Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

У листопаді 2021 року представник позивача Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» - адвокат Братищенко Ю.О. звернувся з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач, споживач) в якому просив стягнути з останньої заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 6438,04 грн., збитки від інфляції у сумі 534,33 грн., три відсотки річних у сумі 225,60 грн а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що наказом Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) № 14 від 31.05.2017 року житловий будинок по [ADDRESS] передано на обслуговування Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс». Відповідно до п. 2.2. Статуту предметом діяльності КП «Житло-Сервіс» є надання житлово-комунальних послуг споживачам. Представник позивача наголошував, що відповідач з 21.03.2013 року є власником квартири [ADDRESS] . Остання проживає у квартирі та користується житлово-комунальними послугами, проте договір про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій з позивачем не укладала. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. З викладеного вбачається, що між сторонами виникло зобов`язання щодо надання житлово-комунальних послуг, а тому відповідач зобов`язаний здійснювати оплату житлово-комунальних послуг за фактичне користування наданими послугами незалежно від наявності чи відсутності укладеного договору. Відповідач своєчасно не сплачувала за спожиті послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в результаті чого з червня 2019 року по квітень 2021 року утворилась заборгованість яка склала 6438,04 грн. Позивачем також нараховано за період з 01.06.2019 по 31.08.2021 інфляційну складову боргу - 534,33 грн., три проценти річних на суму заборгованості - 225,60 грн., що разом із сумою заборгованості становить 7197,97 грн. На запит суду (для надання відомостей з реєстру) Печерською районною в м. Києві державною адміністрацією направлено відповідь, в якій зазначено що у реєстрі територіальної громади м. Києва [PERSON] не значиться зареєстрованою у Печерському районі м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 14 січня 2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Разом з позовною заявою представник позивача подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, проти заочного розгляду не заперечував. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся за адресою, вказаною в позовній заяві. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 4 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] згідно з копією витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до наказу Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) № 14 від 31.05.2017 року житловий будинок по [ADDRESS] передано на обслуговування Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс». Відповідно до п. 2.2. Статуту предметом діяльності КП «Житло-Сервіс» є надання житлово-комунальних послуг споживачам. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1. житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, що включає забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку; 2.комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Отже, як власник та споживач житлово-комунальних послуг, згідно ст. 156, 162 ЖК України, відповідач зобов`язана не тільки брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, а й своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Позивач надає послуги утримання вказаного будинку та прибудинкової території, нараховує та збирає квартирну плату з мешканців на обслуговуючій території й збір з власників квартир за відшкодування експлуатаційних втрат утримання будинку та прибудинкової території. Згідно з розрахунком позивача, відповідач не сплачує за надані їй житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим за нею утворилась заборгованість, що становить 6438,04 грн. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг. Відповідно до ст.179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків» затверджених Постановою КМУ № 45 від 24 січня 2006 року «Про внесення змін до постанови Кабміну від 08 жовтня 1992 року № 572», власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» врегульовані права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник, серед яких обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором. Правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а його обов`язком - оплатити житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач є споживачем комунальних послуг. Згідно пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. На підтвердження позову стороною позивача було надано розрахунки заборгованості відповідача, відповідно до яких встановлено, що [PERSON] не в повному обсязі вносила плату за отримані житлово-комунальні послуги в результаті чого за період із червня 2019 р. по квітень 2021р. включно утворилась заборгованість у розмірі 6438,04 грн. Доказів належного виконання зобов`язань в частині сплати за надані житлово-комунальні послуги з боку відповідача суду надано не було, як і не було надано докази на спростування розрахунку позивача. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи було встановлено неналежне виконання відповідачами зобов`язань по сплаті за житлово-комунальні послуги, доводи позову стороною відповідача спростовані не були, а відтак позов в частині стягнення основної суми боргу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. В частині позовних вимоги про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В матеріалах справи наявні достатні докази, надані стороною позивача, які вказують на належне надання відповідних житлово-комунальних послуг, та їх розмір, а також наявні докази, які вказують на несвоєчасну сплату відповідачами коштів за житлово-комунальні послуги. Законом прямо передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 534,33 грн. та 3 % річних в сумі 225,60 грн. за період наявності заборгованості та які розраховані позивачем при подачі позову до суду, ґрунтуються на вимогах закону, оскільки, мало місце прострочення виконання зобов`язань за вказаний період, доказів зворотному з боку відповідачів суду надано не було. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат є також обґрунтованими та доведеними, а відтак підлягають задоволенню. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих їй житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору в розмірі 2270,00 грн. підлягають стягненню з відповідача. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу, підтверджені договором про надання правничої допомоги № 17-21 від 02.02.2021 р., детальним описом наданих послуг, та копією заключної виписки за період з 26.10.2021 по 26.10.2021 від 26.10.2021 року в розмірі 1500,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved