Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-26 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що 27.07.2007 [PERSON] уклав з позивачем договір № б/н та отримав кредит у розмірі 4000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до позовної заяви позивача, у зв`язку з неналежним виконання кредитного зобов`язання [PERSON] , виникла заборгованість перед Банком, яка станом на 05.06.2017 становить 23675,76 грн, з яких: 13144,83 грн - тіло кредиту; 3090,96 грн - нараховано відсотки за користування кредитом; 5836,36 грн - нараховано пені; штрафи: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1103,61 гр. - штраф (процентна частина). Вказану заборгованість позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь, а також судові витрати. Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27.04.2017 позов публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.07.2007 у розмірі 23675 грн 76 коп. та 1600,00 грн судового збору. Не погоджуючись з рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27.04.2017 відповідачем подано заяву про перегляд заочного рішення суду. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 11.04.2019 заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 12.07.2018 було задоволено. Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 12.07.2018 скасовано. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана справа надійшла до провадження судді Анохіну А.М. Представник позивача до початку судового засідання звернувся із заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, та проти заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог, подали до суду письмове заперечення та вказали, що дійсно, у 2007 році у відповідача виникли договірні відносини з ПАТ КБ «ПриватБанк» та він отримав кредитну картку, з кредитним лімітом 4000 грн, однак кредитним лімітом останнім часом не користувався, а користувався лише власними коштами, які перераховував на картку самостійно. Наприкінці серпня 2016 року, відповідач не зміг зайти з телефону в додаток Приват24. Після цього 01.09.2016 звернувся до відділення ПАТ КБ «Приватбанк» з метою з`ясування у чому причина неможливості зайти у додаток Приват24 встановлений на телефоні. Менеджер ПАТ КБ «Приватбанк» повідомив, що відповідач не може зайти в додаток Приват24 в зв`язку з тим, що був змінений номер телефону для входу в додаток у банку біля метро Героїв Дніпра, а також те, що після зміни номеру телефону була подана заявка на отримання кредитного ліміту, який було знято через банкомат біля метро «Шулявка». Відповідач пояснив менеджеру ПАТ КБ «Приватбанк», що він номер телефону не змінював і ніяких заявок про отримання кредитного ліміту не оформлював, тим більше не знімав ніяких коштів. Відповідач відразу викликав працівників поліції до відділення ПАТ КБ «Приватбанк» та написав заяву про вчинення кримінального правопорушення. Також повідомив банк про фінансове шахрайство заявками №3883898 та №3883901. Працівниками поліції 01.09.2016 було порушено кримінальне провадження №12016100100010904 за ч.1 ст.185 КК України. У квітні 2017 року відповідач звертався до Київської місцевої прокуратури №10 з скаргою щодо незадовільного досудового розслідування у кримінальному провадженні №12016100100010904. Київська місцева прокуратура №10 направила на розгляд вищевказану скаргу до Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві. Шевченківське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві своїм листом №Т-2286/125/56-2017 від 26.04.2017 повідомило, що в ході проведення досудового розслідування встановлено, що невстановлена особа таємно заволоділа грошовими коштами з кредитної картки № [NUMBER] в сумі 8000,00 грн, яка належить [PERSON] . За даними відповідача досудове розслідування кримінального провадження №12016100100010904 триває. В день коли знімались кошти з кредитної картки відповідач зазначає, що знаходився у Хмельницькій області. Крім того, представник відповідача у своїх поясненнях також зазначав, що позовні вимоги не підлягають задоволенню ще з інших підстав, зокрема позивач у своїй позовній заяві посилається як на підставу стягнення неіснуючого боргу та нарахування відсотків і інших штрафних санкцій на Анкету-заяву від 27.07.2007. У зазначеній Анкеті-заяві від 27.07.2007 відсутня відсоткова ставка, Умови та Правила банківських послуг не містять підпису відповідача, що є окремою підставою для відмови у позові в частині стягнення відсотків за користування кредитом та узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17-ц від 03 липня 2019 року. З урахуванням наведеного представник відповідача наголошував, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов, які надав банк, відповідач розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Сам по собі наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру заборгованості, оскільки банком не доведено укладення кредитного договору з дотриманням передбачених законом форми і змісту. Тому позовні вимоги про стягнення грошових сум згідно з умовами такого договору не можуть бути задоволені. Заслухавши відповідача та його представника, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом, 27.07.2007 [PERSON] ознайомившись із Умовами та правилами надання банківських послуг у ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого являється ПАТ КБ «ПриватБанк» та склавши заяву, надала згоду, що заява з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою та «Тарифами Банку» складають договір, укладений між нею та ЗАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до умов якого, отримав кредит у розмірі 4000 грн 00 коп. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно укладеного договору відповідач взяв на себе зобов`язання своєчасно та у повному обсязі здійснювати повернення кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами. Своїх зобов`язань за кредитним договором [PERSON] не порушував, що підтверджується наданими позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 05.06.2007, а саме, як зазначає [PERSON] у судовому засіданні та вбачається в наданому розрахунку, починаючи з 01.08.2015 до 31.07.2016, він користувався лише власними коштами, які знаходились на рахунку. Також, із поданого розрахунку вбачається, що починаючи з 27.08.2016 з рахунку зафіксовано зняття кредитних коштів, на які в подальшому було здійснено відповідні нарахування. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру досудових розвідувань від 01.09.2016 вбачається, що 01.09.2016, близько 10.00, невстановлена особа знаходячись в приміщенні відділення "Приватбанк", що по вул. Глибочицька, 29 в м. Києві таємно заволоділа грошовими коштами з кредитної картки № [NUMBER] в сумі 8000 гривень, яка належить гр. [PERSON] . Згідно повідомлення Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві №Т-2286/125/56-2017 від 26.04.2017, в ході проведення досудового розслідування встановлено, що невстановлена особа таємно заволоділа грошовими коштами з кредитної картки № [NUMBER] в сумі 8000,00 грн, яка належить [PERSON] . Пунктом 2.1.1.5.11 Правил користування платіжною картою передбачено, що у випадку виявлення факту несанкціонованого доступу до карткового рахунку через Клієнт зобов`язується негайно повідомити про це банк. Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Конституційний Суд України у Рішенні від 10 листопада 2011р. у справі №15-рп/2011 роз`яснив, що положення пунктів 22, 23 ст.1, ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 7, 8 розділу VI Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. При вирішенні спору необхідно приймати до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15, яка ґрунтується на тому, що не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд дійшов помилкового висновку про вину особи - споживача як підставу цивільно-правової відповідальності. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі №127/23496/15-ц (касаційне провадження №61-3239св18) вказану правову позицію підтримав, зазначив, що встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Аналогічний правовий висновок наведений і у Постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 у справі №691/699/16-ц. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що відповідач [PERSON] не мав боргу перед позивачем за кредитним договором №б/н від 27.07.2007 станом на 27.08.2016; невідомою особою за допомогою Приват 24 було здійснено зміну номеру телефону та знято кошти. Після того як [PERSON] дізнався про несанкціоновані фінансові операції по його рахунку, що мали місце 27.08.2016, він невідкладно викликав поліцію по відділення банку та через працівника банку повідомив позивача про необхідність проведення перевірки у зв`язку з шахрайськими діями, звернувся із заявою до поліції щодо несанкціонованого зняття коштів, та наявне кримінальне провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами. Відповідно до ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів» - захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження вчинення [PERSON] дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню Приват24 або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, розголошення секретної інформації третім особам, суд доходить висновку відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, що виникли 27.08.2016. Встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк»

Outcome: dismissed