Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов [PERSON] до ТОВ «Аудиторська компанія «Дівайс-груп» про стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку, видачу трудової книжки та відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтований наступним. Рішенням засновника від 29.11.2018 року №1 позивача було обрано на посаду директора ТОВ «Аудиторська компанія «Дівайс-груп». Відповідно до наказу від 29.11.2018 року №11 з 30.11.2018 року позивач приступила до виконання обов`язків директора товариства. 06 травня 2020 року рішенням №1 учасника ТОВ «Аудиторська компанія «Дівайс-груп» позивача звільнено з посади директора, разом з тим, станом на дату подання позовної заяви, позивачу не було виплачено вихідну допомогу, не видано трудову книжку, через це позивач просив додатково стягнути з відповідача середній заробіток та моральну шкоду. Позивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аудиторська компанія «Дівайс-груп» вихідну допомогу розміром 43643,00 грн., середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги розміром 131173,02 грн., видати трудової книжки та відшкодувати моральну шкоду розміром 20000,00грн. У призначене судове засідання сторони не з`явились, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача надав відзив, відповідно до якого ТОВ «Аудиторська компанія «Дівайс-груп» зазначило, що позов подано із порушенням строків на звернення до суду. Також зазначає, що відповідачем було повністю виплачено [PERSON] вихідну допомогу. Щодо трудової книжки, ТОВ «Аудиторська компанія «Дівайс-груп» зазначає, що твердження [PERSON] , що трудова книжка знаходиться у відповідача не відповідає дійсності. Стосовно стягнення моральної шкоди відповідач заперечує, вважає такі вимоги необґрунтованими та безпідставними. Просив відмовити у задоволені позовних вимог повністю. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, з таких підстав. Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначеній статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно з ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що\~з рішенням засновника від 29.11.2018 року №1 (далі - Рішення) Позивача було обрано на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Аудиторська компанія «Дівайс-груп» та зобов`язано 30.11.2018 приступити до виконання обов`язків директора ТОВ «Аудиторська компанія «Дівайс-груп». Відповідно до наказу від 29.11.2018 року №11 з 30.11.2018 Позивач приступила до виконання обов`язків директора товариства. 06 травня 2020 року рішенням №1 учасника ТОВ «Аудиторська компанія «Дівайс-груп» звільнено з посади директора ТОВ «Аудиторська компанія «Дівайс-груп» [PERSON] з 06 травня 2020 року. Відповідно до копії наказу №15-к від 06 травня 2020 року [PERSON] звільнено з посади директора ТОВ «Аудиторська компанія «Дівайс-груп» по закінченню повноважень відповідно до пункту 5 частини першої\~статті 41 КЗпП України». Суд відхиляє доводи відповідача відносно порушення позивачем строків на звернення до суду із вимогою про виплату вихідної допомоги, оскільки вимоги про стягнення вихідної допомоги, видачу трудової книжки та відшкодування моральної шкоди, не обмежені спеціальними строками. Згідно розрахунку позивача та наданих розрахунково-платіжних відомостей заборгованість по виплаті вихідної допомоги складає 43643грн із розрахунку 7273,92 грн. х 6 місяців. Відносно доводів ТОВ «Аудиторська компанія «Дівайс - груп» про виплату позивачу повного розміру вихідної допомоги, то вони не знайшли свого підтвердження, відповідачем не надано жодних підтверджуючих документів щодо виплати [PERSON] вихідної допомоги. Згідно ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Що стосується вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, то вказані вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так, відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Відповідно до ч. 1 ст. З Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 6 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), в якій відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16. ВП Верховного Суду прийшла до висновку, що встановлений\~статтею 117КЗпП України\~механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. На думку ВП Верховного Суду,суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку\~при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Велика Палата Верховного Суду вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до\~статті 117 КЗпП України,\~необхідно враховувати: 1)розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. 2)період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3)ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. 4)інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, дотримання принципу справедливості під час здійснення правосуддя є необхідним, що закріплено як на національному, так і на міжнародному рівні; дотримання даного принципу і засади цивільного судочинства є безумовно необхідним і під час прийняття судового рішення і у даній справі. Виходячи з принципів розумності та справедливості суд вважає за доцільне частково задовольнити позовні вимоги про стягнення за статтею 117 КЗпП за час затримки розрахунку при звільненні позивача відшкодування у сумі 5 000 грн. Стосовно заявлених позовних вимог щодо стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно\~ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як встановлено судом, внаслідок порушення відповідачем законних прав [PERSON] , а саме невиплати їй вихідної допомоги, невидачі трудової крижки, тобто порушення відповідачем конституційного права позивача на оплату працю, внаслідок чого було порушено звичний для останньої уклад життя, завдало їй моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, остання зазнала втрат немайнового характеру, тобто завдано моральну шкоду. Суд зауважує, що в результаті невиплати вихідної допомоги при звільненні позивачу було заподіяно моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів протягом певного періоду, необхідності докладання додаткових зусиль для стягнення їх у судовому порядку, що визнається судом моральною шкодою, яка підлягає задоволенню. Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його житті, та зважаючи на положення\~Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню в розмірі 5000,00 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог позивача, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 536,43 грн., пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене та

Outcome: partial