Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

В липні 2022 р. позивачі звернулися до Подільського районного суду м. Києва з позовом, в якому просять визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи позовні вимоги тим, що вони є власниками вищевказаної квартири, в якій зареєстрований відповідач зі своєю малолітньою дитиною [PERSON] . Зазначають, що відповідач не проживає в даній квартирі уже понад рік, [PERSON] не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей відповідача та її дитини в квартирі немає і взагалі квартирою відповідач не цікавиться. Вказує, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23.11.2021 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення режиму окремого проживання - задоволено частково, встановлено режим окремого проживання для подружжя - [PERSON] та [PERSON] , шлюб між якими зареєстрований 29.04.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №549, без визначення строку. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15 лютого 2022 року (справа ЄУН 758/4106/21) визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Зі вказаних рішень вбачається, що [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою місця реєстрації, починаючи з січня 2021 року та проживають за адресою: [ADDRESS] , частина якої належить на праві власності [PERSON] . Вважають, що відповідач та її син відсутні за місцем своєї реєстрації, без поважних причин, будь-якої домовленості щодо збереження за ними цього житлового приміщення немає. Враховуючи, що відсутність відповідача та її сина у житловому приміщенні без поважних причин становить понад 1 рік вважають, що вони втратили право на користування цим житлом. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21.07.2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23.01.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивачів підтримала позов в повному обсязі з підстав зазначених у ньому, просила позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, в судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції за місцем реєстрації, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції за місцезнаходженням. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та висновок шодо позову. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, в порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 4 вказаної статті, заочний розгляд справи проводиться у разі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Судом встановлено, що позивачі є власниками квартири [ADDRESS] , яка складається з 3 (трьох кімнат) , житловою площею 46,50 кв.м., загальною площею 81,00 кв.м., що підтверджено копією Свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 27 грудня 2012 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Свідоцтво про право власності видано на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 26 грудня 2012 року №2133-С/КІ. Право власності [PERSON] на квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Гриценко Л.Л. 13 березня 2013 року за №337948, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 21072980000, що підтверджено копією витягу №1202484 від 13.03.2013 року. Договором дарування від 16.06.2016 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семащук С.В., зареєстрованим в реєстрі за №265 [PERSON] передано право власності на 1/5 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] . Право власності [PERSON] на 1/5 частину квартири зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семащук С.В. 23 червня 2016 року за №15104044, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 21072980000, що підтверджено копією витягу №62083927 від 23.06.2016 року. Звідси слідує, що [PERSON] є власником 1/5 частини квартири [ADDRESS] , а [PERSON] є власником 4/5 частини квартири [ADDRESS] . [PERSON] проживає та зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданого Шевченківським РУ ГУ МВС України в місті Києві 16.06.2004 року. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис за №2720. Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи від 23.05.2022 року за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Подільської РДА, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 22.11.2014 року по теперішній час. З паспорту громадянки України [PERSON] - серії [NUMBER] , виданого Печерським РВ ГУ ДМС України в місті Києві 18 червня 2014 року, вбачається, що вона з 22.11.2014 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно електронного листа Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.06.2022 року №106-106/К-252-766, відповідно даних інформаційної системи «Реєстр територіальної громади міста Києва», за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано 3 (три) особи. Однак відповідач та малолітній [PERSON] в спірній квартирі не проживають вже понад року, відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей відповідача та малолітнього [PERSON] в квартирі немає і взагалі квартирою відповідач не цікавиться. Згідно Актів про непроживання особи за місцем реєстрації від 10.06.2022, 17.06.2022, 24.06.2022 року, засвідчених Головою правління ОСББ «Паркове місто 45», Комісія у складі сусідів будинку [ADDRESS]: - кв. №1-137 [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий Орджонікідзевським РВУМВС України в Запорізькій об. 06.05.1996 року; -кв. №1-174 [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий Солом`янським РУГУ МВС України в м. Києві 27.05.2002 року; -кв. №1-179 [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий Антрацитівським МВУМВС України Луганської області, 29.11.1995 року, що за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 27 січня 2021 року по день складання даних актів, фактично не проживають громадяни: [PERSON] , [INFO] ; та [PERSON] , [INFO] . Згідно Довідки Голови правління ОСББ «Паркове місто 45» Паталаха В.Ф. №4 від 24.06.2022 року, складеної на підставі вищевказаних Актів та виданої гр. [PERSON] - [PERSON] , [INFO] та її син, [PERSON] , [INFO] , фактично з 27 січня 2021 року по сьогоднішній день не проживають за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS] . Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23.11.2021 року позов [PERSON] , до [PERSON] про встановлення режиму окремого проживання - задоволено частково: встановлено режим окремого проживання для подружжя [PERSON] та [PERSON] , шлюб між якими зареєстрований 29.04.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №549, без визначення строку. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 23.11.2021 року набрало законної сили 03 січня 2022 року. Вказаним рішенням суду встановлено, «що спільне життя сторін не склалося, сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо». Звідси слідує висновок, що [PERSON] та [PERSON] проживають за різними адресами і їх сімейні відносини як подружжя припинені. 01 квітня 2021 року в Подільському районному суді м. Києва зареєстровано позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про встановлення місця мешкання малолітньої дитини, [PERSON] , де в обґрунтуванні заявлених позовних вимог [PERSON] вказує, «що 22 січня 2021 року вона, [PERSON] поїхала до своїх батьків, куди [PERSON] 27.01.2021 року привіз малолітнього сина [PERSON] . З того часу вона, [PERSON] із сином проживає окремо від [PERSON] у належній їй на праві спільної власності із її матір`ю квартирі за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15 лютого 2022 року у даній справі визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Вказане рішення Подільського районного суду м. Києва від 15.02.2022 року набрало законної сили 24.03.2022 року. У даному рішенні судом встановлено, що «з січня 2021 року сторони проживають окремо, малолітній [PERSON] проживає із позивачкою в квартирі за адресою [ADDRESS] ». Вказана обставина підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов від 18.02.2021 року, складеним заступником начальника Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації - начальником юридичного відділу, затвердженим начальником служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації та відповідачем не оспорюється. Згідно із копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №243431457 від 08.02.2021 року, позивачці [PERSON] на праві власності належить частка квартири за адресою [ADDRESS] , загальною площею 94,1 кв.м., житловою площею 53, 4 кв.м. Згідно із вказаним Актом обстеження житлово-побутових умов від 18.02.2021 року, затвердженим начальником Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації Кравчук О., за місцем проведення обстеження створені гарні умови для проживання, навчання, відпочинку та розвитку малолітньої дитини. [PERSON] та малолітній [PERSON] , [INFO] , проживають у квартирі, яка розташована на 4 поверсі 5-ти поверхового будинку за адресою: [ADDRESS] , частина якої належить їй на праві власності. Квартира 4-х кімнатна, простора та затишна, облаштована меблями та побутовою технікою, має загальну площу - 94,1 кв.м., з них житлову 53,4 кв.м. Квартиру переобладнано - зроблено: гостьову кімнату, 2 спальні, дитячу та кухню. Всі житлові кімнати, 2 санвузла, кухня та інші допоміжні технічні приміщення знаходяться в гарному санітарно-гігієнічному стані. В дитячій кімнаті знаходиться диван, підвіконня-письмовий стіл, шафа та полички для книжок, вбудована шафа для речей та багато іграшок. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. З вищенаведених доказів вбачається, що [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою місця реєстрації, починаючи з січня 2021 року та проживають за адресою: [ADDRESS] частина якої належить на праві власності [PERSON] . Своїм висновком від 10.01.2023 року про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням №106-478 від 19.01.2023 року орган опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації не заперечує проти задоволення позовних вимог в частині визнання малолітнього [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Відповідач та малолітній [PERSON] , законним представником якого є відповідач, відсутні за місцем своєї реєстрації понад більше року, без поважних причин, будь-якої домовленості щодо збереження за ними цього житлового приміщення немає. Суд вважає, що такі доводи позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України встановлено права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Право власності на спірну квартиру підтверджуються належним чином завіреними копіями правовстановлюючих документів, які позивачі долучили до матеріалів позовної заяви. Крім того їх право власності не оспорюється сторонами. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом ч.1 ст.156 Житлового Кодексу РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до вимог ч.4 ст.156 ЖК УРСР припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє права членів сім`ї власника права користування займаним приміщенням. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, право власності позивача є непорушним. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На спростування доводів позивача відповідачем не подано жодного доказу, щодо факту непроживання у даному житловому будинку понад один рік з поважних причин. Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає встановленим те, що відповідач разом з малолітнім сином, маючи об`єктивну можливість користування, не користуються вищевказаним житлом без поважних причин більше року, добровільно знятись з реєстраційного обліку відповідач не бажає, чим перешкоджає позивачам, як власникам, повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи його законні права та інтереси, а тому права позивачів підлягають судовому захисту. Враховуючи те, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад рік, тому згідно ч.2 ст. 405 ЦК України він вважається таким, що втратив право на користування цим житлом. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що відповідач та її малолітній син, маючи об`єктивну можливість проживання у будинку та не мешкаючи в ньому більше року без поважних причин, втратили право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим підлягає визнанню таким в судовому порядку. Наведене свідчить про те, що позивачі, як власники житла, має право на реалізацію свого права власності, оскільки відповідач та її малолітній син [PERSON] в силу закону втратив право користування житлом. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки засновані на законі, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. На підставі викладеного, ст.ст.64, 156 ЖК України, ст.319, 321, 405 ЦК України,

Outcome: approved