Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним Договору дарування квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 03.11.2018 р., зареєстрованого в реєстрі за № 890, посвідченого приватним нотаріусом Щербинською Оленою Миколаївною, та визнання за нею права власності на частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, позивач є донькою [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Після смерті батька відкрилась спадщина і його спадкоємцями є позивач та [PERSON] . Позивач посилається на те, що частина майна була оформлена як прийнята спадкоємцями, але до спадкової маси не було включено один нерухомий об`єкт, а саме: квартиру [ADDRESS] , який був набутий [PERSON] та [PERSON] у шлюбі. В подальшому позивачу стало відомо, що 03.11.2018 р. [PERSON] уклала Договір дарування зазначеної квартири, відповідно до якої подарувала її [PERSON] . Оскільки дане майно є спільною власністю подружжя, то відповідно [PERSON] не мала права дарувати весь об`єкт, оскільки вона не була його власником, в зв`язку з чим договір дарування позивач просить визнати недійсним та визнати за нею, як спадкоємицею [PERSON] право власності на частину кв. [ADDRESS] . 10.09.2020 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву. 02.02.2021 р. відповідачем подана заява про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності. 19.10.2022 р. судом вирішено питання про закриття підготовчого провадження. В ході судового розгляду представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просили його задовольнити, посилаючись на те, що позивач є спадкоємицею після смерті свого батька - [PERSON] , однак при оформленні спадщини до спадкової маси не був включений один об`єкт - кв. [ADDRESS] , який був набутий її батьками за час шлюбу, а отже є спільною власністю подружжя. При отриманні позову [PERSON] про визнання позивачки втратившою право користування жилим приміщенням вона дізналась, що зазначена квартира була подарована [PERSON] 03.11.2018 р. відповідачу у справі. Зазначений договір позивач та її представник просять визнати недійсним, оскільки [PERSON] не мала права на відчуження всієї квартири. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову та зазначила про пропуск позивачем строків звернення до суду з даним позовом. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, про місце і час судового розгляду були повідомлені належним чином, з клопотаннями про відкладення судового розгляду не звертались. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації № 828-С від 25.12.1998 р. [PERSON] , як члену ЖБК «Проектувальник-6», було видано Свідоцтво про право власності на кв. [ADDRESS] . Однією із підстав для видачі Свідоцтва була довідка про повну виплату паю. На час набуття права власності на зазначену квартиру [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований 24.05.1969 р. Відділом РАЦС Ленінського району м.Києва. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тобто, кв. [ADDRESS] була спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] . Як встановлено судом [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до довідки ЖБК «Проектувальник-6» на час смерті [PERSON] в кв. [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] Другою київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 763/2011 за заявами [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з матеріалів спадкової справи спадкоємці отримали Свідоцтва про право на спадщину за законом на вклав з відповідними відсоткам в ПАТ «Державний ощадний банк України». Як вбачається з матеріалів справи 28.10.2019 р. Голосіївським районним судом м.Києва було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщення, а саме кв. [ADDRESS] . Судом встановлено, що 03.11.2018 р. [PERSON] уклала Договір дарування кв. [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербинською О.М. та зареєстрований за № 890, відповідно до якого подарувала квартиру [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу положень ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постіно із спадкодавцм, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. В силу положень ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з ст.1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Звертаючись до суду позивач просить визнати недійсним укладений 03.11.2018 р. [PERSON] . Договір дарування кв. [ADDRESS] , оскільки вона не мала права на її відчуження повністю. Статтею 15 ЦК передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1, п.2 ч.2 ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Як визначено п. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Саме волевиявлення є важливим зовнішнім проявом будь-якої укладеної правочину. Волевиявлення має бути спрямоване на досягнення відповідного юридичного наслідку в результаті укладення будь-якого правочину. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Підстави недійсності правочину встановлені ст.ст. 215, 216 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Як встановлено судом, і це підтверджується належними та достатніми доказами у справі, кв. [ADDRESS] була спільним майном подружжя - [PERSON] та [PERSON] . Тобто, після смерті [PERSON] його спадкоємці: дружина- [PERSON] , донька - [PERSON] успадкували за законом в рівних частках частину зазначеної квартири, що належала померлому. Тобто, в даному випадку, [PERSON] була позбавлена права відчужувати частину квартири, яку в порядку спадкування за законом успадкувала [PERSON] , а отже Договір дарування в цій частині є недійсним, а позивач відповідно набуває права власності на зазначену частину квартири в порядку спадкування після смерті свого батька. Однак, суд не може прийняти до уваги твердження позивача про недійсність вцілому Договору дарування квартири від 03.11.2018 р., оскільки [PERSON] як власник частин (1/2 частина належала їй як спільне майно подружжя, частина як спадкоємиці після смерті [PERSON] ) мала права на відчуження зазначеної частини майна. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial