Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей, [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 12 500, 00 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дати прийняття позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття, та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 12 500, 00 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дати прийняття позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу в сторін народились двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що спільних з відповідачем дітей повністю самостійно утримує. Батько зобов`язаний зберегти умови проживання дітей на рівні не гіршому, аніж було до розлучення подружжя. Ухвалою суду від 07.07.2022 прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження по справі. 29.09.2022 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона вказала, що відповідач не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання дітей в розмірі 5 000, 00 грн на кожну дитину. Також зазначає, що не погоджується з твердженнями позивача про те, що остання самостійно утримує дітей, оскільки дітей сторони утримують спільно. Ухвалою суду від 16.01.2023 клопотання представника позивача про витребування доказів залишено без задоволення. 09.02.2023 представником позивача подано додаткові пояснення, згідно яких позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні 09.02.2023 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнит їх. Представник відповідача у судовому засіданні 09.02.2023 позовні вимоги визнала частково, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Не заперечила щодо стягнення з відповідача аліментів у розмірі 5 000, 00 грн щомісячно на кожну дитину. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши думку представників сторін у справі, судом встановлено таке. Сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено та не заперечено відповідачем, що після розірвання шлюбу діти проживають з матір`ю. З матеріалів справи слідує, що дитина сторін відвідує навчально-виховні та інші заклади, в тому числі ті, що надають послуги з вивчення іноземних мов та гуртки з розвитку здібностей дітей. Згідно довідки Мовного центру "English School" від 19.09.2022, [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається в цьому центрі. Відповідно до довідки [PERSON] від 20.09.2022, [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається в цьому закладі. Як стверджується довідкою від 27.09.2022 №979, [PERSON] , [INFO] , навчається на курсі програми "Мала комп`ютерна академія". Термін навчання складає з 10.09.2022 по 09.09.2025. Представником позивача у судовому засіданні повідомлено, що позивач є фізичною особою-підприємцем. Проте докази на підтвердження доходів позивача у матеріалах справи відсутні . Судом встановлено, що відповідач у справі є також фізичною особою-підприємцем. Загальна сума доходу відповідача за 2021 рік складала 852 800, 00 грн., за 5 місяців 2022 року - 369 000, 00 грн. Вказаний дохід визначений відповідачем без понесених витрат під час здійснення підприємницької діяльності. Відповідно до ч. 2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Під час розгляду спору сторонами не спростовано, що домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей між ними не досягнуто. Пред`явлення позивачем позову про стягнення аліментів свідчить про те, що батьки не досягли домовленості і щодо способів виконання кожним із них обов`язку утримувати дітей. Таким чином, враховуючи вищевикладене, беручи уваги те, що діти сторін проживають разом з позивачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення аліментів, у зв`язку з чим вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей. Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, суд виходить з наступного. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, обов`язок по утриманню неповнолітньої дитини покладається на обох батьків, а не на будь-кого одного з них. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно з приписами ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789XII (78912), у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно із ч. 1 ст. 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Отже, матеріальне утримання дитини є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин. Присудження аліментів у твердій грошовій сумі допускається за заявою позивача безвідносно до характеру доходу платника та способу його одержання. Звертаючись до суду, позивач просить стягнути на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі по 12 500, 00 грн. на кожну дитину, мотивуючи це тим, що батько зобов`язаний зберегти умови проживання дітей на рівні не гіршому, аніж було до розлучення подружжя, а відповідач у справі є платоспроможним і може сплачувати визначену нею суму грошових коштів. Однак, доводи позивача, якими обґрунтовувався позов, зокрема щодо платоспроможності відповідача та можливості сплачувати аліменти у зазначеному нею розмірі, не заслуговують на увагу, оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Належних та допустимих доказів того, що позивач на утримання двох дітей витрачає 25 000, 00 грн. на місяць, суду не надано. До заявленого розміру аліментів позивач включила витрати на участь у різних гуртках та центрах. Разом з тим, посилання позивача на відвідування сином гуртків та додаткових занять не є забезпеченням дітей мінімально необхідними благами, що потрібні для їх життя та виховання, та виходить за межі поняття аліментів. До того ж, участь батьків у додаткових витратах на дитину передбачена ст. 185 СК України, проте, таких вимог у даній справі не заявлено і вони не є предметом судового розгляду, а ототожнення аліментів та додаткових витратах на дитину суперечить чинному сімейному законодавству. Тому, аналізуючи наявні у справі докази, надані сторонами на підтвердження своїх позовних вимог/заперечень, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, а також, приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати своїх неповнолітніх дітей на підставі описаних вище норм права, суд вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів в сумі по 12 500,00 грн на кожну дитину щомісячно, є завищеним. Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум для дітей віком дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2272; для дітей віком від 6 до 18 років 2833 грн. При цьому суд враховує, що відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Приписами ст. 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. З огляду на викладене вище, визначаючи розмір аліментів, суд враховує обставини, зазначені у ст. 182 СК України, а також виходить з того, що батько та мати мають рівні обов`язки щодо дитини, в тому числі і по її утриманню, а тому, враховуючи інтереси дітей й для забезпечення стабільних та гармонійних умов їх життя, повного та всебічного розвитку, котрі були забезпеченні ним батьками до розірвання шлюбу і до яких діти звикли, приймаючи до уваги розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позицію відповідача щодо розміру аліментів та його матеріальне становище, а також те, що відповідач є працездатною особою, вважає за необхідне на підставі ст. 184 СК України визначити їх у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн на кожну дитину щомісяця, починаючи стягнення з 23.06.2022 року та до повноліття дітей. Таким чином позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягає до часткового задоволення. При цьому, суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів, також керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Вказаний розмір суми аліментів з врахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дітей буде відповідати інтересам та потребам останніх, тому визнається судом достатнім та таким, що відповідатиме принципу розумності та виваженості і забезпечуватиме розвиток дітей, та є співмірний витратам, які мають нести обоє батьків на утримання дітей. За змістом ч. 8 ст. 7, ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, позивач не позбавлена в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь витрат на навчання дітей в порядку ст. 185 СК України або збільшення розміру аліментів згідно ст. 192 СК України. Так, ч. 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 992, 40 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання.

Outcome: partial