Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

заявник звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва із заявою у якій просив суд встановити факт недостовірності інформації щодо [PERSON] , поширеної [INFO] та [INFO] та спростувати її. В обгрутування заяви зазначає, що 20.07.2021 та 21.07.2021 року на веб-сайті iamir.info та antikor.com.ua за відповідними посиланнями було опубліковано статті, в яких розміщена недостовірна та негативна інформація про [PERSON] . А саме в зазначених публікаціях стверджувалось, що «По информации издания «МИР» [PERSON] ежемесячно тратит не менее 10 тыс $ на хвалебные статьи о самом себе в интернете. Еще больше он тратит на удаление негативных статей, где его имя справедливо упоминают в коррупционных скандалах связанных с «песчаной мафией» в Броварах, которая нелегально ведет добычу песка и при этом щедро платила [PERSON], когда он был главой района.» «По информации источника издания «МИР» [PERSON] ежемесячно получал «откаты» от песочной мафии в размере 100 тыс $.». Факт розповсюдження інформації, її зміст та місцезнаходження в мережі Інтернет підтверджується відповідними звітами за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет. Заявник зазначає, що вказана у статтях інформація є недостовірною, викладена у вигляді фактичних тверджень, носить негативний характер щодо заявника та формує негативний образ у глядачів та читачів щодо заявника, внаслідок чого були порушені його особисті немайнові права. Оскільки встановити власників сайтів, на яких була розповсюджена інформація неможливо, заявник просить встановити факт недостовірності поширеної інформації про нього. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 01.06.2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 09.01.2023 року клопотання представника заявника про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції залишено без задоволення. Від заінтересованої особи на адресу суду жодних пояснень, заяв чи клопотань не надходило. В ході судового розгляду представник заявник підтримав вимоги, просив їх задовольнити, з підстав, викладених в заяві. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши представника заявника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. За правилами п. 5 ч. 2 ст. 294 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частинами 1,2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про становлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до роз`яснень, викладених у листі Верховного Суду України від 01.01.2012, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Судом встановлено, що [INFO] на веб-сайті iamir.info за посиланням [INFO] було опубліковано статтю під назвою « [INFO] ». Також судом встановлено, що [INFO] на веб-сайті anticor.com.ua за посиланням [INFO] було опубліковано статтю під назвою « [INFO] ». Вищевказані статті містять наступні висловлювання: «По информации издания «МИР» [PERSON] ежемесячно тратит не менее 10 тыс $ на хвалебные статьи о самом себе в интернете. Еще больше он тратит на удаление негативных статей, где его имя справедливо упоминают в коррупционных скандалах связанных с «песчаной мафией» в Броварах, которая нелегально ведет добычу песка и при этом щедро платила [PERSON], когда он был главой района.» «По информации источника издания «МИР» [PERSON] ежемесячно получал «откаты» от песочной мафии в размере 100 тыс $». Зазначені публікації містять фотографії заявника, мають посилання безпосереднє на анкетні дані заявника, а отже судом встановлено, що така інформація поширена безпосередньо відносно особи заявника. Також судом встановлено, що доступ до викладеної оспорюваної заявником у публікаціях інформації є вільним, в режимі відкритого доступу та поширена необмеженому колу осіб, а наявність інформації на самих веб-сайтах про кількість її переглядів свідчить, що така інформація поширена більш ніж одній особі. Поряд із цим, відповідно до ст. 2 Закону України «Про електронні комунікації» домен це частина ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, яка має унікальну назву (доменне ім`я), що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовано адмініструється. Реєстрація (делегування) доменного імені здійснюється для адресації веб-сайту таким доменним іменем. Тільки реєстрант доменного імені отримує від реєстратора доменного імені дані доступу для управління доменним іменем, та відповідно тільки він чи уповноважені ним особи, відповідальні за здійснення адміністративних/технічних функцій щодо такого доменного імені, мають можливість здійснювати налаштування/зміну адресації доменного імені шляхом: визначення/зміни IP-адрес(-и), яким/якій відповідає доменне ім`я; визначення/зміни ns-серверів доменного імені; визначення/зміни серверів електронної пошти; встановлення переправлення (редиректу) на інше доменне ім`я. Початку функціонування (працездатності) веб-сайту та доступу до нього інших осіб через мережу Інтернет передує розміщення програмного забезпечення такого веб-сайту на спеціалізованому веб-сервері та забезпечення доступу до нього з мережі Інтернет (переміщення веб-сайту на хостинг) безпосередньо або шляхом укладення договору з постачальником послуг технічного зберігання (хостингу) веб-сайтів і (або) серверів (хостинг-провайдером). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» власником веб-сайту є особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу. Згідно із усталеною практикою, реєстрація доменних імен та замовлення послуг хостингу здійснюється в онлайн-режимі. При цьому реєстрант доменного імені та отримувач послуг хостингу під особисту відповідальність зазначає свої дані без їх додаткової перевірки реєстратором та хостинг-провайдером. Відповідно до ч. 11 ст. 52-1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» власники веб-сайтів та постачальники послуг хостингу, крім фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, зобов`язані розміщувати у вільному доступі на власних веб-сайтах та (або) в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) таку достовірну інформацію про себе: а) повне ім`я або найменування власника веб-сайту та постачальника послуг хостингу; б) повну адресу місця проживання або місцезнаходження власника веб-сайту та постачальника послуг хостингу; в) контактну інформацію власника веб-сайту та постачальника послуг хостингу, у тому числі адресу електронної пошти, номер телефону, за якими з ними можливо оперативно зв`язатися. Фізичні особи, які не є суб`єктами господарювання, розміщують у вільному доступі на веб-сайтах, власниками яких вони є, або в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) контактну інформацію власника веб-сайту, передбачену пунктом "в" цієї частини. У звіті за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет від 19.08.2021 №311/2021-ЗВ, зробленому Дочірнім підприємством «Центр Компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціуму «Український цент підтримки номерів і адрес» установлено, що за результатами проведеної перевірки веб-сайту https://iamair.info, встановлено наступне: інформація про реєстранта доменного імені в службі WHOIS скрита, реєстратор доменного імені та хостинг-провайдер є іноземними суб`єктами. У звіті за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет від 19.08.2021 №310/2021-ЗВ, зробленому Дочірнім підприємством «Центр Компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціуму «Український цент підтримки номерів і адрес» установлено, що за результатами проведеної перевірки веб-сайту https://antikor.com.ua, встановлено наступне: інформація про реєстранта доменного імені в службі WHOIS скрита, реєстратор доменного імені та хостинг-провайдер є іноземними суб`єктами. Отже, згідно наданої суду інформації встановлено, що реєстратор доменного імені iamir.info та antikor.com.ua та хостинг-провайдер є іноземними суб`єктами, авторів публікації та власників веб-сайтів встановити не виявляється можливим. Будь-які дані про власників не містяться і на самому веб-сайті, що було встановлено судом під час розгляду цієї справи. Представником заявника направлені адвокатські запити від 16.08.2021 на адреси реєстраторів домених імен з метою отримання даних про власників веб-сайтів та даних про авторів публікацій, однак відповіді не було отримано. Відповідно до ст. ст. 28, 32 Конституції України, кожен має право на повагу до своєї гідності та право спростувати недостовірну інформацію про себе, а також на відшкодування моральної шкоди завданої поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 277 ЦК України якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009, № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно із п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи», а також відповідно до ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Оцінюючи зміст інформації, яку заявник просить визнати недостовірною та спростувати її, оспорювану заявником інформацію, судом встановлено, що така інформація була викладена невідомим автором на вказаних веб-сайтах у формі фактичних тверджень, а не у формі оціночних суджень, такі публікації не містять власні судження, думки, критика та переконання автора про викладені у публікаціях факти, як і не містять використання невідомим автором мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Поширена інформація може бути перевірена на предмет її достовірності, в той час коли оціночні судження не підлягають доведенню їх правдивості. Як зазначено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у спорах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. № 1 відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 277 ЦК судовий захист гідності, честі та ділової репутації внаслідок поширення про особу недостовірної інформації не виключається і в разі, якщо особа, яка поширила таку інформацію, невідома (наприклад, при направленні анонімних або псевдонімних листів чи звернень, смерті фізичної особи чи ліквідації юридичної особи, поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати, тощо). У такому випадку суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт неправдивості цієї інформації та спростувати її в порядку окремого провадження. Така заява розглядається за правилами, визначеними розділом IV ЦПК. У разі доведеності обставин, на які посилається заявник, суд лише констатує факт, що поширена інформація є неправдивою, та спростовує її. При цьому тягар доказування недостовірності поширеної інформації покладається на заявника, який несе витрати, пов`язані з її спростуванням. Встановлення такого факту можливо лише у тому разі, коли особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома. Відповідно до висновку експерта №1-08/10 за результатами проведення семантико-текстуальної експертизи за заявою [PERSON] від 08.10.2021 року висловлювання: «По информации издания «МИР» [PERSON] ежемесячно тратит не менее 10 тыс $ на хвалебные статьи о самом себе в интернете. Еще больше он тратит на удаление негативных статей, где его имя справедливо упоминают в коррупционных скандалах связанных с «песчаной мафией» в Броварах, которая нелегально ведет добычу песка и при этом щедро платила [PERSON], когда он был главой района.» «По информации источника издания «МИР» [PERSON] ежемесячно получал «откаты» от песочной мафии в размере 100 тыс $» містять інформацію негативного характеру щодо особи [PERSON] , які викладені у формі фактичних тверджень. Відповідно до листа Офісу Генерального прокурора від 02.09.2021 року №25/3-1438вих-21, повідомлено, що станом на 30.08.2021 року кримінальні провадження, у яких містяться відомості про притягнення [PERSON] , [INFO] , до кримінальної відповідальності в якості підозрюваного, обвинуваченого, не встановлені. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що поширена інформація відносно заявника є недостовірною та неправдивою. Інших доказів публікації не містять, а ґрунтуються виключно на припущеннях авторів. Суд погоджується із твердженнями заявника про те, що встановити власника веб-сайту, на якому викладено інформацію, не видається можливим, тому заявником обрано належний спосіб захисту його порушених прав, а саме визнання поширеної інформації недостовірною та її спростування в порядку окремого провадження, згідно норм ЦПК України. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність визначених законом підстав для задоволення заявлених вимог.

Outcome: approved