Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-16 00:00:00

у грудні 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 26.08.2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1316, а також після розірвання шлюбу залишити проживати дитину разом із позивачем. В обґрунтування позову зазначено, що 26.08.2011 року між сторонами було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, про що було зроблено актовий запис № 1316. В період шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що подружнє життя із відповідачем не склалось та дитина на даний час фактично проживає разом із нею. Шлюбні відносини припинені, спільне господарство між сторонами не ведеться, відновлення подружніх відносин, збереження сім`ї неможливо, у зв`язку із різними поглядами на життя, різними характерами та інтересами. Спір щодо місця проживання дитини, їх утримання та поділу майна між позивачем та відповідачем відсутній. Збереження формально зареєстрованого шлюбу суперечить її інтересам, в зв`язку з чим позивач вимушена звернутись із даним позовом до суду. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05.01.2023 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Позивач та відповідач після відкриття провадження у справі з будь-якими клопотаннями до суду не звертались. Відповідач відзив на позов до суду не подав. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 26.08.2011 року між сторонами було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, про що було зроблено актовий запис № 1316. В період шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Позивач вказує, що фактично донька проживає разом із нею, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. Однак, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем по справі припинені, спільне господарство не ведеться, відновлення подружніх відносин та збереження сім`ї неможливе. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що згідно із ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. 5 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Аналогічна позиція викладена і в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», де зазначено що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умов, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року), кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що має місце припинення подружніх стосунків, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин, а тому суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, в зв`язку з чим позов в частині позовних вимог про розірвання шлюбу є обґрунтованим та законним, в зв`язку з чим підлягає задоволенню. В частині позовних вимог про залишення після розірвання шлюбу проживати дитину разом із позивачем, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 160 СК України, місце проживання дитини визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Вирішуючи позовні вимоги в цій частині, суд виходить із того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові у справі № 200/952/18 від 15 січня 2020 року. Матеріали справи не містять доказів наявності такого спору між сторонами, та стороною відповідача не надано суду докази на підтвердження наявності спору в частині залишення проживання дитини разом із позивачем. Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне після розірвання шлюбу спільну дитину сторін залишити проживати разом із матір`ю - позивачем у справі, а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 992,40 грн. слід стягнути із відповідача на користь позивача.

Outcome: approved