Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

Орган опіки і піклування Бучанської міської ради в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дитини та накладення заборони на відчуження квартири. Позов мотивований тим, що 28 вересня 2022 року до відділу служби у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради звернулась [PERSON] із заявою про тимчасове влаштування в її родину рідного онука [PERSON] , який залишився без батьківського піклування. Матір малолітнього [PERSON] громадянка [PERSON] померла [INFO] , а батько [PERSON] з липня 2009 року з дитиною не проживав, свідомо самоусунувся від виконання батьківського обов`язку щодо утримання сина, в тому числі не зміг забезпечити матеріальні та духовні потреби дитини, створити належні умови для його догляду, виховання та розвитку, залишив дитину, а також передав [PERSON] нотаріальну засвідчену заяву в якій зазначив, що він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] . Наказом начальника Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради від 28 вересня 2022 року №155 малолітнього [PERSON] тимчасово влаштовано у сім`ю рідної бабусі громадянки [PERSON] . За таких обставин просить позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] та стягнути на його утримання аліменти в розмір 1/4 всіх видів доходів (заробітку) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту відкриття судового провадження до досягнення дитиною повноліття шляхом перерахунку на особистий рахунок дитини, який буде відкритий у банківській установі після ухвалення рішення суду, а також накласти заборону на відчуження квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з метою збереження житла за малолітнім [PERSON] (а.с.1-2). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та зобов`язано Орган опіки та піклування Бучанської міської ради надати письмовий висновок щодо заявлених позовних вимог (а.с.27). Відповідач відзив на позов не надав. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 січня 2023 року залучено до участі в справі [PERSON] як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача(а.с.39). Третя особа, своїм правом, передбаченим положеннями ст. 181 ЦПК України, в частині подання письмових пояснень не скористалась. Орган опіки та піклування Бучанської міської ради надав висновок відповідно до якого орган вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2023 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду(а.с.48). У судове засідання представник Органу опіки і піклування Бучанської міської ради не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлялися в порядку визначеному чинним законодавством, однак представник позивача надав до суду заяву в якій просить розгляд справи провести у відсутність представника Органу опіки і піклування Бучанської міської ради, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Виклик відповідача в судове засідання здійснений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що відповідає положенням ст.128 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, відповідно до норм чинного законодавства, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов відповідач не надав, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний, про що 07 липня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Бородянського районного управління юстиції Київської області зроблений актовий запис за №96. Після реєстрації розірвання шлюбу [PERSON] відновила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 07 липня 2009 року (а.с.12). Від шлюбу вони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01 липня 2009 року (а.с.3). 02 вересня 2020 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02 вересня 2020 року, та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.11). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16 січня 2021 року (а.с.10). Як слідує зі змісту наказу керівника Центру соціальних служб Бучанської міської ради від 28 вересня 2022 року №155 малолітній [PERSON] був тимчасом влаштований в родину [PERSON] . 28 вересня 2022 року [PERSON] (мати [PERSON] ) звернулась до Відділу служби у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради Київської області із заявою в якій просила тимчасово влаштувати в її родину рідного онука [PERSON] , [INFO] , який залишився без батьківського піклування (мати померла, а батько відмовився матеріально забезпечувати дитину)(а.с.6). В той же день наказом керівника Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради Київської області № 155 [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштовано в сім`ю рідної бабусі громадянки [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з бажанням дитини проживати з бабусею та навчанням за місцем проживання (а.с.5). З акту від 27 січня 2023 року слідує, що депутатом Бучанської міської ради по виробничому округу №2 Кухаренком В. М. проведено обстеження матеріально побутових умов проживання за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] та в ході якого встановлено, що остання дійсно зареєстрована та проживає за цією адресою. Разом з нею зареєстрований та проживає [PERSON] , [INFO] . [PERSON] з 05 квітня 2002 року по теперішній час за вказаною адресую не проживає та свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Інформацію викладену в акті підтверджують сусіди [PERSON] та [PERSON] (а.с.46). Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не бере участі у його вихованні та утриманні, не піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, проживає окремо, хлопчик проживає разом з бабусею та знаходиться на її повному утриманні і вихованні. Про вказане також свідчить копія нотаріальної посвідченої заяви [PERSON] , яка наявна в матеріалах справи, в якій він зазначив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . При розгляді справи в суді щодо позбавлення його батьківських прав просить справу розглядати у його відсутність (а.с.9). Питання доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав розглядалось Органом опіки та піклування Бучанської міської ради. Як слідує з висновку даного органу є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносного його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.43, на звороті). Вказаний висновок затверджений рішенням виконавчого комітету Бучанської міської ради від 13 січня 2023 року № 30(а.с.45). Між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст. ст. 19, 150, 151-154, 164-166, 180-183, 191 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавств при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що має місце ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, свідоме нехтування ним своїми обов`язками: особа не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям, не утримує її, не підтримує родинні відносини з дитиною, не турбується про неї, не виявила бажання піклуватися про дитину після смерті матері, виявив байдужість до власної дитини та щодо своїх батьківських прав, самоусунувся від своїх обов`язків та подав заяву, якою не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. За таких обставин суд дійшов висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки це не суперечить інтересам дитини. При цьому, суд зазначає, що згідно вимог ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, а також звертає увагу, що відповідно до вимог ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з положеннями ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини 1 статті 183 цього ж Кодексу частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючись щодо вказаної вимоги, суд дійшов висновку, що саме в інтересах дитини слід позов задовольнити. При цьому, визначаючись з розміром аліментів, суд враховує, що дитина, проживає в сім`ї рідної бабусі, яка забезпечує його утримання, а також те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а дитина потребує такої допомоги. Суд бере до уваги, що відповідач доказів надання допомоги, неможливості утримувати дитину, відомостей про незадовільний стан здоров`я, підтвердження того, що у нього на утриманні знаходяться інші особи, суду не надав. За наведеного, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, обов`язок батька по його утриманню, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає справедливим та можливим визначити розмір аліментів на дитину в розмірі частки доходів (заробітку) відповідача Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто у даній справі з 03 листопада 2022 року. У відповідності до п. 1. ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Щодо позовної вимоги про накладення заборони на відчуження квартири за адресою: [ADDRESS] з метою збереження майна за малолітнім [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до частини четвертої статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Отже законом встановлено накладення судом обмеження на відчуження житла дітей, яке перебуває у приватній власності їх батьків, під час розгляду судом справи про позбавлення батьків дитини батьківських прав (стаття 164 СК України) або відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав (стаття 170 СК України), тобто такий захід є засобом суспільного впливу на батьків як наслідок порушення ними своїх батьківських обов`язків і не має чітко визначеного строкового характеру, оскільки є заходом юридичної відповідальності, наслідки якої усуваються у передбаченому законом порядку. В той же час згідно з частинами першою, третьою статті 25 Закону України «Про охорону дитинства» діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави. У разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї. Жиле приміщення, яке зберігається за дітьми, може бути передано в оренду іншим громадянам на строк до повернення дітей із зазначених закладів, від опікунів чи піклувальників, з прийомної сім`ї чи дитячого будинку сімейного типу. Порядок збереження і передачі в оренду жилого приміщення та іншого майна дитини затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування за місцем знаходження житла дітей несуть відповідальність за збереження зазначеного у частині першій цієї статті житла і повернення його дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам з їх числа після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім`ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей. За змістом вказаних норм матеріального права за дітьми, позбавленими батьківського піклування зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до влаштування в дитячі будинки сімейного типу, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Жилі приміщення, в яких проживали діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх заклади для дітей, позбавлених батьківського піклування не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей. Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини визначає Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 (далі - Порядок). Вказаним Порядком визначено алгоритм дій органів опіки та піклування щодо захисту майнових та житлових прав дітей, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно із пунктом 67 Порядку дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з`ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини. Згідно з абзацом третім пункту 67 Порядку районна, районна у м. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної в місті ради може відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса для накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 177 СК України. Згідно з частиною п`ятою статті 177 СК України органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, якщо ними встановлено, що: 1) мати та/або батько дитини, які (яка, який) звернулися за дозволом, позбавлені судом батьківських прав відповідно до статті 164 цього Кодексу; 2) судом, органом опіки та піклування або прокурором постановлено (прийнято) рішення про відібрання дитини від батьків (або того з них, який звернувся за дозволом) без позбавлення їх батьківських прав відповідно до статті 170 цього Кодексу; 3) до суду подано позов про позбавлення батьків дитини (або того з них, який звернувся за дозволом) батьківських прав особами, зазначеними у статті 165 цього Кодексу; 4) особа, яка звернулася за дозволом, повідомила про себе неправдиві відомості, що мають суттєве значення для вирішення питання про надання дозволу чи відмову в його наданні; 5) між батьками дитини немає згоди стосовно вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини; 6) між батьками дитини або між одним з них та третіми особами існує судовий спір стосовно нерухомого майна, за дозволом на вчинення правочину щодо якого звернулися батьки дитини (або один з них); 7) вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини. Отже захист житлових прав дітей, позбавлених батьківського піклування, здійснюється органами місцевого самоврядування, зокрема шляхом надання згоди на відчуження жилих приміщень, в яких проживали чи проживають діти, позбавлені батьківського піклування, та право користування яким вони мають. Як слідує з акту від 27 січня 2023 року власником квартира [ADDRESS] , є [PERSON] , яка тимчасово влаштувала малолітнього [PERSON] та здійснює за ним догляд. Підтверджень, що вказане житло належить відповідачу матеріали справи не містять, а тому відсутні підстави для встановлення даного обмеження на вказане майно, так як накладення судом обмеження на відчуження житла дітей є засобом суспільного впливу на батьків як наслідок порушення ними своїх батьківських обов`язків, а не на осіб, які тимчасово влаштували дитину у свою сім`ю. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст. 141 ЦПК України. Зважаючи на немайновий та майновий характер позовних вимог та звільнення позивача від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1984,80 грн (992,40 грн - позовні вимоги майнового характеру та 992,40 грн - позовні вимоги немайнового характеру). Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial