Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

Позивач звернулася в суд з вказаним позовом, в якому просить витлумачити заповіт посвідчений 21 травня 2001 року секретарем Щуринської сільської ради Рожищенського району Волинської області за реєстровим номером №31 та встановити, що земельні ділянки із кадастровими номерами 0722155300:07:004:0092, 0722155300:07:001:0310, 0722155300:07:004:0199, 0722155300:07:001:0065, що знаходяться на території Голобської селищної ради Ковельського району були виготовлені на основі земельного сертифіката серії ВЛ №0088834, що належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом АВК №481490, та є майном що було заповідане на ім`я [PERSON] та [PERSON] у вищезазначеному заповіті. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що [INFO] померла її тітка [PERSON] . За життя остання залишила заповіт, посвідчений 21 травня 2001 року Щуринською сільською радою Рожищенського району Волинської області, зареєстрований в реєстрі за № 31, згідно якого «належний їй земельний сертифікат згідно закону про право на спадщину за заповітом АВК №481490 заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частках». Позивач прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті тітки. Однак, звернувшись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, вона отримала відмову у вчиненні вказаної нотаріально дії з підстав того, що у заповіті який лишила [PERSON] не можливо встановити, яке саме майно було заповідане на її ім`я. Позовна заява надійшла до суду 06 січня 2023 року. 09 січня 2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07 лютого 2023 року. В підготовче засідання сторони та їх представники не з`явились, подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Представником відповідача подано заяву про визнання позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось. Враховуючи визнання відповідачем позову, суд відповідно до положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України ухвалює рішення у підготовчому судовому засіданні. Позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ст.1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст.213 ЦК України. Згідно ч.1-3 ст. 213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Оскільки правочином відповідно до українського законодавства є дія особи, що спрямовується на придбання, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, необхідність тлумачення змісту правочинів виникає у випадках нечіткого виявлення волі сторонами. У таких випадках необхідно встановити дійсні наміри сторін. Це означає, що суб`єкт тлумачення повинен встановити загальне для усіх сторін значення слів і понять (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2019 року у справі №755/7730/16-ц). Виходячи із зазначених правових норм, тлумачення заповіту судом здійснюється за наявності таких правових умов: зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача та наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту. Об`єктом тлумачення заповіту судом є виключно сам заповіт, складений із слів та сполучень слів, які утворюють його текст. Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , померла [PERSON] [INFO] та після її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до заповіту від 21 травня 2001 року [PERSON] заповіла належний їй земельний сертифікат згідно закону про право на спадщину за заповітом АВК №481490, [PERSON] та [PERSON] в рівних частках» (а.с. 11). За змістом сертифікату серії ВЛ №0088834 [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності агрофірми «Дружба», розміром 4.26 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості (а.с. 8). Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] , заповідаючи [PERSON] та [PERSON] в рівних частках належний їй земельний сертифікат згідно закону про право на спадщину за заповітом АВК №481490 , чітко висловила свою волю щодо передачі у спадщину останнім земельні ділянки, на які вона мала право відповідно до сертифікату про право на земельну частку (пай) успадкувавши після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , а саме земельну частку пай, який перебував у колективній власності агрофірми «Дружба» Ковельського району Волинської області, і на основі якого 28.08.2009 року виготовила право власності на земельні ділянки вказані вище (площею 1,6668 га, кадастровий номер 0722155300:07:004:0092, площею 1,2680 га, кадастровий номер 0722155300:07:001:0310, площею 0,4783 га, кадастровий номер 0722155300:07:004:0199, площею 0,6365 га, кадастровий номер 0722155300:07:001:0065). При цьому, в заповіті був зазначений не номер належного їй земельного сертифікату, а номер свідоцтва про право на спадщину за заповітом АВК №481490, згідно із якою [PERSON] успадкувала нерухоме на майно після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Зі змісту заповіту видно, що спадкодавець чітко розділила спадкову масу та осіб, які спадкують за заповітом, визначивши, що належні земельні ділянки переходять саме [PERSON] та [PERSON] у випадку її смерті, що, в свою чергу, унеможливлює різне чи неоднозначне розуміння заповіту. З огляду на те, що вказані неточності у заповіті перешкоджають спадкоємцям реалізувати свої спадкові права, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і заповіт від 21.05.2001 року підлягає тлумаченню. Судовий збір залишити за позивачем, відповідно до його письмової заяви.

Outcome: approved