Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

11 жовтня 2022 року позивач звернулася до суду із вищевказаною заявою, мотивуючи свої вимоги наступним. За час перебування в шлюбі з відповідачем [PERSON] , у них народився син - [PERSON] [INFO] . Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 07.10.2020 року (справа №141/552/20) шлюб між сторонами було розірвано. Судовим наказом Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 02.09.2020 року (справа №576/1805/20), із батька дитини [PERSON] було стягнуто на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] 14,06.2017 р.н. в розмірі частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягувати з 26.08.2020 року. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню свого сина ще до розірвання шлюбу між ними. З початку 2020 року він взагалі став поводити себе по відношенню до сина [PERSON] як стороння особа, повністю ігнорує наявність у нього дитини. З того часу вони вже не проживали разом. Син проживає разом із матір`ю та знаходиться на її повному утриманні і вихованні.Відповідач [PERSON] вже протягом майже 3 років самоусунувся від виховання сина взагалі, ніякої ініціативи та хоч якої-небудь участі в житті дитини не приймає роками, уникає навіть будь-якого спілкування з сином. Відповідач взагалі не проводить часу із сином, проживає в іншому населеному пункті, не відвідує батьківські збори в дитсадку, не вітає сина ні з якими святами, ні з днем народження, навіть не знає в яких умовах проживає його син, як він росте та розвивається. Така прикра ситуація триває постійно з початку 2020 року і до цього часу, ніяких надій на покращення відношення батька до дитини немає. Відповідач також має значну заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] . Тобто, відповідач повністю байдужий до життя та розвитку свого маленького сина. В зв`язку з викладеним просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина. Позовна заява із додатками була подана до Оратівського районного суду Вінницької області. Проте ухвалою цього осуду від 03.11.2022 була направлена за підсудністю до Охтирського міськрайонного суду Сумської обл. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської обл. від 29.12.2022 було відкрите провадження у справі та призначено до підготовчого засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської обл. від 23.01.2023 було закрите підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 15.02.2023 р. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали повністю із підстав викладених у ньому. Позивач додатково пояснила, що відповідач на протязі тривалого часу зовсім байдуже ставиться до сина, взагалі не приділяє йому будь-якої уваги, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться його життям та розвитком. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився. Надав письмову заяву у якій прохав проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав повністю. Представники третьої особи до суду не з`явились. У поданій суду письмовій заяві прохали проводити розгляд справи без участі їхнього представника та підтримали вимоги позивачки. Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , його батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 07.10.2020 року (справа №141/552/20) шлюб між сторонами було розірвано. Судовим наказом Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 02.09.2020 року (справа №576/1805/20), із батька дитини [PERSON] було стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] 14,06.2017 р.н. в розмірі частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягувати з 26.08.2020 року. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] проживає разом із матір`ю та відвідує Конотопський ДНЗ ясла-садок «Вітерець». Позивач [PERSON] приймає активну участь ужитті дошкільного закладу. Згідно розрахунку по виконавчому листу №576/1805/20 від 02.09.2020 відповідач [PERSON] станом на червень 2022 року має заборгованість перед позивачкою [PERSON] по сплаті аліментів на утримання їхнього сина у розмірі 27127 грн. 45 коп. Наразі позивач повторно уклала шлюб із [PERSON] .. Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідно до норм сімейного законодавства. Відповідно до ст. 150 СК України обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В преамбулі до Конвенції про права дитини, зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. За приписами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Підстави позбавлення батьківських прав визначені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ч. 3, ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось з них. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В ч. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. За приписами ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, не приймає належної участі у житті дитини та не забезпечує необхідного її утримання. У судовому засіданні були допитані як свідки чоловік позивачки [PERSON] та [PERSON] , які, кожен окремо, повідомили суд про те, що відповідач самоусунувся від виконання обов`язків щодо сина. Він взагалі не приїжджає до сина, не спілкується із ним ані особисто, ані по телефону. Дитина забула його як батька та батьком вважає і називає теперішнього чоловіка позивачки. Суд зазначає, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав є оціночним і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахування цілої сукупності чинників і факторів. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення прав на виховання дитини, захист її інтересів, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.12.2006 року по справі «Hunt v. Ukraine», №31111/04 наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. За приписами ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку Органу опіки і піклування Конотопської міської ради № 01-14/6/692 від 12.08.2022 року було прийнято рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав батька [PERSON] , відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ухилення відповідача [PERSON] від виконання обов`язків по вихованню сина знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи, з огляду на те, що його поведінка відносно малолітнього сина свідчить про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками по утриманню та вихованню дитини. Відповідач не приймає участі у житті дитини, не переймається її фізичним і духовним розвитком, навчанням, підготовкою до самостійного життя. На переконання суду надання батькові можливості налагодити родинні стосунки з дитиною та попередження його про неприпустимість ухилення від участі у вихованні і утриманні сина, зміну ставлення до його виховання не матиме жодних позитивних наслідків, оскільки з довготривалої поведінки [PERSON] вбачається, що він не має наміру виховувати та забезпечувати дитину, не проявляє бажання спілкуватися з дитиною, хоча ніхто йому в цьому не перешкоджає і він об`єктивно має таку можливість. Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, вирішуючи позов у межах заявлених вимог з урахуванням принципів розумності, справедливості, виваженості, пропорційності, виходячи з розумного балансу інтересів сторін, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та позбавлення [PERSON] батьківських прав, що в першу чергу відповідатиме інтересам малолітньої дитини. Також відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати пов`язані із сплатою судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved