Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. Представник позивача адвокат Андрусенко І.Я. звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області в інтересах [PERSON] з вимогою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 19.10.1993 року в Монастириському райвідділі ЗАГСу Тернопільської області, актовий запис №54. На даний час в подружжя неповнолітніх дітей немає. В позовній заяві зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, одруження виявилось невдалим оскільки у сторін по справі пропали нормальні сімейні стосунки, взаємоповага один до одного, що призвело до розладу і фактичного припинення шлюбних відносин. Як у нього так і у відповідача на ґрунті сімейно-побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. На даний час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено, а тому переконана, що сенсу підтримувати сімейні відносини немає та вважає, що спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. ІІ. Процесуальні рішення в справі. Ухвалою судді Монастириського районного суду Тернопільської області від 18.08.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. 24.10.2022 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області відповідачу [PERSON] надано строк для примирення з позивачем [PERSON] , провадження у справі зупинено. 30.01.2023 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області провадження по даній цивільній справі повлено та призначено судове засідання. ІІІ. Позиції сторін. У зв`язку з неможливістю подальшого спільного проживання в шлюбі представник позивача просить укладений 19.10.1993 року між позивачем та [PERSON] шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте представник позивача направив суду заяву в якій повідомив, що на даний час позивач не примирилась із відповідачем і наполягає на розірванні шлюбу. Також, просить відхилити заперечення відповідача викладені у відзиві та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та розглянути дану справу без його участі та без участі позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився хоча повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, на розірвання шлюбу не погоджувався з підстав наведених в відзиві на позовну заяву та вважаючи, що розірвання шлюбу буде шкодити їх інтересам та негативно впливатиме на їхніх повнолітніх дітей, які проти їхнього з позивачем розлучення. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що 19.10.1993 року в Монастириському райвідділі ЗАГС Тернопільської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис №54, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 19.10.1993 року. На даний час в подружжя неповнолітніх дітей немає. Проживання позивача та відповідача однією сім`єю припинено, шлюб носить формальний характер, позивач настоює на розірванні шлюбу проте відповідач заперечує щодо розірвання шлюбу. V. Джерела права й акти їх застосування. В Постанові Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч. 1 ст. 3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України) Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу та миритися не бажає, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Виходячи із засад сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. За змістом норм СК України заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Розглядаючи клопотання відповідача про надання строку для примирення, суд 24.10.2022 року надав відповідачу строк на примирення з позивачем. Ознайомившись з заявою представника позивача, поданою після поновлення провадження, з`ясувавши причини і обставини спору, суд не вбачає доцільності в наданні повторно сторонам строку на примирення, оскільки сімейні стосунки сторін є припиненими, а позивач категорично заперечує проти збереження шлюбу. Окрім цього, слід відмітити, що справа в провадженні суду перебуває з початку серпня 2022 року, і з цього часу сторони мали можливість досягти примирення. Однак, встановлено, що за час розгляду справи в суді взаємини сторін не змінилися і не налагодилися, через що подальше збереження цього шлюбу є неможливим. Посилання відповідача на те, що тимчасовий розлад в сім`ї і конфлікти між чоловіком та жінкою викликані випадковими причинами є неприйнятними, оскільки будь-які докази того, що сторони виявили намір примиритись, або дійшли згоди щодо продовження спільного проживання та підтримки сімейних відносин у матеріалах справи відсутні, напроти, як, зазначено вище, сторони не досягли примирення, позивач настоює на розірванні шлюбу, проти примирення категорично заперечує. Враховуючи принцип рівноправності жінки та чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Однак, принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у ст. 16 Конвенції «Про дискримінацію жінки» у ч. 1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. За таких обставин, примушування до перебування у шлюбі одного з подружжя, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону. У відповідності до ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. VІ. Висновки за результатами розгляду справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач миритися не бажає і збереження шлюбних відносин суперечить її інтересам, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] необхідно розірвати, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї неможливе та суперечитиме інтересам одного з подружжя.

Outcome: approved