Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

у липні 2022 позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісіка С.В. від 03.07.2020 № 52956587. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено про те, що 19.04.2017 між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень № 1 по № 10 (групи приміщень № 22) (в літ. А), що розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 126,2 кв.м. На момент укладення вказаного вище договору будь-які записи щодо зазначених приміщень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні. У 2019 році [PERSON] дізналась, що майно, власником якого вона була згідно зазначеного вище договору, перебувало в іпотеці у ПАТ «Український бізнес банк» на підставі договору, укладеного з [PERSON] , однак 10.02.2015 приватним нотаріусом Морозовою С.В. за заявою ТОВ «Велес-Д» внесено запис про припинення іпотеки. Незаконними діями державного реєстратора Урупи А.Ф. наприкінці 2018 року запис про припинення іпотеки було скасовано, право вимоги за кредитним договором [PERSON] відступлено банком на користь ТОВ «Факторингова компанія «Паритет». Вказане зумовило ряд судових проваджень і станом на момент прийняття оскаржуваного рішення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано два обтяження майна, якими заборонено до розгляду заяви по суті суб?єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень проводити будь-які реєстраційні дії та вносити будь-які записи (зміни) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо вказаних нежилих приміщень. 03.07.2020 позивач дізналась про те, що державним реєстратором Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісіком С.В. прийнято рішення про скасування № 52956587 на підставі заяви ТОВ «ФК «Паритет», яким скасовано запис про власників майна [PERSON] та [PERSON] від 19.04.2017, чим порушив права позивача. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04.08.2022 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 56). 27.09.2022 до суду від представника відповідача ТОВ «Факторингова компанія «Паритет» надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Вказано, що 15.02.2008 між АБ «Український бізнес банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 7/Ф. на підставі якого остання отримала у банку кредит у розмірі 3 131 000 грн. У забезпечення виконання зобов?язань за вказаним кредитним договором, 15.02.2008 між АБ «Український бізнес банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки нежилих приміщень, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. за реєстровим номером 6642, на підставі якого [PERSON] передано в іпотеку банку нерухоме майно - нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 22) (в літ. А), що розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 126,2 кв.м. 08.12.2014 між АБ «Український бізнес банк» та ТОВ «Велес-Д» укладено договір факторингу № 2, на підставі якого до ТОВ «Велес-Д» перейшло право вимоги за зазначеним кредитним договором. Крім того, 08.12.2014 посвідчено договір відступлення прав за договором іпотеки. Рішенням уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «Український бізнес банк» від 30.11.2015 № 4 визнано нікчемними з моменту укладення вказаний договір факторингу № 2 та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладені 08.12.2014. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 підтверджено обставини нікчемності вказаних договорів. До моменту визнання вказаних договорів нікчемними, 10.02.2015 за заявою ТОВ «Велес-Д» припинено запис про іпотеку, цього ж дня між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір відчуження вказаних нежилих приміщень. 19.04.2017 між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2022, прийнятої у справі № 910/5269/21 встановлено, що договір купівлі-продажу нежилих приміщень від 19.04.2017 є нікчемним в силу в силу ч. 4 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», а відповідно встановлено відсутність у [PERSON] і [PERSON] права власності на нежилі приміщення, відтак права останніх оскаржуваною реєстраційною дією не порушені (а.с. 63-70). 05.10.2022 до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, в якій зазначено, що на даний час договір купівлі-продажу від 19.04.2017 не визнано недійсним. Оскаржуваним рішенням державного реєстратора грубо порушено права позивача, оскільки скасовано запис про право власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вказує, що посилання представника відповідача на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2022 є недоречними, оскільки оскаржуване рішення прийнято у липні 2020, висновки постанови не є преюдиційними для розгляду даної цивільної справи, не встановлює жодних обставин для [PERSON] (а.с. 87-90). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09.11.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Мельникової Л.В. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с. 103-104). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.11.2022 закрито підготовче провадження (а.с. 105). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.12.2022 заяву [PERSON] про забезпечення позову залишено без задоволення (а.с. 136-138). 27.01.2023 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини у справі. Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 19.04.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигрін А.О. за реєстровим номером 25222, [PERSON] та [PERSON] набули право власності по одній другій частині кожен на нерухоме майно - нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 22) (в літ. А), що розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 126,2 кв.м. (а.с. 7-8). 03.07.2020 державним реєстратором Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісіком С.В. прийнято рішення № 52956587 про скасування права власності трьох власників, в тому числі і [PERSON] на нерухоме майно - нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 22) (в літ. А), що розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 126,2 кв.м. Наказом Міністра юстиції України від 08.09.2020 № 3086/5 за результатами розгляду скарги [PERSON] від 03.07.2020скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.07.2020 № 52956587, прийняте державним реєстратором Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісіком С.В. (а.с. 12). Листом заступника Міністра з питань державної реєстрації Міністерства юстиції України від 24.09.2020 роз?яснено [PERSON] порядок виконання наказу Міністра юстиції України від 08.09.2020 № 3086/5 (а.с. 9). В обґрунтування звернення до суду з даним позовом, позивач зазначає, що виконати наказ Міністра юстиції України від 08.09.2020 № 3086/5 Департамент нотаріату та державної реєстрації не спроможний, у зв?язку із чим позивач вимушена звернутись до суду. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст.4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.Таким чином, лише порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних (можливо позасудових) форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. У відповідності до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що наказом Міністра юстиції України від 08.09.2020 № 3086/5 за результатами розгляду скарги [PERSON] від 03.07.2020 скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.07.2020 № 52956587, прийняте державним реєстратором Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісіком С.В., про скасування якого позивачем порушено питання у даному судовому провадженні, суд надходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки станом на час звернення до суду з даним позовом, порушене право позивача було поновлено, а рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.07.2020 - скасо вано. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed