Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до\~ [PERSON] у якому просить суд стягнути з останнього заборгованість за договором позики від 01.01.2021 у розмірі 38 157,52 (тридцять вісім тисяч сто п`ятдесят сім) доларів США 52 цента, з яких: 22 114,00 доларів США - сума основного боргу; 16 043,52 доларів США процентів за користування чужими грошовими коштами; та у розмірі 150 974,80 грн. (сто п`ятдесят тисяч дев`ятсот сімдесят чотири гривні 80 копійок), з яких: 102 010,00 грн. - сума основного боргу; 48 964,80 - процентів за користування чужими грошовими коштами. Просить також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 13 956,80 грн.. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.01.2021 між сторонами був укладений Договір позики за умовами якого позивачем було передано відповідачу грошові кошти в сумі 22114,00 доларів США та 150974,80 грн. зі строком повернення до 31.12.2021 у тій самій валюті, в якій вони були отримані, а також сплати процентів за користування у розмірі 2% щомісячно. На підтвердження отримання коштів відповідачем було надано особисту письмову розписку від 01.01.2021. У зазначений строк грошові кошти не були повернуті. Ухвалою суду від 06.01.2023 позивачу було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову у вказаній справі. Ухвалою суду від 19.01.2023 було прийнято позовну заяву до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 31.01.2023 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву у якому останній зазначив, що позовні вимоги позивача визнає частково, а саме у розмірі 22 114,00 грн. (двадцять дві тисячі сто чотирнадцять гривень) та процентів у розмірі 2%, нарахованих за період з 01.01.2021 по 23.02.2022, відповідно до змін внесених до ЦК України, а саме п.18 «Прикінцевих та перехідних положень». Щодо інших вимог позивача відповідач заперечив та зазначив, що між ними дійсно 01.01.2021 був укладений договір позики за яким позикодавець зобов`язався надати у позику 22 114,00 доларів США та 102 010,00 грн.. Проте, позивачем було надано позивачу лише 22\~114,00 грн., про що була надана відповідна розписка, а залишок суми обіцяв надати пізніше. Позивач та його представник, адвокат Кобак Р.І., в судовому засіданні просили позов задовольнити з підстав викладених у ньому. Представник відповідача адвокат Бурлаченко Д.В. у судовому засіданні проти позову заперечував, просив позов задовольнити частково з підстав викладених у запереченнях. Суд, заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши всі докази на які посилаються сторони, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Встановлено, що 01.01.2021 між сторонами був укладений Договір позики. за умовами якого, позикодавець зобов`язався, відповідно до домовленостей щодо порядку і строків, передати (перерахувати) суму грошових коштів позичальнику у позику, а позичальник у свою чергу зобов`язався своєчасно повернути позику у строки та в порядку, що передбачені цим Договором (п.5 Договору)./а.с.6-8/ Пунктом третім Договору передбачено, що позикодавець передає позичальнику грошові кошти у позику в розмірі 22 114,00 доларів США та 102010,00 грн.. Позика передається під 2% щомісяця. Сторонами погоджено, що позика має бути повернута повністю до 31.12.2021 (п.4 Договору). Відповідач [PERSON] , на виконання договору позики, надав позивачу письмову розписку від 01.01.2021, згідно якої відповідач отримав від позивача за договором позики від 01.01.2021 гроші в сумі «Двадцять дві 114» під 2%./а.с.9/ В судовому засіданні було досліджено оригінал вказаної розписки, яка наявна у позивача. Договір позики від 01.01.2021 та копія розписки від 01.01.2021, предметом яких є інші грошові кошти, які не є предметом у цій справі, суд не бере до уваги. /а.с.10-13/ Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому виконавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1ст. 1046 ЦК України). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1ст. 207 ЦК України). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, договір позики як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі\~№ 753/11670/17. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Таким чином, наявність оригіналу боргової розписки у позивача свідчить про те, що відповідач грошові кошти не повернув. До такого ж висновку, зокрема дійшов й Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 липня 2021 року у справі №522/31737/13. Таким чином встановлено, що між сторонами виникли боргові правовідносини відповідно до договору позики та розписки, укладених сторонами 01.01.2021. Проте, з розписки від 01.01.2021, наданої відповідачем позивачу як доказ отриманих коштів, не можливо дійти висновку про те, що позивачем було надано у борг саме 22\~114,00 доларів США та 102\~010,00 грн., визначених договором від 01.01.2021, так як в розписці йде мова про отримання відповідачем [PERSON] від [PERSON] грошей в сумі «Двадцять дві 114» під 2%. Тобто, з тексту розписки можна дійти висновку, що відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 22 114,00, проте без визначення у якій саме грошовій одиниці гривні чи в іноземній валюті. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Не зазначення у розписці якої саме іноземної держави валюта бралася в борг може вплинути на визначення розміру боргу, що підлягає доказуванню в установленому законодавством порядку, а не бути підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення боргу. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України\~від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13. Таким чином, з урахуванням того, що представник відповідача наголошував на тому, що позивачем надано відповідачу лише частину обумовлених договором позики від 01.01.2021 грошових коштів, а саме у розмірі 22\~114,00 грн., про таку ж саму суму йдеться й у розписці, наданої відповідачем позивачу як доказ частини отриманого боргу, позивачем у свою чергу не надано жодного належного доказу того, що ним дійсно надано позивачу у борг грошові кошти у розмірах обумовлених Договором позики, суд приходить до висновку, що, оскільки договором позики сторони обумовили розмір позики та виконання зобов`язання як у іноземній валюті так і у національній валюті України гривні, проте позивачем договір позики виконано частково, а саме надано відповідачу у борг грошові кошти у національній одиниці України, саме в розмірі 22\~114,00 грн. (двадцять дві тисячі сто чотирнадцять гривень), вказані кошти відповідачем повернуті в обумовлений термін не були, відтак підлягають до стягнення на користь позивача, задовольняючи частково позов у цій частині. Відповідно до ст.526,530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. У частині ч.1 ст. 527 ЦК України сформульоване загальне правило, відповідно до якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Щодо стягнення процентів за договором позики. Позивач у позові просив також стягнути з відповідача проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 2% щомісячно. Проценти позивачем розраховані наступним чином. Позивач вказує, що період користування позикою розміром 22141,00 доларів США та 102010,00 грн. за договором від 01.01.2021 становить 24 місяці (з 01.01.2021 по 05.01.2023 день звернення з позовом до суду) і становить 10614,72 доларів США - для позики 22114,00 доларів США; 48\~964,80 грн. для позики у 102\~010,00 грн.. Представник відповідача у своєму відзиві, визнаючи частково нараховані відсотки у користуванні позикою, а саме у частині отриманих грошових коштів у розмірі 22\~114,00 гривень, розрахованих за період з 01.01.2021 по 23.02.2022, покликавшись на зміни внесені у Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, пов`язаних із запровадження воєнного стану. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Так, згідно пункту 3.1.2. договору позики сторони домовились про те, що\~позика передається під 2% щомісяця. Відтак, враховуючи часткове задоволення позову в розмірі 22\~114,00 грн., проценти передбачені договором мають бути розраховані з цієї суми наступним чином: 22114,00 грн./100%*48%=10614,72 грн.. Таким чином, проценти за користування чужими грошовими коштами, які підлягають до стягнення з відповідача, становить 10614,72 грн.. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» Перехідні та прикінцеві положення ЦК України доповнено п.18 яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З наведеного слід дійти висновку, що відносини між сторонами, з приводу сплати відсотків за договором позики, регулюються ст. 1048 ЦК України, оскільки такі встановлені договором, а приписи ст. 625 ЦК України, про яку йде мова у п.18 Перехідні та\~прикінцеві положення ЦК України, про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, посилання представника відповідача на п.18 Перехідні та\~прикінцеві положення ЦК України є безпідставними.

Outcome: partial