Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання її та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , однією сім`єю в період з грудня 2013 року до 02.03.2021 року, а також визнання автомобіля ВАЗ 21154, сірого кольору, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , їх спільною сумісною власністю та визнання за нею права власності на 1/2 частину вказаного автомобіля (а.с.1-2). Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з 11.12.1999 до 17.09.2013 перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, проте не зважаючи на розірвання шлюбу, продовжували проживати з ним постійно разом та вести спільне господарство за адресою: [ADDRESS] . За спільні кошти 16.01.2020 придбали автомобіль ВАЗ 21154, сірого кольору, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , який зареєстрували на нього. Зазначає, що [PERSON] помер [INFO] , після його смерті відкрилась спадщина, із заявами про прийняття спадщини звернулись його дочка [PERSON] та мати [PERSON] , яка померла [INFO] . За таких обставин просить встановити факт спільного проживання із [PERSON] та визнати право власності на 1/2 вказаного автомобіля, оскільки він є спільною сумісною власністю. Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 31.10.2022 року відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження і призначив підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 14 листопада 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання позивач не прибула, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримують повністю. Відповідач у судове засідання не прибула, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася неодноразово відповідно до ст. 128 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що позивач є особою з другою групою інвалідності (а.с.12). [PERSON] та [PERSON] з 11.12.1999 до 17.09.2013 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (а.с.6). З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 16.01.2020 вбачається, що за життя [PERSON] належав на праві власності автомобіль марки ВАЗ моделі 21154, сірого кольору, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.7). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] [PERSON] помер (а.с.5). Згідно довідки Управління адміністративних послуг від 17.03.2021 №2661 [PERSON] разом з позивачем були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , знятий з реєстрації 17.03.2021 (а.с.8). На момент смерті [PERSON] проживав разом з позивачем за вказаною адресою, що підтверджується актом про проживання мешканців будинку [ADDRESS] від 27.08.2021, складеного у присутності представника КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради (а.с.9). Після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернулась його донька [PERSON] (а.с.31), 19.03.2021 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Алаєвою Т.А. заведена спадкова справа №67376215 (а.с.11). [INFO] померла [PERSON] , мати [PERSON] , приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Віктор Т.О. 31.08.2021 заведена спадкова справа №68223117 (а.с.10). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Частинами 2, 4 ст. 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Водночас згідно статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Наведене вище узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі№522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року №757/8786/15-ц. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 204/6931/20 наголосив, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16. Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із зазначених правових норм, що регулюють дані спірні правовідносини, фактичних обставин справи, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з грудня 2013 року до 02.03.2021 року підлягають задоволенню. Щодо вимоги про визнання автомобіля спільною сумісною власністю суд зазначає наступне. У відповідності до ч. 1 ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними. У відповідності до ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 Сімейного Кодексу України, ч. 2 ст. 372 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, у разі поділу майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Частинами 1, 3, 4 ст. 368 Цивільного кодексу України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Відповідачем відзив на позов не подано, а також не надано доказів щодо особистої приватної власності померлого [PERSON] на автомобіль, а тому суд виходить з об`єму наданих позивачем доказів відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України. За вказаних вище обставин, враховуючи встановлення факту проживання однією сім`єю позивача та [PERSON] , у зв`язку з чим відповідно до ст. 74 СК України на них поширюються положення про право спільної сумісної власності подружжя, придбання автомобіля ВАЗ 21154, реєстраційний номер [NUMBER] в період їх спільного проживання однією сім`єю, суд дійшов висновку, що вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , а отже за позивачем має бути визнано право власності на 1/2 частину автомобіля. Отже, позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову з відповідача підлягає стягненню судовий збір. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач, відповідно положень п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимогою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю в розмірі 992,40 грн, а також за вимогою про визнання автомобіля спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину автомобіля в розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved