Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-25 00:00:00

19.11.2020 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, 26.11.2021 року представник позивача подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій уточнив вимоги та просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за розпискою від 12.12.2016 року у розмірі 327 900 грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 9 247 грн. 18 коп. та інфляційні втрати у розмірі 12 616 грн. 66 коп., разом 349 763 грн. 84 коп., а також стягнути заборгованість за розпискою від 25.10.2017 року у розмірі 327 900 грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 10 540 грн. 81 коп. та інфляційні втрати у розмірі 12 957 грн. 18 коп., разом 351 397 грн. 99 коп., та стягнути з відповідачів сплачений судовий збір у розмірі 8 578 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог вказано наступне. 12.12.2016 року позивач передала [PERSON] та [PERSON] кошти у розмірі 10 000 євро у борг строком на три роки та останні зобов`язались повернути борг до 12.12.2019 року. Відповідно до розписки від 12.12.2016 року відповідачі зобов`язались виплачувати позивачу кожен рік 10% від суми взятих у борг коштів, а саме по 1000 євро в рік. Також, 25.10.2017 року позивач передала відповідачам у борг кошти у розмірі 10 000 євро строком на два роки, зі сплатою за кожен рік 10% від суми взятих у борг коштів, а саме по 1000 євро в рік. Проте до теперішнього часу відповідачі грошові кошти не повернули, відсотки за користування взятими у борг коштами не сплатили, у зв`язку із чим позивач змушена звернутись до суду із даним позовом. Крім того, у зв`язку із невиконанням відповідачами взятих на себе зобов`язань, позивач також просить стягнути з них три відсотки річних від простроченої суми та інфляційні втрати. 06.07.2022 року дана справа за вищевказаним позовом згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на підставі розпорядження керівника апарату суду від 06.07.2022 року у зв`язку з увільненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя в порядку, встановленому процесуальним законом, а також інших повноважень, визначених законом на час проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, надійшла у провадження судді Попова В.В. Позивач та її представник до суду не з`явились, представник позивача надав письмову заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись, до суду не з`явились, заяв не надали, правом подання відзиву на позовну заяву не скористались. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Так, відповідно до розписки від 12.12.2016 року [PERSON] та [PERSON] взяли у борг у [PERSON] 10 000 євро, строком на три роки, зі сплатою за кожен рік 10% від суми позики, що становить 1 000 євро на рік. Також у розписці наявний підпис свідка, який був присутній під час отримання відповідачами у борг грошових коштів та надання ними розписки про це (а.с.10). Також, відповідно до розписки від 25.10.2017 року [PERSON] та [PERSON] взяли у борг у [PERSON] 10 000 євро, строком на два роки, зі сплатою за кожен рік 10% від суми позики, що становить 1 000 євро на рік. У розписці також наявний підпис свідка, який був присутній під час отримання відповідачами у борг грошових коштів та надання ними розписки про це (а.с.11). Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку саму суму коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ч. 2 ст.\~1047\~ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінювалися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності з правовою позицією Верховного Суду України по справі №6-63 цс13 (постанова від 18.03.2013 року), яка є обов`язковою для всіх судів України, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, судом установлено, що відповідачі свого зобов`язання за договорами позики від 12.12.2016 року та від 25.10.2017 року не виконали, грошових коштів у строк та в порядку, передбаченому цими договорами, позивачеві не повернули. Таким чином, суд вважає доведеними позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів на користь позивача суми заборгованості за розписками, при цьому щодо розміру сум заборгованості, суд зазначає наступне. Так,\~згідно розписки\~від 12.12.2016\~року відповідачі\~взяли у\~борг грошові\~кошти у\~розмірі 10\~000\~євро строком\~на три\~роки зі\~сплатою по\~1\~000\~євро за\~кожен рік,\~тобто за\~даною розпискою\~відповідачі повинні\~повернути позивачу\~суму коштів\~у розмірі\~13\~000\~євро,\~що за\~офіційним курсом\~євро,\~встановленим Національним\~банком України\~станом на\~19.11.2020\~року (1\~євро =\~33\~грн.\~36\~коп.),\~складає суму\~433\~680\~грн.\~00\~коп.\~ Згідно розписки\~від 25.10.2017\~року відповідачі\~взяли у\~борг грошові\~кошти у\~розмірі 10\~000\~євро строком\~на два\~роки зі\~сплатою по\~1\~000\~євро за\~кожен рік,\~тобто за\~даною розпискою\~відповідачі повинні\~повернути позивачу\~суму коштів\~у розмірі\~12\~000\~євро,\~що за\~офіційним курсом\~євро,\~встановленим Національним\~банком України\~станом на\~19.11.2020\~року (1\~євро =\~33\~грн.\~36\~коп.),\~складає суму\~400\~320\~грн.\~00\~коп.\~ Між тим, згідно позовних вимог, представник позивача просить стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за розпискою від 12.12.2016 року у розмірі 327\~900 грн. 00 коп. та за розпискою від 25.10.2017 року у розмірі 327\~900 грн. 00 коп. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, відтак вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за розписками від 12.12.2016 року та 25.10.2017 року у загальному розмірі 655\~800 грн. 00 коп. (327 900 грн. + 327 900 грн.). Щодо решти позовних вимог, суд зазначає наступне. Відповідно до положень\~ст.\~625\~ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18) зазначила, що передбачене ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, у відповідачів наявна заборгованість перед позивачем за договором позики від 12.12.2016 року у сумі 13 000 євро та за договором позики від 25.10.2017 року у сумі 12\~000 євро. Таким чином, кошти у сумі 13 000 євро та у сумі 12\~000 євро є простроченими сумами заборгованості, від яких повинні визначатися 3% річних у відповідності до положень\~ст. 625 ЦК України. Отже, 3% річних розраховуються за формулою: сума боргу х 3%/365 х кількість днів прострочення виконання зобов`язання. Кількість днів прострочення виконання зобов`язання за розпискою від 12.12.2016 року за період з 13.12.2019 року по 19.11.2020 року складає 343 дні, за розпискою від 25.10.2017 року за період з 26.10.2019 року по 19.11.2020 року складає 391 день. Таким чином, 3% річних дорівнюють: -за розпискою від 12.12.2016 року: 13000 євро х 3%/365 х 343 = 366,49 євро, що за курсом НБУ станом на 19.11.2020 року складає 366,49 євро х 33 грн. 36 коп. = 12\~226 грн. 11 коп.; -за розпискою від 25.10.2017 року: 12000 євро х 3%/365 х 391 = 385,64 євро, що за курсом НБУ станом на 19.11.2020 року складає 385,64 євро х 33 грн. 36 коп. = 12\~864 грн. 95 коп. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне задовольнити вимогу про стягнення з відповідачів на користь позивача 3% річних від простроченої суми у межах заявлених позовних вимог, а саме за розпискою від 12.12.2016 року у розмірі 9\~247 грн. 18 коп. та за розпискою від 25.10.2017 року у розмірі 10\~540 грн. 81 коп. Крім того, беручи до уваги, що предметом укладених між сторонами договорами позики є грошові кошти, виражені в іноземній валюті, а саме у євро, вимогу про стягнення індексу інфляції суд вважає необґрунтованою, оскільки норми ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Аналогічні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі №296/10217/15-ц та у постанові Верховного Суду від 03.03.2021 року у справі №130/2604/18. Отже, виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Разом з тим, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідачів на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем за подання до суду позовної заяви (а.с.12), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 8\~264 грн. 58 коп. та судовий збір за подання до суду заяви про забезпечення позову у розмірі 420 грн. 40 коп. (а.с.15), що разом складає 8\~684 грн. 98 коп., в рівних частках, з кожного відповідача по 4\~342 грн. 49 коп. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial