Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

До Теребовлянського\~районного суду\~Тернопільської області\~надійшла позовна\~заява [PERSON] \~до Сущинської\~селищної ради\~Теребовлянської об`єднаної\~громади Тернопільської\~області,\~третя особа:\~приватний нотаріус\~Тернопільського районного\~нотаріального округу\~Гордєєва Л.І.,\~про встановлення\~додаткового строку\~для прийняття\~спадщини,\~в якій позивач просить суд визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого заповіла житловий будинок у [ADDRESS] та все належне їй майно дочці [PERSON] . Позивач у встановлений законом строк до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті матері не звернулася, оскільки має дочку інваліда І групи, яка потребує стороннього догляду. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить позовні вимоги задовольнити. Позивач до судового засідання не з`явилась, у прохальній частині позову зазначила про розгляд справи за її відсутності. Від представника\~Теребовлянської міської\~ради Тернопільської\~області Малечко\~З.П.\~до\~суду надійшла\~заява про розгляд\~справи за її відсутності. Позовні вимоги визнала в повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Гордєєва Л.І. до судового засідання не з`явилась. Надала суду інформаційну довідку із Спадкового реєстру. Відповідно до вимог частини третьої статті 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст.\~12,\~264 ЦПК України, виходить з наступного. Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.06.1972 року [PERSON] народилася [INFO] , батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 25.11.1989 року, прізвище дружини після укладання шлюбу змінено на [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.12.2016 року, [PERSON] померла [INFO] . За життя, [PERSON] склала заповіт, який посвідчений 29.01.2008 року секретарем Сущинської сільської ради Музика Г.С., яким житловий будинок в [ADDRESS] та все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, а також все те, на що вона за законом на день своєї смерті буде мати право, заповіла [PERSON] . Зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Сущинської сільської ради вбачається, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (частка 1/1). Згідно довідки № 09-04/ІІ/2 від 12.01.2023 року підписаної старостою с.Сущин, Остальці [PERSON] вбачається, що в [ADDRESS] була зареєстрована та проживала [PERSON] . З відповіді приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Гордєєвої Л.І. № 6/02-14 від 13.01.2023 року вбачається, що остання повідомила [PERSON] , про те, що вона пропустила строк для прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , оскільки не було подано у встановлений строк заяву про прийняття спадщини. На ухвалу суду приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Гордєєвою Л.І. суду представлено Інформаційну довідку із Спадкового реєстру, з якої вбачається, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась. Проводячи оцінку аргументів сторін, які ґрунтуються на поданих доказах, суд приходить до висновку, що у своїй сукупності вони вказують на наявність підстав для задоволення позову у заявлений позивачем спосіб. Статтею 1218 ЦК України\~встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У\~статті 1233 ЦК України\~зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі\~статтею 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша\~статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Пленум Верховного Суду України в пункті 24 Постанови №7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. У справі встановлено, що 07 червня 2017 року закінчився строк для подання заяви про прийняття спадщини, однак [PERSON] протягом шестимісячного періоду після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не мала можливості, оскільки має доньку [PERSON] , [INFO] , інваліда І групи по зору, яка потребує стороннього догляду, що підтверджується наявними в матеріалах справи копією свідоцтва про народження та довідки до акта огляду МСЕК серії ТЕР № 159602, згідно якої [PERSON] має першу групу інвалідності по зору з дитинства та потребує стороннього догляду. Стосовно того, чи є інші спадкоємці після смерті [PERSON] , то судом установлено, що ніхто крім позивача, на користь якої складений заповіт, до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертався. У\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За наведених обставин та норм процесуального та матеріального права, суд дійшов висновку, що у позивача як спадкоємця були обґрунтовані перешкоди для подання заяви, тому позивач пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини з поважної причини, тому наявні підстави для визначення позивачу додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували доводи позивача, впливали на законність і обґрунтованість його вимог суду не представлено. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18липня 2006 року). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини підлягають задоволенню.

Outcome: approved