Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

17 січня 2022 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , з участю органу опіки та піклування Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, і просить збільшити розмір стягуваних із відповідача аліментів на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, та позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини - сина [PERSON] , [INFO] , а також стягнути із відповідача понесені судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 992,40 грн. та на професійну правову допомогу - 3 000 грн. В обґрунтування заявленого позову вказує, що [PERSON] є батьком неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя із відповідачем на склалося у зв`язку із чим на підставі рішенням Старкостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03.03.2014 року шлюб між сторонами було розірвано та цим ж рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 400 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач понад 7 років взагалі не бачить дитини та не цікавиться ні здоров`ям дитини, ні його навчанням. До того ж фактично повністю відмовився як від участі виховання сина [PERSON] , так і у вирішення питання матеріального утримання дитини. Станом на 01.10.2021 року заборгованість по невиплаті аліментів становить 63 217,45 грн. Оскільки [PERSON] навмисно ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку та сплати аліментів, виникла необхідність у вирішенні питання про позбавлення останнього батьківських прав та збільшення розміру аліментів у зв`язку із збільшенням витрат на дитину. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 05.04.2022 року на підставі ст. 19 СК України, ч.6 ст.56 ЦПК України до участі в справі залучено орган опіки та піклування виконавчого комітету Волочиської міської об`єднаної територіальної громади Хмельницької області. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25.05.2022 року замінено орган опіки та піклування Волочиської міської ради Хмельницької області на орган опіки та піклування Війтовецької селищної ради Хмельницької області. В судове засідання представник позивачки [PERSON] - адвокат Якимчук Н.П. подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує, просить задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення суду. Представник органу опіки та піклування Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області Сторожук О. подала заяву про розгляд справи у відсутності представника. Проти заочного розгляду справи не заперечує та підтримала висновок виконавчого комітету про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Представник органу опіки та піклування Війтовецької селищної ради Хмельницької області Мариніна А., також подала заяву про розгляд справи у відсутності представника та при розгляді справи покладається на думку суду. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18.01.2023 року постановлено провести по справі заочний розгляд. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Положення частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27.09.1991 року, передбачають, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. В абзаці 2 пункту 16 Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.02.2012 року. Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області за № 8607 від 17.11.2021 року та довідки про реєстрацію місця проживання відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області за № 4706/03-17/2021 від 17.11.2021 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03.03.2014 року, яке набрало законної сили 14.03.2014 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 15.01.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, відповідно до виконавчого листа №683/66/14-ц від 23.05.2014 року, виданий Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , розмір заборгованості становить станом на 01.10.2021 року - 63 217,45 грн. Разом з тим, згідно висновку виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 10.01.2022 року щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] , є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Враховуючи викладене, суд вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його сина: [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про збільшення розміру аліментів, то суд виходить з наступного. Судом також встановлено, що [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд вважає доведеним, що у позивача змінився матеріальний стан, позивач отримує аліменти на утримання дитини нижче мінімального гарантованого розміру, а дитина має право на утримання від батька аліменти, а розмір присуджених аліментів за рішенням не відповідає закону. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ст. 183 СК України). Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статей 182-184 Сімейного кодексу України не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки). Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс14. Тому з врахуванням викладених обставин суд приходить до висновку про необхідність зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми в розмірі 400 грн. на частку заробітку (доходу) відповідача в розмірі однієї четвертої її частини щомісяця на утримання дитини, але не менш як 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дитини, її вік та матеріальне становище платника аліментів. Такий розмір аліментів буде відповідати закону. Тому слід змінити спосіб присуджених аліментів та стягувати в подальшому з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі однієї четвертої частини його заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свого сина до досягнення ним повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дитини. Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. При розподілі судових витрат суд виходить з положень ст.141 ЦПК України і стягує з відповідача на користь позивача 992 грн. 40 коп. судового збору за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав. Згідно вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про стягнення аліментів, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимоги ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому суд вважає за доцільне відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. в дохід держави. Крім того, в частині витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 3 000 грн. слід відмовити, оскільки дані витрати стороною позивача не підтверджені належним чином у відповідності до ст.137 ЦПК України, тобто не зазначено обсяг виконаних робіт. На підставі викладеного та

Outcome: approved