Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 26 липня 2013 року, який 28 вересня 2022 року було розірвано. Від шлюбу народився син - [PERSON] , який на даний час не проживає з нею та перебуває на її утриманні. Добровільно матеріальну допомогу на утримання сина відповідач не надає, хоча є працездатним, в нього відсутні проблеми із здоров`ям, інших дітей чи утриманців немає, інші обставини, які б перешкоджали йому утримувати сина, невідомі. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, чим ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що змусило позивачку звернутися до суду з позовом про стягнення з нього аліментів у розмірі однієї четвертої частини всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Представник позивачки адвокат Іжук Б.В. подав письмове клопотання про розгляд справи без його участі. Позовну заяву підтримує, просить задоволити. Відповідач [PERSON] подав письмову заяву про визнання позову, просить слухати без його участі. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони у справі уклали шлюб 26 липня 2013 року у Колиндянській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 7, що вбачається із свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Шляю між сторонами було розірвано 28 вересня 2022 року та після розірвання шлюбу позивачка [PERSON] проживає разом з сином в [ADDRESS] разом із сином [PERSON] та перебуває на її утриманні. Згідно п. п. 1, 2 ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-Х1І від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно вимог ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 183 цього ж Кодексу, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач [PERSON] не виконував своїх обов`язків по утриманню сина, однак позов визнає в повному обсязі та ним не надано доказів про його важке, або таке, що не дозволяє сплачувати аліменти, становище, також суд враховує відсутність інших осіб на утриманні відповідача, а тому позовні вимоги слід задоволити в повному обсязі. Згідно ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Відповідно до частин 1, 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, інші особи, які б понесли судові витрати відсутні, стягнення судового збору підлягає з відповідача в користь держави.

Outcome: approved