Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

У листопаді 2022 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2011 року. Від спільного проживання мають дітей: [PERSON] , 2012 року народження, та [PERSON] , 2017 року народження. За рішенням суду шлюб розірвано. Після припинення спільного проживання, неповнолітні проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Вважає, що батько дітей фактично самоусунувся від виховання та матеріального утримання дітей. Хоч час від часу кошти надає, але такі виплати є незначними та не покривають всіх потреб дитини. У добровільному порядку дійти згоди щодо розміру аліментів вони не можуть. Відповідач як батько зобов`язаний утримувати своїх дітей. Оскільки [PERSON] отримує нерегулярний, мінливий дохід, аліменти слід стягнути у твердій грошовій сумі, в розмірі по 8000 грн. на кожну дитину. Такий розмір аліментів відповідач має змогу сплачувати та це буде відповідати інтересам дітей. Просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , 2012 року народження, та [PERSON] , 2017 року народження, в розмірі по 8000 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня подання позову. 06 грудня 2022 року до суду надійшов відзив на позов. Не погоджуючись з доводами позову, [PERSON] вказав, що перебував у шлюбі з позивачем, який розірвано в судому порядку. Мають двох неповнолітніх дітей, які проживають разом з матірю. Після припинення спільного проживання він продовжував підтримувати матеріально своїх дітей по своїм можливостям. Також організовує та забезпечує фінансово дозвілля дітей на вихідних та канікулах. У листопаді купив ноутбук у якості подарунку старшому сину. Крім того, він також має на утриманні ще одну дитину, від першого шлюбу, [PERSON] , 2005 року народження. Вказав, що працює інструктором в ПП «Розвиток-Авто», має підробітки, але сукупний дохід становить від 10 до 12 тисяч гривен щомісячно. Половину свого доходу витрачає на утримання дітей. Зважаючи на матеріальний стан, сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі немає можливості. Просив суд стягнути аліменти в розмірі 3000 грн. щомісячно на обох дітей, у задоволенні решти позовних вимог відмовити. 21 грудня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив. Позивачка додатково вказала, що відповідач з 2019 року майже не приймає участь ні у вихованні дітей, ні у їх матеріальному забезпеченні. Тому прикласти копії чеків щодо придбання для дітей речей відповідач не має можливості. А частину коштів за планшет йому було відшкодовано. А кошти, які перераховують є не значними та не покривають всіх витрат на дітей. Оскільки у свідоцтві про народження дитини [PERSON] не вказаний як батько [PERSON] , 2005 року народження, тому посилання на необхідність утримання ще однієї дитини є необґрунтованим, та відсутні докази сплати саме аліментів на утримання цієї дитини. Відомості про свої доходи відповідач також надав неправдиву, оскільки з відомостей у відкритих джерелах мережі Інтернет заробітна плата становить близько 20\~000 грн. та влітку 2022 року придбав автомобіль вартістю близько 17\~000 дол.США, який використовує у своїй діяльності. Тому він має змогу сплачувати аліменти по 8000 грн. на кожну дитину. Просили позов задоволити. У судовому засіданні позивачка та представник позивача позовні вимоги підтримали. Просили задоволити позов у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач та представник відповідача позовні вимоги визнали в частині. Просили суд задоволити позов з урахуванням поданого відзиву. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. При розгляді справи судом встановлено, що 26 листопада 2011 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] у виконавчому комітеті Кунянської сільської ради Гайсинського району Вінницької області. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст.180 СК України. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ст.181 СК України). Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. За ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживають неповнолітні діти: [PERSON] , 2012 року народження, та [PERSON] , 2017 року народження. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню з 01 листопада 2022 року. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За приписами ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. При вирішенні розміру стягуваних аліментів, суд враховує вік дітей, потребу засобах гігієни (шампуні, мило, тощо), різноманітності харчування, витрати направлені на розвиток, витрати на придбання одягу, витрати на купівлю ліків, витрати на оздоровлення та фізичного розвитку шкільні витрати (а.с.19, 21-23, 25, 27, 28, 33-36, 38, 39-47, 55, 56, 59, 60, 66, 68, 69, 72, 73, 75-79, 81, 82, 84, 85, 86, 94-98, 102, 103, 104-107). Дані витрати підтверджені поданими квитанціями, чеками з призначеннями шопінг у дитячих магазинах, стоматологічне лікування, придбання ліків. Суд враховує, що подані квитанції за період 2022, 2021, 2020, 2019 роки. Серед поданих суду квитанцій та чеків, суд не враховує подані позивачем квитанції без підтверджень призначення (саме витрати на дітей) та ненадання доказів цих витрат саме витратами на дітей (наприклад укладення договору про надання послуг) (а.с.17, 29-32, 53, 54, 57, 61-65, 67, 70-71, 74, 80, 83), суд позбавлений можливості перевірити цільове використання грошових коштів, або придбання товару не дитячого призначення (масельничка, рушник кухонний, вхідні двері, мікрохвильова, все для дому, оплата мобільного телефону за відсутності підтвердження користування номерами саме дитиною, капітальний ремонт) (а.с.39, 50, 51, 58, 87-93, 99). Суд не приймає до уваги посилання у позовній заяві про витрати на розваги або інші значні витрати, лікування у приватній клініці, оскільки такі витрати не є необхідними щомісячними витратами на дитину, а лише додатковими за умови можливостей та бажань їх батьків (а.с.18, 20, 24, 26, 37, 51, 52). Як встановлено в судовому засідання, рішення про лікування у приватних клініках, їх вибір, придбання ноутбуку був зроблений позивачем самостійно без врахування можливостей батька дітей щодо покриття таких витрат. При цьому суд враховує рівність батьківських прав та обов`язків, вартість лікування у таких закладах, суд вважає необхідним погодження відповідача, а така згода відсутня та не підтверджена при розгляді справи. Не можуть включатись до витрат на утримання дітей витрати по договору про надання оплатних послуг зі спортивної підготовки, оскільки договір укладений у 2020 році, квитанція про оплату у 2021 році. Доказів того, що дитина продовжує відвідувати гурток у 2022-2023 роках матеріали справи не містять (а.с.48-50, 100, 101 ). При розгляді справи позивач стверджував про імперативність її права на стягнення аліментів, суд погоджується з такими доводами позивача, оскільки з нею проживає неповнолітня дитина. Разом з тим, суд вважає, що при вирішенні справ про стягнення аліментів позивач зобов`язаний також довести бажаний розмір аліментів, а не лише вказати певний розмір, оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.2 ст.182 СК України). Так, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, суд прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами дітей та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Суд також враховує матеріальний стан батька дітей [PERSON] . Так, у добровільному порядку відповідач визнає позовні вимоги в розмірі 3000 грн. аліментів на двох дітей, що по суті є мінімальним гарантованим розміром аліментів. Враховуючи покази свідка [PERSON] , суд вважає доведеним факт наявності на утриманні відповідача ще однієї дитини [PERSON] , 2005 року народження. Дана обставина також підтверджена копіями квитанцій про перерахунок коштів. Заперечення позивачем цієї обставини, суд до уваги не приймає, оскільки наявність інших чи договірних, чи не договірних відносин між [PERSON] та [PERSON] , на виконання яких здійснювались ці платежі, судом не встановлено. Крім того, встановлення цієї обставини відповідатиме принципу справедливості та праву дітей на отримання рівного матеріальне утримання. Крім того, свідок [PERSON] суду повідомила, що за домовленістю з [PERSON] отримує щомісячно аліменти на утримання доньки в розмірі 2000 грн. та оплату навчання (біля 20\~000 грн. на рік). З довідки про доходи виписки з Пенсійного фонду України вбачається, що офіційний дохід відповідача є незначним. Щодо поданих позивачем роздруківок з мережі Інтернет не підтверджує гарне матеріальне забезпечення відповідача та можливість ним сплати аліментів у заявленому розмірі. Так, з даних роздруківок не можливо встановити якого періоду вони стосуються, джерело формування такої інформації. Разом з тим, суд враховує, що відповідач також має надавати докази свого доходу, При вирішенні спору суд зобов`язаний враховувати дійсний матеріальний стан платника аліментів, а не матеріальний стан, який існував кілька років тому або за час спільного проживання сторін. Таким чином судом встановлено, що діти сторін на даний час проживають разом із матір`ю та перебувають на її утриманні. Відповідач офіційно працює, отримує незначний дохід, має нерухоме майно. Беручи до уваги обов`язок обох батьків утримувати неповнолітніх дітей, дійсні витрати, які несе позивач та доведені в судовому засіданні, враховуючи положення норм законодавства, що регулюють дані відносини сторін у даній справі, сплата відповідачем коштів на утримання старшої дитини, сплата за її навчання, рівність дітей на утримання від свого батька, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 6000 грн. щомісячно, оскільки саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення, враховуючи рівні обов`язки батьків, на думку суду є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейного життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Визначений розмір аліментів відповідає інтересам дітей, а також засадам розумності та справедливості. Доводи позивача про те, що позивач несе значні витрати на утримання дітей, судом не приймаються до уваги виходячи з наступного. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст.76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України). Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що вона несе витрати на дітей у розмірі 32 000 грн на місяць. Як зазначалось вище на обґрунтування понесених витрат позивачем надано до матеріалів справи копії квитанцій, проте указані квитанції не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі та безапеляційні докази на підтвердження понесених позивачем витрат на утримання дітей у розмірі 32000 грн.. Доводи позивача про те, що відповідач є здоровим та працездатним чоловіком, тому має сплачувати аліменти у розмірі 32 000 грн. на утримання спільних дітей, не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку позивачем не доведено обставин понесених нею витрат на утримання дитини саме у розмірі 32000 грн. на місяць. Крім того суд вважає зазначити наступне. Відповідно до Закону України «Пpo Дepжавний бюджeт України на 2023 рік» прожитковий мінімум для дітей віком з 6 до 18 років 2833 грн. Відповідно до положень ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Отже, визначений судом розмір аліментів становлять фактично прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно із частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За таких обставин з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 992,40 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial