\~ЦК України\~встановлено,\~що боржник\~не звільняється\~від відповідальності\~за неможливість\~виконання ним\~грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування за ч.2 ст. 625 ЦК України трьох процентів річних від простроченої суми та індексу інфляції за весь час прострочення, нарахованого на суму боргу, має компенсаційний характер, а не штрафний, зважаючи на що три проценти річних за даною статтею не є неустойкою, в розумінні ст. 549 ЦК України. З правового аналізу вказаної норми вбачається, що нараховані на суму боргу три проценти річних та інфляційні витрати входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способам захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримані компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові та стягнутими заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.10.2014 року, яке набрало законної сили 08.01.2015 року. У разі, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц. Під час розгляд справи судом встановлено, що відповідач не виконував належним чином зобов`язання за кредитним договором, зважаючи на що позивач звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів за користування коштами позичальника, комісії та штрафів. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.10.2014 року, яке набрало законної сили 08.01.2015 року, підтверджено наявність грошового зобов`язання відповідача перед банком та його порушення. Великою Палатою\~Верховного Суду\~у постановах\~від 04.07.2018\~року у\~справі №\~310/11534/13-ц\~та від\~04.06.2019\~року у\~справі №\~916/190/18 визначено, що правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення. Зважаючи на зазначене вище, з урахування заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.10.2014 року, яким стягнуто суму боргу, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилось та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання - 12.10.2020 року (дата закриття виконавчого провадження), зважаючи на що позивач має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за весь час прострочення з 08.01.2015 року (дата набрання рішенням суду законної сили) по 12.10.2020 року (дата виконання рішення суду). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що розмір заборгованості за кредитним договором, що виник на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період з 08.01.2015 року по 12.10.2020 року становить 16\~840,84 грн., з яких: 14\~600,20 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 2\~240,64 грн. 3 відсотки річних від простроченої суми. Проте, зважаючи на заявлене відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності, суд стягує з відповідача на користь позивача суми, передбачені ст. 625 ЦК України, з урахуванням строку позовної давності, за період з 29 березня 2018 року по 12 жовтня 2020 року в розмірі 2\~570,19 грн. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено, крім боржника, уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Судом встановлено, що позивачем пред`явлено вимоги про стягнення заборгованості, яка утворилась за період з 08.01.2015 року (дата набрання рішенням суду законної сили) по 12.10.2020 року (дата виконання рішення суду). Як зазначалось вище відповідач заявив клопотання про застосування позовної давності до позовних вимог. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Отже, з урахуванням викладеного, враховуючи, що з позовом до суду банк звернувся 29.03.2021 року, стягненню підлягає заборгованість з 29 березня 2018.

Outcome: partial