Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій вказує, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (далі- Відповідач). Позивач зазначає, що спільне життя з Відповідачем не склалось, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного. З 1998 року сторони як чоловік та жінка спільно не проживають. Спору щодо спільного майна подружжя також немає. Неповнолітніх дітей немає, проте Відповідач відмовляється в добровільному порядку звернутися до органів РАЦСу, із заявою про розірвання шлюбу. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Позивач просить, шлюб зареєстрований 20 жовтня 1992 року, Андріївською сільською радою Няндомського району Архангельської області, актовий запис № 6, між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - розірвати. Судові витрати покладає на себе. Ухвалою суду від 03 листопада 2022 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив розгляд здійснювати без його участі. Частина 3 статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідач в судові засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, відповідно до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі письмових доказів. Відповідно до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, судова повістка направляється фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до Судових викликів № 288/2025/22/901/23 від 18 січня 2023 року, розміщеного на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет, відповідач [PERSON] , була повідомлена про судове засідання. Частиною 11 статті 128 ЦПК України визначено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно частини 4 статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Справу судом розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження, згідно з вимогами статтями 274-279 ЦПК України. У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що сторони не підтримують подружні стосунки і не бажають миритися, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 20 жовтня 1992 року, Андріївською сільською радою Няндомського району Архангельської області, актовий запис № 6, зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилось на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя /стаття 110 СК України/. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до статті 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Частиною другою статті 114 Сімейного Кодексу України встановлено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною третьою статті 115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Зазначені обставини у їх системному зв`язку свідчать, що є всі підстави для розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Вимогу про стягнення з відповідача понесених судових витрат позивач не заявляв, тому

Outcome: approved