Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] у вересні 2022 звернулась з позовом до відповідача в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення з роботи, поновити на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.06.2021 позивачка була прийнята на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго Збут Транс» на посаду заступника головного бухгалтера ТОВ «Енерго Збут Транс» згідно наказу (розпорядження) директора товариства [PERSON] № 25/ос від 24.06.2021. Надалі, наказом директора № 70/ос від 02.08.2021 позивачку переведено з 03.08.2021 на посаду головного бухгалтера, а також за наказом директора № 50/ос від 09.07.2021 доручено виконання додаткової роботи на умовах суміщення за посадою помічник директора з кадрових питань без увільнення від основної роботи. Наказом т.в.о. генерального директора ТОВ «Енерго Збут Транс» Середи О.В. № 39/ос від 09.09.2022 позивачка була звільнена із займаної посади головного бухгалтера з 09.09.2022 у зв`язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків, а саме п. п. 1 п. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та п. 3 гл. 1 розд. VI Антикорупційної програми ТОВ «Енерго Збут Транс», що призвело до втрати довіри керівником товариства до головного бухгалтера. Позивачка вважає наказ про звільнення незаконним, безпідставним та прийнятим з порушенням норм трудового законодавства та таким, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного. Так, [PERSON] посилається на те, що відповідачем при звільненні порушено норми законодавства, оскільки не обґрунтовано припинення трудових відносин з позивачем. Відповідно до п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Дана норма матеріального права дає підстави для висновку про те, що звільнення з підстав втрати довір`я вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я. Тобто, позивачка зазначає, що втрата довір`я може бути наслідком вчинення проступку, який дає підстави для висновку, що подальше залишення працівника на роботі, пов`язаній з обслуговуванням грошових і матеріальних цінностей, може призвести до їх утрати. Звільненню позивачки не передувало жодних нарікань з боку відповідача щодо виконання позивачкою своїх посадових обов`язків. Позивачка сумлінно виконувала свої посадові й трудові обов`язки, не порушувала вимог антикорупційного законодавства та її не було притягнуто судом до відповідальності за вчинення корупційного чи пов`язаного з корупцією правопорушення. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.10.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги повністю, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві, а також надала додаткові пояснення. Зазначила, що ніякого відношення перебування чи не перебування в родинних відносинах з іншими колишніми працівниками товариства [PERSON] та [PERSON] до справи немає, з огляду на те, що не було встановлено в установленому законом порядку факту вчинення позивачкою корупційного правопорушення у вигляді наявності в неї реального чи потенційного конфлікту інтересів. Вважає, що винні дії працівника мають бути встановлені в установленому законом порядку, а не внаслідок нічим не підтвердженої суб`єктивної думки посадової особи підприємства - роботодавця. Наполягала, що не існувало жодних підстав вважати, що вона винна у вчиненні будь-яких фінансових правопорушень, зокрема не притягувалася до адміністративної, кримінальної відповідальності. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення вимог. Вказав, що [PERSON] допустила грубе порушення трудових обов`язків, оскільки не повідомила безпосереднього керівника про наявність реального конфлікту інтересів та приймала рішення в умовах реального конфлікту інтересів. Вважає таке порушення вчинене умисно, з корисливих мотивів, впродовж тривалого часу, шляхом залучення до обману керівництва товариства та інших працівників, що є підставою для втрати довір`я до головного бухгалтера [PERSON] з боку роботодавця. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, відзив та письмові додаткові пояснення, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 25.06.2021 позивачка була прийнята на роботу на посаду заступника головного бухгалтера ГОВ «Енерго Збут Транс» згідно наказу (розпорядження) директора товариства [PERSON] № 25/ос від 24.06.2021. Надалі, наказом директора № 70/ос від 02.08.2021 позивачку переведено з 03.08.2021 на посаду головного бухгалтера, а також за наказом директора № 50/ос від 09.07.2021 їй доручено виконання додаткової роботи на умовах суміщення за посадою помічник директора з кадрових питань без увільнення від основної роботи. У п. 4.1 посадових обов`язках головного бухгалтера передбачено, що головний бухгалтер несе відповідальність за порушення вимог антикорупційного законодавства. Наказом т.в.о. генерального директора ТОВ «Енерго Збут Транс» Середи О.В. № 47 від 17.08.2022 «Про проведення службового розслідування та відсторонення від роботи» призначено службове розслідування для встановлення та перевірки можливих фактів порушення головним бухгалтером та за суміщенням посад помічником генерального директора з кадрових питань [PERSON] , провідним бухгалтером [PERSON] та провідним бухгалтером [PERSON] вимог Закону України «Про запобігання корупції», Антикорупційної програми ТОВ «Енерго Збут Транс», затвердженої наказом від 23.02.2022 № 38, а також інших нормативно-правових актів, які регламентують діяльність товариства, на строк до 26.08.2022 з можливістю його продовження. Підставою для проведення службового розслідування стала доповідна записка начальника безпеки з питань безпеки та оцінки ризиків [PERSON] від 12.08.2022 в якій йшлося, що за отриманою інформацією головний бухгалтер [PERSON] та провідний бухгалтер [PERSON] є рідними сестрами, тобто близькими особами відповідно до Закону України «Про запобігання корупції». За результатами проведення службового розслідування комісією було складено акт від 26.08.2022 № 190, відповідно до якого, особами, стосовно яких проводиться службове розслідування пояснень щодо обставин справи, ані жодних документів (їх копій), які б спростовували інформацію, зазначену у доповідній записці начальника відділу з питань безпеки та оцінки ризиків від 12.08.2022 № 167, надано не було, що таким чином не усуває підстав вважати інформацію, зазначену у вищезгаданій доповідній записці такою, що відповідає дійсності. Комісія у результаті встановила відсутність фактів, які б спростували інформацію щодо того, що [PERSON] та [PERSON] є близькими особами, які перебувають у відносинах прямого підпорядкування, а також, що [PERSON] та [PERSON] є близькими особами, які перебувають у відносинах прямого підпорядкування. Наказом т.в.о. генерального директора ТОВ «Енерго Збут Транс» Середи О.В. № 39/ос від 09.09.2022 «Про звільнення [PERSON] » на підставі пунктів 1 та 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України з урахуванням матеріалів проведеного службового розслідування (акт від 26.08.2022 № 190) позивачку звільнено із займаної посади головного бухгалтера з 09.09.2022 у зв`язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків, а саме п. п. 1 п. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та п. 3 гл. 1 розд. VI Антикорупційної програми ТОВ «Енерго Збут Транс», що призвело до втрати довір`я керівником товариства до головного бухгалтера. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою (ч. 2 ст. 2 КЗпП України). Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України). Розірвання трудового договору за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає обов`язкового настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника. Звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 24.09.2014 у справі № 6-104 цс 14, від 23.12.2015 у справі № 6-1093 цс 15, від 20.04.2016 у справі № 6-100 цс 16. Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які, серед іншого, одержують їх під звіт. Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Виходячи з положень статті 135-1 КЗпП України обслуговування матеріальних цінностей передбачає здійснення певними працівниками підприємства, установи, організації дій, пов`язаних зі зберіганням, обробкою, продажем (відпусканням), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові від 29.11.2018 № 211/5910/16-ц дійшов висновку, що звільнення з підстав втрати довіри проводиться власником, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, перевезенням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Втрата довір`я може бути наслідком вчинення проступку, який дає підстави для висновку, що подальше залишення працівника на роботі, пов`язаній з обслуговуванням грошових і матеріальних цінностей, може призвести до їх утрати. Водночас, підозра власника або уповноваженого ним органу не може бути підставою для виявлення недовір`я до працівника. Встановлено, що позивач, яка обіймала посаду головного бухгалтера ТОВ «Енерго Збут Транс» та відноситься до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові чи товарні цінності, і може бути суб`єктом звільнення за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України. Разом з тим, [PERSON] не було притягнуто судом до відповідальності за вчинення корупційного чи пов`язаного з корупцією правопорушення. Будь-яких порушень [PERSON] правил проведення операцій з матеріальними цінностями, відповідачем не доведено. Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбачених трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України). Аналіз указаних норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Отже, підставою для розірвання трудового договору у зв`язку з втратою довір`я є здійснення працівником винних дій. Форма вини при цьому значення не має. Необережна вина працівника також може бути підставою для звільнення так, як і вина умисна. Однак, власник у разі спору зобов`язаний довести і факт порушення, і вину працівника. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Системний аналіз наведених процесуальних норм дозволяє дійти висновку, що кожна сторона зобов`язана вжити заходів та надати докази на підтвердження тієї обставини, на яку вона посилається як на підставу для задоволення вимоги чи навпаки на заперечення існування такі обставини, а суд, виходячи з наданих сторонами доказів здійснює їх оцінку. Відповідачем не доведено у встановленому законом порядку фактів вчинення позивачем правопорушень, що б давало підстави для його звільнення з підстав втрати довір`я. Відповідно до приписів ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, який одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та вимог КЗпП України, оскільки, відповідачем не доведено, що звільнення позивача відбулось без порушення чинного законодавства, суд приходить висновку про наявність підстав для поновлення позивачки на посаді, з якої її було звільнено - головного бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго Збут Транс», що буде достатнім способом захисту для відновлення її порушених прав. Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (надалі Порядок), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється, якщо працівник не мав заробітку не з вини працівника, виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд приходить висновку про необхідність її задоволення, виходячи із розміру середньоденного заробітку позивача 4617,80 грн. Згідно п. 3 Порядку, всі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України узгоджуються з вимогами Податкового кодексу України. Тому, враховуючи розмір середньоденної заробітної плати, 111 робочих днів з дня звільнення позивачки по день прийняття судом рішення, а саме з 10 вересня 2022 року по 13 лютого 2023 року стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає сума в розмірі 512 575 (п`ятсот дванадцять тисяч п`ятсот сімдесят п`ять ) грн 80 коп. Крім того, статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно із вимогами ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивачка обґрунтовує моральну шкоду тим, що внаслідок незаконного звільнення з роботи їй було спричинено душевні страждання, які полягають у втраті нормальних життєвих зв`язків та вимагали додаткових зусиль для організації свого життя. Вказує, що звільнення позбавило її можливості забезпечувати своїх неповнолітніх дітей і себе всім необхідним для нормального життя, вона втратила довіру до роботодавців, стала знервована, стан здоров`я значно погіршився через події, які відбувалися як безпосередньо перед звільненням, так і після того. Незаконне звільнення призвело до депресивного стану та того, що вона проходила лікування в умовах стаціонару та амбулаторно в серпні - вересні 2022, що підтверджується копіями електронних лікарняних листів, що додані до позовної заяви. Крім того, звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України перешкоджає її працевлаштуванню. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У трудових спорах обов`язок довести відсутність своєї вини покладається на роботодавця, а не на працівника. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зав`язку між порушенням та моральною шкодою. Вказані позивачкою причини завдання їй моральної шкоди, спричинені поведінкою відповідача, об`єктивно підтверджені копіями електронних лікарняних листів і є підставою для відшкодування моральної шкоди в розумінні ст. 23 ЦК України. З урахуванням глибини та тривалості моральних страждань, суд визнає обґрунтованою компенсацію завданої позивачу моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн. вважаючи, що такий розмір моральної шкоди є цілком розумним і справедливим. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «По судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Водночас, за вимогу про відшкодування моральної шкоди судовий збір сплачується як за майнову вимогу. Враховуючи наведене та

Outcome: partial