Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою 07 квітня 2022 року, в якій просив суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №7849, вчинений 30 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований в реєстрі за №7849, про стягнення з нього, [PERSON] , на користь Публічного акціонерного товариства «АЛЬФА БАНК» заборгованості по кредитному договору №0308/1107/71-483 від 07 листопада 2007 року в розмірі 35\~254 доларів США 51 цент; стягнути з АТ «АЛЬФА БАНК» на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. та судові витрати. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 07 листопада 2007 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , за яким [PERSON] був покупцем. Право власності на житлове приміщення було зареєстроване за ним у встановленому законом порядку 26 листопада 2007 року із внесенням відомостей до Реєстру права власності на нерухоме майно. Цього ж дня [PERSON] уклав кредитний договір №0308/1107/71-483 з АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «СВЕДБАНК» , за умовами якого отримав кредит в сумі 27 680 доларів США на строк з 07 листопада 2001 року по 06 листопада 2027 року включно. У подальшому права вимоги за цим договором первісний кредитор відступив іншим банкам за договорами відступлення прав вимоги, в результаті чого новим кредитором став АТ «АЛЬФА БАНК». Однак про відступлення прав вимоги за кредитним договором його ніхто не повідомляв, фактично про зміну кредитора він дізнався зі змісту виконавчого напису, вчиненого 30 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрованого в реєстрі за №7849, за заявою АТ «АЛЬФА БАНК» про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 35\~254 доларів США 51 цент. На думку позивача, оспорюваний виконавчий напис вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів, та за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості, а тому має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не пересвідчився в наявності повідомлення його як позичальника з боку АТ «АЛЬФА БАНК» щодо наявності заборгованості за кредитним договором, як і не встановив безспірність такого боргу, чим порушив п.п.2.3 п.2, п.3 глави 16 розділу ІІ Порядку, ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат». До того ж позивач зауважив про те, що виконавчий напис, датований 30 березня 2016 року, пред`явлено до примусового виконання у грудні 2021 року, тобто зі сплином 5 років після його вчинення, що свідчить про пропуск процесуального строку пред`явлення його до виконання, визначеного Законом України «Про виконавче провадження». Вказані обставини в їх сукупності визначають можливість визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає задоволенню. Ухвалою суду від 11 квітня 2022 року за заявою [PERSON] вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом, вчиненим 30 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, та зареєстрованим в реєстрі за №7849, про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «АЛЬФА БАНК» заборгованості по кредитному договору №0308/1107/71-483 від 07 листопада 2007 року в розмірі 35\~254 доларів США 51цент в рамках виконавчого провадження №67944856, відкритого 20 грудня 2021 року, яке знаходиться в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни до ухвалення рішення по цивільній справі №214/2013/22 (а.с.25-26). Ухвалою суду від 12 квітня 2022 року позовну заяву прийнято до провадження із призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.28-29). Ухвалою суду від 14 червня 2022 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. копій матеріалів з нотаріальної справи, за якими вчинено оспорюваний виконавчий напис (а.с.35). 22 липня 2022 року на адресу суду надійшли відомості на виконання ухвали (а.с.37-42, 43). Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи зупинення / поновлення провадження у справі не вживались. 16 листопада 2022 року на електронну пошту суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому АТ «АЛЬФА БАНК» просило відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] (а.с.60-62). Свої заперечення представник відповідача мотивував тим, що обґрунтування заявлених позивачем вимог ґрунтується на формальних посиланнях та підставах, які зводяться до незгоди із розміром заборгованості за кредитним договором, в той час як жодних доказів на підтвердження своїх доводів щодо повної чи часткової необґрунтованості заборгованості, стягнутої за виконавчим написом, позивач не надав. Представник вважає, що при вчиненні виконавчого напису було належним чином дотримано визначену законом процедуру його вчинення, стягувач АТ «АЛЬФА БАНК» надав нотаріусу повний та виключний перелік документів, як того вимагає Закон України «Про нотаріат», а саме: оригінал кредитного договору, виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, копію письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язань, реєстри поштових відправлень на підтвердження надсилання боржнику такої вимоги, довідку про відсутність спору на момент звернення із заявою про вчинення виконавчого напису. Жодних порушень ні з боку стягувача, ні з боку нотаріуса при вчиненні виконавчого напису допущено не було. Крім того, на переконання представника відповідача, позивачем обрано невірний спосіб захисту, адже фактично він оскаржує акт нотаріальної дії виконавчий напис, в той час як ставить вимоги про визнання його таким, що не підлягає виконанню, що суперечить ст.432 ЦПК України, яка визначає можливість визнання такими, що не підлягають виконанню, виконавчих документів, виданих судом, а не нотаріусами. Також, 22 листопада 2022 року представник відповідача направив на електронну пошту суду клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу (а.с.68-70). У позові [PERSON] заявив про відшкодування понесених ним витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн., що з огляду на характер спору, який є типовим, усталену судову практику, перебуває за межами обґрунтованості та розумності. Відтак представник відповідача вважає розмір таких витрат необґрунтованим, завищеним та недоведеним, у зв`язку з чим у разі задоволенні позовних вимог просив повністю або частково відмовити в їх стягненні або зменшити їх розмір. Правом на подання відповіді на відзив позивач та його представник не скористались, клопотань про надання додаткового строку для цього не заявляли. З огляду на те, що жоден з учасників справи не заявив про свою участь в судовому засіданні та не подавав клопотань про відкладення розгляду справи, зважаючи на характер спору, предмет правовідносин суд вважає за можливе ухвалити рішення за їх відсутності у письмовому провадженні. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, врахувавши позицію сторін, суд приходить до наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що 07 листопада 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» як банком та [PERSON] як позичальником було укладено кредитний договір №0308/1107/71-483, за умовами якого банк надав позичальникові грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 27\~680 доларів США строком з 07 листопада 2007 року по 06 листопада 2027 року включно на умовах, передбачених договором (п.1.1 договору). Відповідно до п.1.3 договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом за ставкою 9,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом; розмір визначеної договором процентної ставки може змінюватись без укладення додаткового правочину до цього договору у випадках та в порядку, визначеному п.6.1.2 договору. Як визначено п.п.1.2, 1.4 договору, кредит надано позичальникові у готівковій формі через касу банку для здійснення ним розрахунків по договору купівлі-продажу, укладеному між ним та [PERSON] з метою придбання квартири за адресою: [ADDRESS] . Вказаний об`єкт нерухомості виступає як забезпечення виконання позичальником кредитних зобов`язань іпотека відповідно до п.2.1 договору (а.с.10-13). Договором про внесення змін і доповнень №2 від 22 березня 2012 року до кредитного договору №0308/1107/71-483 від 07 листопада 2007 року (а.с.14) передбачено здійснення реструктуризації кредитної заборгованості позичальника та відповідна зміна умов кредитування, зокрема: збільшено строк кредитування до 06 листопада 2037 року включно, збільшено процентну ставку до 12,5% річних за весь строк фактично користування кредитом, визначено розмір простроченої заборгованості станом на день укладення додаткової угоди: прострочена заборгованість за кредитом 25\~475 доларів США 82 центи, прострочена заборгованість по процентам 5\~323 доларів США 16 центів, строкова заборгованість за кредитом відсутня. Договір про внесення змін і доповнень підписано представником ПАТ «СВЕДБАНК», яке є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] з наданням згоди на його укладення дружиною позичальника [PERSON] (а.с.14-зворот). Факт укладення кредитного договору, договору про внесення змін і доповнень до договору позивач не оспорював. 30 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. за заявою ПАТ «АЛЬФА БАНК» вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №7849 про стягнення з боржника [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , заборгованості за кредитним договором №0308/1107/71-483 від 07 листопада 2007 року, строк платежу за яким настав, за період з 10 червня 2013 року по 01 лютого 2016 року. Сума заборгованості включає: заборгованість за кредитом 30\~192 доларів США 18 центів, заборгованість по процентам за користування кредитом 5\~062 доларів США 33 центи. Загальна сума заборгованості складає 35\~254 доларів США 51 цент та сума сплати, здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису 3000 грн. 00 коп. Строк пред`явлення виконавчого напису до виконання 1 рік з дня вчинення (а.с.15). Зі змісту виконавчого напису слідує, що ПАТ «АЛЬФА БАНК» набуло статусу нового кредитора за кредитним договором №0308/1107/71-483 від 07 листопада 2007 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року, укладеного з ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», яке в свою чергу набуло статусу нового кредитора за кредитним договором №0308/1107/71-483 від 07 листопада 2007 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, укладеного з ВАТ «СВЕДБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «СВЕДБАНК»). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. від 20 грудня 2021 року відкрито виконавче провадження ВП №67944856 з примусового виконання виконавчого напису №7849 від 30 березня 2016 року, стягувачем визначено АТ «АЛЬФА БАНК», боржником [PERSON] (а.с.17). З інформації про виконавче провадження №67944856 з Автоматизованої системи виконавчих проваджень за посиланням в мережі інтернет https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors слідує, що виконавче провадження має статус «Зупинене». Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилався на те, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема\~ст.87 Закону України «Про нотаріат»\~та\~Постанові Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, оскільки на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису вимоги відповідача до позивача не були безспірними. До того ж належних документів, які підтверджували суму заборгованості позивача за кредитним договором, зокрема, розрахунку заборгованості, виписки з рахунку, нотаріусу не було надано взагалі, як і не надано й доказів отримання ним вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань, що перешкоджало нотаріусу дійти висновку про безспірність заборгованості. Надаючи оцінку таким доводам позивача та обґрунтованості пред`явлених вимог, суд виходить з наступного. За загальним правилом ст.ст.15,\~16 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або іншим способом, встановленим договором чи законом.\~\~ Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (п.3 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження"). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право. Проте, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, що є підставою нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою КМУ №1172 від 29 червня 1999 року. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником (п.19\~ст.34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до\~ст.87 Закону України «Про нотаріат»,\~п.п.1.1, 1.2 Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Положеннями\~ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат», п.п.3.1 п.3 гл.16 Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника вимога кредитора вважається безспірною. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15,\~16,\~18 ЦК України, ст.ст.50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року\~затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»). Постановою Кабінету Міністрів №622 від 26 листопада 2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття\~Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення\~\~ змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною\~Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акту стало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами, відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у\~ст.88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені\~ст.88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням ст.87 цього Закону. При прийнятті постанови від 22 лютого 2017 року, колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 Постанови Пленуму ВАС України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд, з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, з моменту її прийняття. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня 22 лютого 2017 року, отже і\~п.2 постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~також втратив чинність з цього дня. У подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. З викладеного вбачається, що Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений\~\~постановою Кабінет Міністрів України №1172\~\~від\~\~29 червня 1999 року\~у редакції станом на\~\~час вчинення\~\~оспорюваного виконавчого\~\~напису стосувався\~\~лише нотаріально посвідчених договорів. Дослідити зміст документів, на підставі яких було вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. оспорюваний виконавчий напис суд не має можливості з огляду на те, що документи, на підставі яких у 2016 році вчинялись виконавчі написи, знищено за закінченням терміну зберігання. Про це на виконання ухвали суду від 14 червня 2022 року про витребування доказів приватний нотаріус повідомив суд листом від 11 липня 2022 року за вих. №77/01-16. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача вказував, що АТ «АЛЬФА БАНК» надав нотаріусу повний та виключний перелік документів, як того вимагає Закон України «Про нотаріат», а саме: оригінал кредитного договору, виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, копію письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язань, реєстри поштових відправлень на підтвердження надсилання боржнику такої вимоги, довідку про відсутність спору на момент звернення із заявою про вчинення виконавчого напису. Однак, жодних доказів на підтвердження цьому, у тому числі копії кредитного договору з відміткою на ньому посвідчення виконавчого напису нотаріусом відповідач суду не надав. До того ж сам по собі цей факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого, адже позивач як позичальник не визнає заявлену у виконавчому написі суму боргу. Відомості про нотаріальне посвідчення договору, за яким з [PERSON] стягнута заборгованість, в матеріалах справи відсутні. Дослідженням наявної у матеріалах справи копії договору встановлено, що він укладений між сторонами у простій письмовій формі, а його умови не містять посилань не необхідність його нотаріального посвідчення. Позивач також вказував, що жодних письмових вимог щодо погашення в добровільному порядку заборгованості за кредитним договором, її розміру, а також стосовно намірів АТ «АЛЬФА БАНК» звернути стягнення за виконавчим написом на його адресу не надходило. Суд приймає до уваги такі доводи позивача з дотриманням принципу змагальності сторін в рамках цивільного судочинства, оскільки жодними доказами з боку відповідача вони не спростовані, своїм правом, визначеним ст.12 ЦПК України, на подання доказів в рахунок доведення обставин, які мають значення для справи в рахунок доведення заперечень у випадку їх наявності відповідач не скористався. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України\~«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про те, що на час вчинення виконавчого напису не було належним чином встановлено безспірності вимог відповідача до позивача, а отже виконавчий напис не може вважатися таким, що не потребує додаткового доказування, тому не підлягає примусовому виконанню. З огляду на вищевикладені доводи та установлені обставини справи, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням чинного нотаріального законодавства, а тому його слід визнати таким, що не підлягає виконанню, в якості ефективно застосованого способу захисту порушеного права позивача на недоторканність його грошових коштів. Приймаючи рішення, суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо неналежності обраного позивачем способу захисту шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, адже фактично предмет спору стосується оскарження виконавчого напису як акта нотаріальної дії. Суд зауважує, що нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин, відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом, який є виконавчим документом. Що стосується посилань позивача на відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем з пропуском стягувачем строку пред`явлення виконавчого напису на виконання, то суд їх залишає поза увагою, оскільки предмет спору стосується виключно виконавчого напису, а не оскарження дій та рішень приватного виконавця щодо його примусового виконання, а тому оцінку діям та рішенням приватного виконавця Русецької О.О. при вирішенні спору суд не надає, вирішуючи спір виключно в межах заявлених вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача АТ «АЛЬФА БАНК» на його користь 1488 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (з яких: 992 грн. 40 коп. за пред`явлення позову, 496 грн. 20 коп. за подання заяви про забезпечення позову). Що стосується витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн., які [PERSON] просить відшкодувати, то вирішуючи питання про можливість їх стягнення з відповідача, з урахуванням поданого відповідачем клопотання стосовно їх зменшення, суд виходить з такого. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать,\~зокрема,\~витрати на професійну правничу допомогу. Як слідує\~зі ст.137\~ЦПК України,\~витрати,\~пов`язані\~з правничою\~допомогою адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави.\~За результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~з іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат:\~1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Як слідує з ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~враховує: чи\~пов`язані ці\~витрати з\~розглядом справи; чи\~є розмір\~таких витрат\~обґрунтованим та\~пропорційним до\~предмета спору\~з урахуванням\~ціни позову,\~значення справи\~для сторін,\~в тому\~числі чи\~міг результат\~її вирішення\~вплинути на\~репутацію сторони\~або чи\~викликала справа\~публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Суд при вирішенні вказаного питання також враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22 листопада 2019 у справі №810/1502/18. Суд також зазначає, що в п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Судом встановлено, що 02 лютого 2022 року між [PERSON] та адвокатом Петровим І.Ю. було укладено договір про надання правової допомоги №б/н, який не містить деталізації щодо характеру правової допомоги та у якій конкретно справі, яку адвокат повинен надати клієнтові (а.с.19). Додаток №1 до договору від 02 лютого 2022 року містить посилання на вартість послуг з надання правової допомоги в сумі 5000 грн., з яких: 2000 грн. складання процесуальних документів при проведенні підготовчих дій у цивільному провадженні, участь в проведенні судових засідань, 3000 грн. послуги за участь в судових засіданнях, підготовку і складання позовної заяви, захист інтересів клієнта та його представництво в суді (а.с.20). Аналогічні суми зазначені в розрахунку витрат (а.с.21). У силу ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підставі системного аналізу матеріалів справи та долучених позивачем доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що в рамках розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позовна заява, заява про забезпечення позову, клопотання про витребування доказів були подані безпосередньо [PERSON] , участі в жодному із призначених судових засідань по справі адвокат Петров І.Ю. не приймав, адвокатських запитів не направляв, додаткових доказів на підтвердження заявлених вимог не долучав, відповідь на відзив не подавав. Таким чином, фактично обсяг наданої адвокатом правової допомоги обмежився виключно складанням процесуальних документів. Відтак суд вважає за можливе компенсувати понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн. шляхом їх стягнення з відповідача АТ «АЛЬФА БАНК» на користь позивача, що буде пропорційним з обсягом наданої правничої допомоги та відповідатиме принципам розумності і співмірності. Відтак клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу заслуговує на увагу. Застосовані судом заходи забезпечення позову відповідно до ухвали суду від 11 квітня 2022 року в силу ч.7 ст.158 ЦПК України продовжують діяти протягом 90 днів з дня набрання рішенням законної сили, або ж можуть бути скасовані судом за вмотивованим клопотанням учасника справи раніше цього строку. При цьому суд зауважує, якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (ч.8 ст.158 ЦПК України).

Outcome: approved