Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

Позивач звернувся в липні 2022р. до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у сумі 102 375грн., що еквівалентно 3500 доларів США та 3% річних у сумі 8805.33грн., судових витрат. Позов обґрунтував тим, що 20.08.2019р. відповідач оформив боргову розписку, за якою позивач надав, а відповідач отримав гроші (позику) на придбання автомобіля в сумі 2300 доларів США із зобов`язанням погасити кошти протягом одного тижня. В подальшому 27.08.2019р. [PERSON] попросив позичити ще одну суму 1200 доларів США, оскільки вирішив придбати дорожчий автомобіль, запевняючи про повернення через декілька днів, тобто до 01.09.2019р., про що знову надана розписка. На неодноразові вимоги позивача, відповідач кошти не повертає. З врахуванням курсу валют станом на 04.07.2022р. просить стягнути заборгованість у сумі 102 375грн., що еквівалентно 3500 доларів США.\~ За вимогами ст.625 ЦК України за період з 28.08.2019р. по 11.07.2022р.\~ (1049 днів) на суму 2300 доларів США нараховано 3% річних 5795.84грн. та на суму 1200 доларів США за період з 02.09.2019р. по 11.07.2022р. (1044 дні) відповідно в сумі 3009.49грн. 25.08.2022р. позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог за змістом якої просив про стягнення з відповідача боргу за договором позики у сумі 127 995грн., що еквівалентно 3500 доларів США (за курсом НБУ станом на 25.08.2022р. - 36.57грн.) та 3% річних у сумі 8805.33грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач в судові засідання повторно не з`явився, повідомлявся про судові засідання належно, відзив на позовну заяву не подавав, а тому суд вважав за можливе завершити розгляд даної справи за відсутності відповідача. При цьому, адвокат відповідача 05.12.2022р. подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.41-42), участі в судовому засіданні ні 05.12.2022р., ні 06.02.2023р., ні 16.02.2023р. не брав, хоча належно був повідомлений. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.08.2019р. як доводила сторона між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого позивач надав, а відповідач зобов`язався повернути надані йому гроші в сумі 2300 доларів США із зобов`язанням погасити їх до 27.08.2019р., про що відповідач оформив боргову розписку (а.с.22). При цьому, на з`ясування судом змісту розписки, яка як зазначив представник позивача складена особисто відповідачем, у кого отримані кошти позичальником [PERSON] , отримано інформацію щодо самого позивача [PERSON] , в якого й наявний оригінал розписки, долучений до матеріалів справи, іншого стороною відповідача не спростовано. 27.08.2019р. [PERSON] попросив позивача позичити йому ще одну суму 1200 доларів США, запевняючи про повернення їх до 01.09.2019р., про що знову надана розписка (а.с.23). За змістом долученого оригіналу розписки, яка складена одною й тією ж особою відповідачем, кошти отримані саме у [PERSON] , при цьому дата складання такої після змісту відсутня, проте визначена дата повернення до 01.09.2019р., і як зазначив представник позивача така складалася 27.08.2019р. і ймовірно умисно відповідачем не проставлена внизу дата, а позивач не звернув на таке увагу, такі доводи не спростовані стороною відповідача. Отже, факт надання коштів за договорами позики підтверджується оригіналами розписки, як вимагає закон. За вимогами ст.1046 ЦК України за договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Статтею 527 ЦК України передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Як слідує зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. На неодноразові усні вимоги позивача, як доводила сторона позивача та не спростовано матеріалами справи, відповідач кошти не повертає. Оскільки позикодавець надав до справи як доказ неповернення позики оригінали розписки, що і доводила сторона позивача та не спростовано стороною відповідача, тому вимоги щодо стягнення коштів в сумі 127 995грн., що еквівалентно 3500 доларів США (за курсом НБУ станом на 25.08.2022р. - 36.57грн.) підлягають до задоволення. Що стосується вимоги про стягнення 3% річних, то слід зазначити наступне. Як вбачається з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №373/2054/16-ц від 16.01.2019 року, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути таку ж суму грошових коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. При обрахунку 3% річних за основу має братись прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті. Таким чином, 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника, а тому при його обрахунку береться за основу прострочена сума, визначена у договорі та в іноземні валюті. Згідно розрахунку за період з 28.08.2019р. по 11.07.2022р. (1049 днів) на неповернуту суму позики 2300 доларів США позивачем нараховано 5795.84грн. та на суму 1200 доларів США за період з 02.09.2019р. по 11.07.2022р. (1044 дні) відповідно - 3009.49грн., а разом сума яку просить стягнути позивач з відповідача складає 8805.33грн., ці вимоги також підлягають до задоволення.\~ За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є повністю доведеними та обґрунтованими. Окрім того, з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позову у розмірі 1112.00грн. та 256.00грн. (а.с.5,19). На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.527,1046-1049 ЦК України,

Outcome: approved