Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

У грудні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідачів на свою користь аліменти на її утримання у розмірі 7 000,00 грн щомісячно. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона є інвалідом другої групи, отримує пенсію у розмірі 2 500,00 грн, інших джерел доходу не має. Має двох повнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та дочку - [PERSON] , [INFO] . Її становище є вкрай нужденнє, погіршився стан здоров`я, потребує постійного догляду та значних витрат на лікування, її пенсія не дозволяє покрити всі необхідні витрати. На скільки їй відомо її син займається приватною підприємницькою діяльністю, має достатній дохід, для надання їй матеріальної допомоги, а дочка працює у м.Ворзель в дитячому санаторії. Важає, що дочка і син мають можливість надавати їй матеріальну допомогу, але відмовляються це робити, у зв`язку з чим звернулась до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2022 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 12-13). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.12.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 15-16). 30.01.2023 року до суду надійшов відзив [PERSON] та [PERSON] на позовну заяву про стягнення аліментів у якому просять в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки мають дуже скрутне матеріальне становище. Крім того, [PERSON] не може проживати разом з матір`ю в квартирі, співвласником якої він є, оскільки остання здає в найм кімнату без його згоди. Вони ( [PERSON] та [PERSON] ) у зв`язку з воєнним станом в Україні втратили роботу, знаходяться на межі бідності, перебувають на утриманні дружини та чоловіка, живуть на допомогу своїх власних дітей. [PERSON] має сезонну роботу в ТОВ "АСТІ Зеленбуд" і на сьогодні доходу не має. Позивач має деспотичний характер, вимагає до себе надмірної уваги, вважає, що кошті,які позивач отримує від надання в оренду кімнати у квартирі, а також гаражу достатньо для проживання. [PERSON] дійсно працює в дитячому спеціалізованому санаторії "Орлятко", яке розташоване у смт Ворзель Бучанського району, яке зазнало руйнувань у зв`язку з воєнним станом на території України. З 01.05.2022 року перебуває у відпустці без збереження заробітної плати, а в період з 01.06.2022 року по 30.09.2022 року з нею призупинена дія трудового договору, нарахувань та виплат не отримувала. Має низку захворювань, серед яких цукровий діабет, гіпертонічну хворобу та інші, що потребує значних коштів на лікування, які у зв`язку з відсутністю доходу, надають їй її чоловік та діти. Крім того, після смерті батька вона відмовилась від спадщини на користь матері. Позивач проживає одна в квартирі де здає в найм кімнату та гараж в гаражному кооперативі, в якому вона є членом, після смерті їх батька, отримуючи неофіційний дохід. Допомогу по дому, з ліками, продуктами вони та їхні діти надають позивачу постійно. Вважають, що розмір аліментів заявлений позивачем є необгрунтованим. Позивач надає суду доказ, що її офіційний дохід становить з жовтня 2022 року 2800,35 грн на місяць, законом України "Про державний бюджет України на 2023 рік" встановлено розмір основни мінімальних соціальних стандартів у 2023 році, зокрема осіб, які втратили працездатність з січня 2023 року - 2093 грн, отже дохід позивача не є нижчим прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та отримує субсидію на оплату комунальних послуг. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру витрат на лікування та що воно є дорогим, постійним і призначеним лікарями. Виходячи із доходу позивача і їх доходу, то її матеріальне становище є навіть кращим ніж у них. В судовому засіданні позивач зменшила заявлені вимоги та просила стягнути з відповідачів аліменти на свою користь у розмірі 4 000,00 грн на місяць з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, проти позову заперечував та пояснив, що проживати з матір`ю неможливо, хоч він і володіє часткою в квартирі за адресою проживання матері. Він вимушений з сім`єю все життя винаймати житло в Бородянському р-ні, с.Діброва. Мати не хоче розмінювати житло. Коштів на утримання матері не має, оскільки є сам безробітним, вважає, що кошти, які вона отримує за надання в оренду майна, а саме його кімнати та гаражу є достатніми для нармального її проживання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала та надала пояснення, що у неї коштів на утримання матері немає, оскільки вона перебуває у відпустці за власний рахунок майже рік в установі, яка була в окупації, зараз доходу не має, проживають з чоловіком у с. Бабинці, Бучанського району, яке також було в окупації. Крім того, вона відмовилась від спадщини на користь матері і остання володіє трьох кімнатною квартирою в м.Києві та гаражним місцем, які здає в оренду. Її син, онук позивача, допомагає останній з різних питань. Коли мати хворіла на Ковід , то вони її провідували у лікарні. Батько помер у 2017 році, всі витрати на його поховання взяли на себе вона з братом. У позивача дуже важкий характер, навіть після виїзду їх з окупації вона відмовилась їм допомогти, у зв`язку з чим вони були змушені вимайнами житло у Новобіличах, оскільки їх житло знаходилось на окупованій території. Вона за станом здоров`я не працює, перебуває на повному утриманні свого чоловіка. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що він є чоловіком відповідача [PERSON] та вважає, що позов [PERSON] є необгрунтованим, необ`єктивним, вона хоче використовувати більше ніж має, завжди піклувалася тільки про себе, своїх дітей ніколи не забезпечувала та морально ніяк не підтримувала, тривалий час не спілкується зі своїми дітьми та внуками. Вважає, що треба жити на ті гроші, які маєш, вона отримує пенсію. Їх сім`я живе на його зарплату, дружина - [PERSON] хворіє, не працює. Також він має на утриманні батька з інвалідністю. Суд, оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, вислухавши пояснення позивача, відповідачів та свідка, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Відповідно до ч.1 ст. 203 СК України, дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. Право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження будь-які обставини, які свідчать про необхідність дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Відповідно до ст. 46 Конституції України кожному громадянину України держава має забеспечити рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією по інвалідності, державною допомогою, тощо. Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що згідно посвідчення серії [NUMBER] від 13.11.2002 року [PERSON] є пенсіонером, ветераном праці, має право на 50% зниження вартості проїзду та ліків (а.с. 4). Згідно довідки серії КИЕ -1 № 044914 від 2001 року є інвалідом другої групи загального захворювання, непридатна для трудової діяльності (а.с. 5). Згідно довідки про доходи № 8744 0477 6977 1202 ГУ Пенсійного фонду України в м.Києві (Святошинський р-н) в м.Києві [PERSON] отримує пенсію за віком та за період з 01.01.2022 року по 31.10.2022 року пенсія складає 24 685, 16 грн (а.с. 6). Відповідно до довідки сімейного лікаря Комунального некомерційного підприємства "Центр медико-санітарної допомоги № 3" Шевченківського р-ну м.Києва [PERSON] лікується та перебуває під наглядом у вказаному підприємстві та має захворювання, її стан вимагає постійного прийому ліків (а.с. 7). Вказані документи підтверджують той факт, що позивач [PERSON] в силу свого віку є непрацездатною особою, отримує пенсію за віком, лікується та перебуває під наглядом у лікаря. Разом з тим, аналізуючи досліджені в ході розгляду справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не було надано суду належних та достовірних доказів, в розумінні ЦПК України, на підтвердження необхідності в отриманні сторонньої допомоги з боку відповідачів. В матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 1 ст. 202 СК України, такі докази не надані позивачем в ході розгляду справи. Крім того, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження розміру заявлених у позові витрат, зокрема, на оплату комунальних послуг чи лікування. Натомість позивач в судовому засіданні визнала передачу нею в оренду капітального гаражу та кімнати у квартирі [ADDRESS] , при цьому будь яких належних та допустимих доказів щодо розміру отриманих нею платежів за оренду зазначеного майна позивачем не надано. Факт непрацездатності [PERSON] та отримання нею пенсійних виплат у незначній, на її думку, сумі, не є підставою для стягнення аліментів на її утримання. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що позивачем не доведено суду факту того, що вона потребує матеріальної допомоги. Крім того, при вирішенні справи, суд враховує матеріальне становище відповідачів. Зокрема, з наданих суду відповідачем [PERSON] доказів вбачається, що згідно довідки Дитячого спеціалізованого санаторію "Орлятко"№ 02 від 12.01.2023 року [PERSON] дійсно працює у вказаному закладі на посаді вихователь з 18.05.2007 року по теперішній час і у зв`язку з неможливістю надати роботу працівникам, через наслідки військової агресії проти України, що мають місце на території медичного закладу та потребують їх усунення, робота санаторію призупинена і в період з 01.05.2022 по 31.12.2022 не отримувала ніяких нарахувань та виплат. Згідно довідки № 10 Комунального некомерційного підприємства Бородянської селищної ради "Бородянського центру первинної медико-санітарної допомоги" [PERSON] знаходиться на "Д" обліку у вказаному підприємстві та має низку захворювань. Згідно довідки Дитячого спеціалізованого санаторію "Орлятко"№ 01 від 11.01.2023 року про отримані доходи за 2022 рік [PERSON] з січня 2022 року по квітень 2022 року отримала 31 720, 85 грн, з яких 5 7096,75 утримано ПДФО та 475,82 грн військового збору. Відповідно до наданих відповідачем [PERSON] відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 19.01.2023 року [PERSON] отримав 6 892, 32 грн з яких утримано 1 240,62 грн податку. З досліджених в судовому засіданні доказів та пояснень вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] на час розгляду справи судом доходу не мають. Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання матері не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, вони в такому вигляді не ґрунтуються на встановлених нормах цивільного та сімейного законодавства України, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 77-80 ЦПК України, що свідчить про безпідставність та недоведеність позовних вимог. Враховуючи встановлені обставини у справі, матеріальне становище сторін, суд приходить до висновку про залишення позовних вимог [PERSON] без задоволення. Судові витрати в справі - судовий збір, від сплати якого позивачка була звільнена при подачі позову в суд, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладено та

Outcome: dismissed