Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі. Позовні вимоги мотивовані тим, що він зз 16 лютого 2004 року перебував у трудових правовідносинах з ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Котляревська», працював електрослюсарем підземним 5-го розряду, що підтверджується записами трудової книжки [NUMBER] . 27 вересня 2021 року трудовий договір розірвано на підставі пункту 2 статті 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я, із зобов`язанням роботодавця виплатити вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку та тримісячного заробітку за багаторічну працю у вугільній промисловості на пільгових умовах, згідно з наказом від 27.09.2021 № 1295-к. Після звільненнявідповідач заборгувавйому заробітнуплату тане виплативїї дотеперішнього часу.Вважає,що відповідачтаким чиномпорушив трудовезаконодавство,тому проситьсуд стягнутиз відповідачана своюкористь заборгованістьз заробітноїплати урозмірі 90722грн.67коп., середній заробіток за час затримки розрахунку по день винесення рішення та судові витрати по справі в розмірі 1073, 60 коп. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 27.01.2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю та просить суд слухати справу у його відсутність. Представник відповідачав судовезасідання нез`явився,належним чиномповідомлений продень,час тамісце розглядусправи,надав судувідзив напозовну заяву,в якомузазначено,що позовнівимоги визнаютьсячастково:саме вчастині невиплаченихпри звільненнігрошових коштіву розмірі90722грн.67коп.,що складаютьсяз:-вихідної допомогипри звільненніза багаторічнупрацю увугільній промисловостіу зв`язкуіз виходомна пенсіюв розмірітрьох середньомісячнихзаробітків усумі 65661,90грн.;-вихідної допомогипри звільненніза станомздоров`я усумі 21887,30грн.;-допомоги потимчасовій втратіпрацездатності зарахунок підприємстваза червень2021року урозмірі 793,37грн.,за липень2021року урозмірі 1586,73грн.,за серпень2021року урозмірі 793,37грн.Просять застосовуватиметодологічні показникиоплати праціпри винесеннірішення щодостягнення грошовихкоштів,невиплачених призвільненні ізвідображенням тарозшифруванням кожноїсуми грошовихкоштів. Просять суд позовні вимоги задовольнити частково, а саме вимоги в частині грошових коштів, невиплачених при звільненні у розмірі 90722 грн. 67 коп., судове засідання проводити без участі представника ДП «Селидіввугілля». Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 1ст. 2 ЦПК Українизавданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основним законом України статтею 43Конституції передбаченоправо кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно дост.21Закону України оплату праці»працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідност. 22 цього Законусуб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimateexpectation) стосовно ефективного здійснення права власності. З матеріалів справи вбачається, що згідно запису № 15 трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] , 16.02.2004 року прийнятий до ВП «Шахта «Котляревська (Росія)» «ДП «Селидіввугілля» електрослюсарем 4 розряду з повним робочим днем під землею, відповідно до наказу № 133к від 16.02.2004 року. Згідно запису № 24 трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] 29.09.2021 року звільнено за ст. 40 ч. 2 КЗпП Україниу зв`язку з невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я (з виплатою допомоги як пенсіонеру), відповідно до наказу № 1295к від 27.09.2021 року. Як вбачається з довідки № 04-22/176від 07.02.2023року,виданої ВП«Шахта «Котляревського»ДП «Селидіввугілля»,станом на06.02.2023року [PERSON] заробітна платане виплаченау розмірі90722грн.67коп.,яка складаєтьсяз: вихідної допомоги при звільненні за багаторічну працю у вугільній промисловості у зв`язку із виходом на пенсію в розмірі 65661 грн. 90 коп.; вихідної допомоги при звільненні за станом здоров`я в розмірі 21887 грн. 30 коп.; допомоги по тимчасовій втраті працездатності за рахунок підприємства за червень 2021 року у розмірі 793,37 грн., за липень 2021 року у розмірі 1586,73 грн., за серпень 2021 року у розмірі 793,37 грн. Відповідно дост. 47 КЗпП Українироботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, обов`язок із проведення з працівником розрахунку покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату. Стаття 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України. Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до роз`яснень, які надані Верховним судом України в постанові Пленуму № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі застосування ст. 117 КЗпП України перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Суд, вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, вважає їх такими, що підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість у розмірі 90 722 грн. 67 коп. (вихідна допомога при звільненні за багаторічну працю у вугільній промисловості у зв`язку із виходом на пенсію в розмірі 65661 грн. 90 коп.; вихідна допомога при звільненні за станом здоров`я в розмірі 21887 грн. 30 коп.; допомога по тимчасовій втраті працездатності за рахунок підприємства у розмірі 3173 грн. 47 коп.). Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд встановив до наступне. Згідно довідки № 04-22/1931 від 25.11.2022 року, виданої ВП «Шахта «Котляревського» ДП «Селидіввугілля», середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 1431 грн. 01 коп. Позивач в позовній заяві зазначив розрахунок середнього заробітку з моменту звернення за розрахунком до моменту звернення до суду, що складає 39 робочих днів та вважає, що стягненню підлягає сума середнього заробітку не менш ніж 55809,39 грн.(1431,01 грн. х 39) та з цього розрахунку просить стягнути середній заробіток по день ухвалення рішення суду. Відповідно до п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом від 29 липня 1993 року № 58, де прямо зазначається, що «днем звільнення вважається останній день роботи». Тобто, день звільнення [PERSON] це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем. Отже, оскільки останнім днем роботи [PERSON] був «27 вересня 2021 року», тому суд вважає необхідно здійснити розрахунок середнього заробітку з наступного дня після його звільнення 28.09.2021 року. Згідно листа № 3501-06/219 від 12.08.2020 року Мінсоцполітики України«Про розрахунокнорми тривалостіробочого часув 2021році» та № 47-03/520 від 12.08.2021 року Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2022 році» та ЗУ № 2136-ІХ від15.03.2022року "Про організаціютрудових відносинв умовахвоєнного стану" кількість робочих днів позивача з 28.09.2021 року (наступний день звільнення) по 15.02.2023 року (день ухвалення судового рішення) виходячи із зазначеного листа складає 357 днів, тому сума середнього заробітку за затримку розрахунку складає 510 870 грн. 57 коп. з розрахунку 1431 грн. 01 коп.(середньоденна заробітна плата) х 357 (кількість робочих днів з дня звільнення по день ухвалення рішення). Разом з тим, відповідно до ч.1ст.13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, надаючи оцінку сумі середнього заробітку за час затримки розрахунку, яку просить стягнути позивач, приходить до висновку про непропорційнійсть і неспівмірність вказаної суми, що має надкомпенсаційний характер відповідальності роботодавця, в порівнянні із орієнтовним розміром майнових втрат позивача, в призмі недоотриманої ним при звільненні заробітної плати. Вирішуючи питання щодо належного розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, який підлягає компенсації працівникові, суд враховує, що його розмір в понад 10 разів перевищує розмір недовиплаченої частини сум, які належали позивачу при звільненні, в чому полягає очевидна неспівмірність сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості. Як наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц: встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (п.п. 71-72). Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. […] оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач (п.п. 81, 86). […] зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно статті 117 КЗпП України , необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (п.п. 91, 91.1-91.4). Велика Палата Верховного Суду погоджується з таким висновком у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (п. 89). Для приблизної оцінки розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, суд враховує мінімальну заробітну плату встановлену Законом України «Про державний бюджет України на 2021 року», тобто на день звільнення позивача. У зв`язку з чим, суд вважає, що можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг отримати як мінімальну заробітну плату по Україні, яка складала 6000 грн. 00 коп. за кожен місяць затримки розрахунку. Тому з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат становить максимально наближено до суми 96 000грн. 00 коп. (16 місяців затримки * 6000 грн. 00 коп. = 96 000 грн. 00 коп.) Суд звертає увагу, що зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити. Виведена сума, на переконання суду, відповідатиме меті відшкодування, передбаченій ст.117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, та ґрунтуватися на задекларованих п. 6 ч. 1 ст.3ЦК України загальних засадах цивільного законодавства, як от справедливість, добросовісність та розумність. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до п. 7 ч. 1ст. 264 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує питання зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; Згідно п. 2 ч. 1ст. 430 ЦПК Українисуд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, з урахуванням утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто витрати, пов`язані із сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.1ст.5Закону України «Про судовий збір», позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, від сплати судового збору звільняються. Відповідно дост.4Закону України "Про судовий збір», якою закріплені ставки судового збору, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивач [PERSON] у відповідності до положеньп.1 ч.1ст.5 Закону України "Про судовий збір"звільнений від сплати судового збору, за вимогою про стягнення заробітної плати, тому відповідно до вимогстатті 141 ЦПК Україниз відповідача належить стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 1073 грн. 60 коп. за позовну вимого щодо стягнення заборгованості по заробітній платі та у сумі 201 грн. 73 коп. (18.79 %) в частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial