Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

[PERSON] у листопаді 2022 року звернулася до суду із указаним позовом до відповідача мотивуючи вимоги тим, що вона та відповідач перебували у шлюбі, який був зареєстрований 06.09.2014. За час цього шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 24.06.2021 шлюб між нею та відповідачем був розірваний.Діти проживають разом із нею та перебувають на її повному утриманні. Відповідач з 2020 року самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не піклується про їх фізичний і духовних розвиток, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми у обсязі необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до духовних та інших цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти; не надає фінансової допомоги на дітей. Всі питання щодо виховання дітей вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Посилаючись на вказані обставини позивачка просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 01.12.2022 було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 05.01.2023 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю, обґрунтувавши обставинами які зазначені у позові та не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але в судове засідання повторно не з`явився, поважних причин неможливості явки в судове засідання не повідомив і не подав відзив. Представник третьої особи у судове засідання також не з`явився та не повідомив суд про причину неявки. За таких обставин, враховуючи згоду позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, покази свідка та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що між сторонами мають місце сімейні правовідносини, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] у період з 06.09.2014 по 27.07.2021 перебували у шлюбі та заочним рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 24.06.2021 цей шлюб був розірваний (а.с. 9-10). Позивачка та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 7, 8). Як вбачається з довідки та характеристики складених головою вуличного комітету Спасьоновим О.П. позивачка проживає у [ADDRESS] разом із батьками та двома дітьми [PERSON] та [PERSON] . Позивачка займається вихованням дітей та разом із батьками утримує їх (а.с. 11-12). Згідно характеристики складеної директором закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 3 Тростянецької міської ради та класним керівником, учень 2-Б класу [PERSON] проживає у родині з мамою, бабусею, дідусем та сестричкою. Мати учня підтримує тісний контакт із класним керівником, цікавиться навчанням та вихованням. За період навчання [PERSON] , батько не відвідував навчальний заклад, не цікавився питаннями навчання сина (а.с. 13). Судовим наказом Тростянецького районного суду Сумської області від 04.01.2022 із [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утриманнядітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення із 03.12.2021 і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 29). 21.12.2022 виконавчим комітетом Тростянецької міської ради Сумської області було затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно вказаного висновкувідповідач після розірвання шлюбу припинив будь-яке спілкування з позивачкою та дітьми, не телефонує, не приїздить аби побачитися із дітьми, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Позивачка самостійно утримує та виховує дітей, піклується про їх фізичний та духовний розвиток (а.с. 28). Як вбачається із повідомлення Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 12.01.2023 за № 91-1424/18/23 [PERSON] 10.03.2020 виїхав з території України перетнувши державний кордон України у пункті пропуску Угринів. Відомості щодо повернення [PERSON] на територію України відсутні (а.с. 38). Згідно довідки виданої Тростянецьким відділом державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області від 03.02.2023 за №413/18.16.31, заборгованість [PERSON] по аліментам на підставі судового наказу від 04.01.2022 виданого Тростянецьким районним судом Сумської області складає 59532,62 грн (а.с. 50). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона добре знає позивачку та відповідача, оскільки останні були її учнями, коли вона працювала директором Дернівської школи Тростянецького району Сумської області. Також їй відомо, що відповідач виїхав у 2020 році за кордон і не підтримує стосунки з позивачкою та дітьми. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованою постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини). Так, відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аналогічна за змістом норма міститься в ст.27 Конвенції про права дитини. Згідно ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст.150 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та праці. У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, лікування дитини, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні, прийнятому у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Судом установлено, що діти постійно проживають разом із позивачкою у м. Тростянець, а відповідач 10.03.2020 виїхав за кордон і до цього часу проживає за межами України, та, відповідно, з вказаного часу не бере участі у вихованні дітей, не піклується про них, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування дітей, як складову частину виховання. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованнідітей відсутня, що в свою чергу свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні статті 164 СК України. При цьому суд також враховує, що відповідач перебуваючи на значній відстані, на території іншої держави мав усвідомлювати, що не зможе піклуватись про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя. Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 26.04.2022 по справі № 520/8264/19 (провадження № 61-19984 ск 21). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного та на підставі досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що відповідач, будучи батьком малолітніх дітей, не цікавиться їхнім життям та розвитком, не бере участь у їх вихованні, не надає коштів на їх утримання, що свідчить про самоусунення останнього від виконання батьківських обов`язків. Судом не установлено, що відповідачеві будь-хто чинить перешкоди у належному виконанні батьківських обов`язків, що вказує на свідоме ухилення батька від їх виконання. Така поведінка батька є незмінною тривалий час. Суд розцінює поведінку відповідача як свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому висновок органу опіки та піклування суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам [PERSON] та [PERSON] , узгоджується з дослідженими під час судового розгляду доказами і не суперечить закону. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивачки про позбавлення відповідача батьківських прав. Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями частини 1 статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, а тому з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 992 грн 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved