Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 30.09.2021 року позивач [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ГУНП в Одеській області, в якому просить скасувати заходи забезпечення цивільного позову (по виконанню вироку в частині можливої конфіскації майна), накладені постановою слідчого по ОВС СУ УМВС України по Одеській області, полковником міліції Ревенком Г.М. 03.03.2003 року у вигляді арешту на квартиру, розташовані за адресою: [ADDRESS] , що належала на праві власності [PERSON] , [INFO] . Згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2021 року головуючим у справі обрано суддю Маломуж А.І. Ухвалою судді Маломуж А.І. від 04.10.2021 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 08.11.2021 року закрито підготовче провадження. 14.02.2022 року Головним управлінням Національної поліції в Одеській області до суду відзив на позовну заяву. Розпорядженням керівника апарату суду від 30.05.2022 року №83 призначено повторний автоматизований розподіл судових справ відповідно до п. 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду. Згідно з Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2022 року головуючим у справі обрано суддю Бескровного Я.В. Ухвалою від 08.06.2022 року справу прийнято до провадження суддею Бескровним Я.В. Ухвалою суду від 30.09.2022 року провадження у справі закрито. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.12.2022 року ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 30.09.2022 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження її розгляду. Згідно з Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2023 року головуючим у справі обрано суддю Васильків О.В. та ухвалою від 19.01.2023 року справу прийнято до провадження судді Васильків О.В. 26.01.2023 року судом отримано лист, в якому Київська державна нотаріальна контора у м. Одеса повідомляє, що справу просить слухати за відсутністю представника, розгляд справи залишає на розсуд суду. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандрес С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Враховуючи наведене та передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, неодноразове призначення справи до розгляду, обізнаність учасників справи про її розгляд, створення судом під час розгляду справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності інших учасників справи. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах позивач посилається на те, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , після смерті якого відкрилась спадщина на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Для оформлення спадщини [PERSON] звернулася до нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у м. Одеса Сальнікової З.В. із заявою про прийняття спадщини, проте її було повідомлено, що на спадкове майно накладено арешт, тому до зняття арешту [PERSON] не може бути видано свідоцтво про прийняття спадщини за законом. В подальшому було з`ясовано, що постановою від 03.03.2003 року слідчим ОВС СУ УМВС України в Одеській області полковником міліції Ревенко Г.М. в рамках кримінальної справи №09200200692 було накладено арешт на майно [PERSON] , 1984 року народження, серед переліченого нерухомого майна зазначена 1/2 частина кв. [ADDRESS] . Таким чином, правоохоронними органами було помилково накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка при житті належала чоловіку позивача [PERSON] , що порушує право позивача на спадкування. У відзиві на позовну заяву ГУНП в Одеській області посилається на те, що ГУНП в Одеській області не перебувало у трудових правовідносинах з слідчим Ревенко Г.М., в результаті службової діяльності якого було накладено арешт, в зв`язку з чим ГУНП в Одеській області є неналежним відповідачем. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб 25.04.1987 року, актовий запис №640, що вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , виданого Палацем урочистих подій м. Одеси /а.с.8/. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що 28.12.2020 року складено відповідний актовий запис №13880, що вбачається з Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) /а.с.9/. 05.02.2021 року позивач [PERSON] звернулась до Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка /а.с.110/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, яке належало йому на праві власності, а саме на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку підтверджується: - на 1/2 частину квартири - свідоцтво про право власності на житло, видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів 01.10.1996 року за № 19-6018, яке зареєстроване 17.10.1996 року Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості, номер запису: 149 стор. 56 к. 200пр. /а.с.157/; - на 1/2 частину квартири - свідоцтво про право на спадщину за законом, серія 5-1460, яке видане 01.10.2018 рокудержавним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Сальніковою З.В. /а.с.161/. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна: - 01.08.2005 року в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було внесено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження №2243692 Першою державною нотаріальною конторою, який було внесено на підставі постанови б/н від 03.03.2003 року, винесеною СВ "ОП" СУ УМВС України в Одеській області, перенесено з Феміди за № 1393-003 від 06.05.2003 року на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; - після отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.10.2018 року, [PERSON] , Третя державна нотаріальна контора, було внесено запис про обтяження № 28164407 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індекс номер: 43271850 від 01.10.2018 року у вигляді арешту майна. Підстава для державної реєстрації: постанова бн від 03.03.2003 року, винесена СВ "ОП" СУ УМВС України в Одеській області, перенесено з Феміди за № 1393-003 від 06.05.2003 року. Судом досліджено постанову про накладення арешту на майно від 03.03.2003 року, винесену слідчим по ОВД СУ УМВС України в Одеській області, підполковником міліції Ревенко Г.М., за матеріалами кримінальної справи №09200200692 відносно [PERSON] , 1984 року народження, обвинуваченого в скоєнні злочинів, передбачених ст. 289 КК України /а.с.68/. Вказаною постановою накладено арешт на нерухомість [PERSON] , а саме: - 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; - 1/3 частину квартири [ADDRESS] ; - 1/2 частину квартири [ADDRESS] . З письмової відповіді СУ ГУНП в Одеській області від 02.12.2021 року №4/1-13972 на запит суду вбачається, що у кримінальній справі №009200200692 за ч. 3 ст. 289 КК України винесено вирок суддею Приморського районного суду м. Одеси відносно [PERSON] , [INFO] . 19.10.2004 року вирок у вигляді позбавлення волі на строк 8 років з додатковим покаранням у вигляді конфіскації майна вступив в законну силу /а.с.57/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 2 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу. При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору . Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 3 ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи встановлено, що арешт на належне чоловіку позивача [PERSON] , [INFO] , майно був накладений слідчим за правилами КПК України 1960 року під час досудового слідства у кримінальній справі щодо обвинувачення [PERSON] , [INFO] , тобто іншої особи. Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 19.10.2004 року [PERSON] , [INFO] , був засуджений за ч. 3 ст. 289, ч. 5 ст. 185 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі з додатковим покаранням у виді конфіскації майна. При цьому відомості щодо обвинувачення чи то засудження [PERSON] , [INFO] , відсутні. Також відсутні відомості, що за результатом ухвалення вироку від 19.10.2004 року судом приймалося рішення в частині скасування арешту 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Таким чином, судом достеменно встановлено, що на теперішній час наявність арешту, помилково накладеного слідчим на майно чоловіка позивача, порушує спадкові права позивача [PERSON] , в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved