Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

Позовні вимоги. Уповноважений представник позивача [PERSON] адвокат Новосядло В. Р., звернулася до Залізничного районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 2\~423\~065 грн. 26 коп. та судові витрати. Свої позовні\~вимоги обґрунтовує\~тим,\~що 15.03.2019 року між сторонами було укладено довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком І. Я., зареєстрованої у реєстрі за № 671 згідно якої, позивач уповноважив відповідача бути представником позивача, у тому числі з питань володіння, користування, розпорядження (з правом продажу, за ціну та на умовах на її розсуд) належної йому (позивачу) на праві власності земельної ділянки, площею 0, 0900 га, розташованої у садівничому товаристві «Геолог» по [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 4610136800:02:005:0170. Так, на виконання умов довіреності, відповідачем 28.03.2019 року укладено від імені позивача та у його інтересах договір купівлі-продажу земельної ділянки, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком І. Я. та зареєстровано у реєстрі за № 830. Продаж земельної ділянки вчинено за 1\~867\~419 грн. 00 коп., які повністю оплачені покупцем продавцю до підписання договору. Підписанням цього договору продавець підтверджує, що покупець повністю розрахувався з ним за продану земельну ділянку і претензій матеріального характеру не має. Відповідно до п. 16 Договору купівлі-продажу, зі сторони продавця (позивача) підписалась відповідач ( [PERSON] ) із вказівкою «від імені [PERSON] », згідно виданої довіреності від 15.03.2019 року, а зі сторони покупця [PERSON] . Зазначає, що з моменту продажу земельної ділянки та отримання коштів за земельну ділянку ще до підписання договору купівлі-продажу земельної ділянки, відповідач не повернула кошти позивачу, на дзвінки не відповідає, на контакт не виходить. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача кошти за продаж його земельної ділянки у сумі 2 423\~065 грн. 26 коп., з яких: 1\~867\~419 грн. 00 коп. сума основного боргу, 167\~607 грн. 25 коп. 3 % річних та 388\~039 грн. 01 коп. - інфляційні витрати, а також судові витрати. Рух справи в суді. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10.05.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. З метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України\~розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання. Клопотання уповноваженого представника позивача [PERSON] \~-\~адвоката Новосядло\~В.\~Р.\~про відстрочку\~сплати судового\~збору \~задоволено.\~Постановлено відстрочити\~ [PERSON] \~сплату судового\~збору за\~вимогою про\~стягнення заборгованості\~до ухвалення\~судового рішення\~у справі (а.с. 32). Протокольною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14.11.2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 70). Позиція сторін по справі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце проведення такого був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Однак, уповноважений представник позивача [PERSON] адвокат Новосядло В. Р., 07.02.2023 року (вх. № 2398) подала до суду письмове клопотання, у якому просить суд про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позов підтримала, проти заочного рішення у справі не заперечує, що суд вважає можливим, оскільки, згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] , яка належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду справи, у судові засідання не з`явилася, відзиву, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, про причини своєї неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень сторони позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено у порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши справу у порядку загального провадження, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Згідно ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Статтями 12, 81\~ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлені судом фактичні обставини справи. Копією Довіреності від 15.03.2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком І. Я., зареєстрованої у реєстрі за № 671 стверджується, що [PERSON] відповідно до усного договору доручення цією довіреністю уповноважив [PERSON] бути його представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх держаних, громадських, господарських та інших органах і організаціях незалежно від підпорядкування, форм власності, галузевої належності, в нотаріальних органах, а також перед будь-якими фізичними та юридичними особами з питань володіння, користування, розпорядження (з правом продажу, за ціну та на умовах на її розсуд) належної йому (позивачу) на праві власності земельної ділянки, площею 0, 0900 гектарів, розташованої в садівничому товаристві «Геолог» на [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 4610136800:02:005:0170, а також інші надані повноваження, передбачені довіреністю (а.с. 7-8). Копією Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.03.2019 року, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком І. Я., зареєстрованого у реєстрі за № 830 стверджується, що [PERSON] , яка діє на підставі довіреності, яка посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком І. Я., зареєстрованої у реєстрі за № 671 від імені [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] уклали цей договір (а.с. 9-12). Згідно п. 1 зазначеного Договору купівлі-продажу, [PERSON] продав, а [PERSON] купила земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,0900 гектарів, розташовану в садівничому товаристві «Геолог» в місті Львові. Кадастровий номер земельної ділянки: 4610136800:02:005:0170, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 836460546101. Пунктом 2 зазначеного Договору купівлі-продажу стверджується, що ця земельна ділянка належить [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого Управлінням земельних ресурсів у місті Львові 28.09.2007 року, серія ЯД № 462141. Земельну ділянку зареєстровано Львівським міським відділом Львівської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» 28.09.2007 року, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданим Кулиняком І. Я., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 26.03.2019 року, номер витягу НВ-0002919622019. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 3 зазначеного Договору купівлі-продажу, продаж вчинено за 1\~867\~419 грн. 00 коп., які повністю оплачені покупцем продавцю до підписання договору. Сторони свідчать, що розрахунок здійснений у відповідності до чинного на його момент законодавства. Підписанням цього договору продавець підтверджує, що покупець повністю розрахувався з ним за продану земельну ділянку і претензій матеріального характеру до неї не має. Вказаний Договір купівлі-продажу підписаний: зі сторони продавця [PERSON] (відповідач у справі) із вказівкою «від імені [PERSON] » (позивач у справі), згідно виданої довіреності від 15.03.2019 року, а зі сторони покупця - [PERSON] (п. 16 Договору купівлі-продажу). Копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 462141 стверджується, що такий видано [PERSON] , який є власником земельної ділянки площею 0,0900 гектарів, розташованої у садівничому товаристві «Геолог» в місті Львові № 28 (а.с. 13, 14). Застосоване судом законодавство. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого\~особистого немайнового\~або майнового права та інтересу. Відповідно до положень\~ст. 237 ЦК України\~представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих\~правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Статтею 239 ЦК України\~визначено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Згідно ч. 1, 3\~ст. 244 ЦК України\~представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.\~ Відповідно до ч. 1\~ст.\~1000\~ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 1004 ЦК України повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення Згідно п. 1, 3 ч. 1\~ст. 1006 ЦК України, повірений зобов`язаний повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення, негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Тлумачення ч. 2 ст. 530, п. 3 ч. 1 ст. 1006 ЦК України дозволяє зробити висновок, що у разі відсутності домовленості між повіреним та довірителем про встановлення строку (терміну) передачі одержаного у зв`язку з виконанням доручення, така передача має відбуватись негайно. При цьому для довірителя не потрібно пред`являти вимогу про передачу одержаного у зв`язку з виконанням доручення, оскільки п. 3 ч. 1 ст. 1006 ЦК України є виключенням, що допускається ч. 2 ст. 530 ЦК України. Наведена правова\~позиція знайшла\~своє відображення\~у постанові\~Верховного суду\~Касаційного цивільного\~суду \~від 10.01.2019\~року у\~справі №\~320/4274/16-ц\~(провадження\~№ 61-25696св18)\~та у\~силу положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковою для судів, як першої, так апеляційної інстанцій. Згідно ч. 1\~ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до ст. 655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до\~ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ч. 4\~ст.\~334\~ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до Договору купівлі-продажу, право власності на земельну ділянку підлягає державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Суд зазначає, що положення договору купівлі-продажу земельної ділянки щодо отримання коштів відповідачем у справі (у інтересах позивача) до підписання договору є звичайною діловою практикою, зокрема при укладенні договорів фізичними особами, і така практика не суперечила закону у правовідносинах, щодо яких виник спір. Наведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Великої палати Верховного Суду від 08.09.2020 року у справі № 916/667/18 (провадження № 12-145гс19). Так,\~відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~526\~ЦК України\~ зобов`язання \~має виконуватися належним чином відповідно до умов\~договору\~та вимог цього Кодексу, інших\~актів цивільного законодавства. Згідно ч.\~1.\~ст.\~599\~ЦК України\~зобов`язання припиняється\~виконанням,\~проведеним належним\~чином. Частина 1 ст. 610 ЦК України передбачає, що порушенням\~зобов`язання\~є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені\~договором\~або законом. Відповідно до ст. 612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час\~прострочення, а також три\~проценти\~річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений\~договором\~або законом. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсацій від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного суду України від 06.06.2012 року № 6-49цс12. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог\~ст. 77-78 ЦПК України. Згідно ч. 6 ст. 81ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У контексті дотримання судом стандартів мотивування слід звернути увагу на рішення «Руїз Торіха проти Іспанії» (№ 18390/91, 09.12.1994 року, § 29) та «Проніна проти України» (№ 63566/00, 18.07.2006 року, § 23, 25), у яких ЄСПЛ зауважив, що у рішеннях національних судів мають бути належним чином зазначені мотиви, на яких вони ґрунтуються, міра, до якої суд має виконати свій обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення; проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді. У рішенні «Суомінен проти Фінляндії» (№ 37801/97, 01.07.2003 року, § 36) зазначено, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доводів сторін на підтвердження їхніх позицій, суд зобов`язаний виправдовувати свої дії і наводити обґрунтування своїх рішень. У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України» № 4909/04 § 58 ЄСПЛ від 10.02.2010 року). Мотиви прийняття рішення та висновки суду. Відповідно до ст. 263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Окремо суд вважає необхідним зазначити, що відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування аргументів сторони позивача, не надано доказів, які б підтверджували належне виконання нею зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги у цілому. Враховуючи вказане, а також беручи до уваги те, що відповідач не виконала умови наданої їй довіреності (відповідно до усного договору доручення) від 15.03.2019 року, та з 28.03.2019 року (час укладення Договору купівлі-продажу земельної ділянки) користується майном позивача у власних інтересах, у зв`язку із чим з 28.03.2019 року у позивача виникло право на застосування наслідків такого прострочення у вигляді стягнення інфляційних збитків та трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення у період з 28.03.2019 року та по день подання позовної заяви (30.03.2022 року). Так, суд приймає наданий позивачем розрахунок суми боргу із застосуванням інфляційних втрат та 3 % річних (а.с. 4-6). Відтак,\~суд дійшов\~висновку,\~що позов\~є підставним і підлягає до задоволення у повному обсязі. Тому, з відповідач на користь позивача слід стягнути суму боргу, у зв`язку із продажем майна, а саме, земельної ділянки 2 423\~065 грн. 26 коп., тобто у межах заявлених позовних вимог. Судові витрати по справі. За змістом ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення ID № 0941-5509-3661-6219 від 24.03.2022 року\~(а.с. 15)\~позивачем сплачено судовий збір у розмірі 6\~202 грн. 50 коп., що становить половину необхідної суми судового збору, а саме 12\~405 грн. 00 коп. За клопотанням представника позивача, стороні позивача судом надано відстрочку сплати судового збору (а.с. 32), з урахуванням тяжкого майнового стану позивача на підставі приписів ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір». З огляду на те, що заявлені позовні вимоги задоволено повністю, то на підставі ст.\~133,\~141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір у розмірі 6\~202 грн. 50 коп., решта суми, яка становить 6\~202 грн. 50 коп. необхідно стягнути з відповідача на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved