Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

18 жовтня 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиної ОВ., Криворізької міської ради, у якому просить суд встановити юридичний факт, що [PERSON] , [INFO] , є рідною тіткою позивача; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] , [INFO] , є батьком позивача, [PERSON] , [INFO] , була рідною сестрою батька позивача, тобто приходилася їй тіткою. [PERSON] померла [INFO] . Позивач звернулася до нотаріуса для отримання свідоцтва про спадщину, однак постановою від 12.07.2022 нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність документального підтвердження родинних стосунків з померлою. Наявність родинних стосунків між батьком позивача та її тіткою [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження позивача, свідоцтвом про народження [PERSON] , копією актового запису про народження [PERSON] , а також записами у домовій книзі по [ADDRESS] , де проживала родина [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке за життя належало померлій тітці. Позивач є єдиною спадкоємицею, інші особи не претендують на отримання спадщини. У зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивач не має можливості прийняти спадщину та зареєструвати за собою право власності на спадкове майно, тому вона звернулася із цим позовом до суду. Ухвалою судді від 20 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, роз`яснено учасникам справи їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи. 31 жовтня 2022 року від відповідача Криворізької міської ради надійшло клопотання про розгляд справи за участю представника виконавчого комітету Покровської районної в місті ради, якому делеговані повноваження Криворізької міської ради у даній категорії судових справ. 18 листопада 2022 року від представника виконкому Покровської районної в місті ради надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач частково визнає позовні вимоги, не заперечує проти встановлення факту родинних відносин за наявності доказів на його підтвердження, однак вважає, що визнання права власності на спадкове майно є передчасним, оскільки підставою для відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину стала відсутність документального підтвердження родинних стосунків між спадкоємцем і спадкодавцем, а тому позивач не позбавлена права звернутися до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав у разі встановлення факту родинних відносин судом. 18 листопада 2022 року підготовче засідання було відкладено на 23 листопада 2022 року через неявку одного з відповідачів. Ухвалою суду від 23 листопада 2022 року за клопотанням представника відповідача Криворізької міської ради витребувані докази, підготовче засідання відкладено на 06 грудня 2022 року. 06 грудня 2022 року підготовче засідання не відбулося у зв`язку з відсутністю електроенергії в приміщенні суду. 09 грудня 2022 року та 15 грудня 2022 року до суду надійшли витребувані докази. Ухвалою суду від 21 грудня 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 19 січня 2023 року. 19 січня 2023 року судовий розгляд справи не відбувся через відсутність електроенергії в приміщенні суду, судове засідання призначено на 30 січня 2023 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про проведення судового розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача Криворізької міської ради до суду не з`явився, у наданому суду письмовому клопотанні просив розглянути справу за його відсутності, просив прийняти рішення згідно чинного законодавства та з урахуванням зібраних по справі доказів. Від відповідача Другої криворізької державної нотаріальної контори надійшов лист про розгляд справи за відсутності нотаріуса. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частиною 1 статті 315 ЦПК України визначено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядає суд. Частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно із п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в\~суд із\~заявою про\~встановлення цих\~фактів,\~яка у\~разі відсутності\~спору,\~розглядається за\~правилами окремого\~провадження.Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Метою звернення\~ [PERSON] \~із позовом про встановлення факту\~родинних відносин \~є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для прийняття спадщини після смерті\~ [INFO] [PERSON] , зокрема з метою наступного вирішення питання про право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті останньої. При цьому нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю документального підтвердження родинних стосунків з спадкодавцем.\~\~ Таким чином, суд дійшов висновку, що зі змісту позову [PERSON] вбачається спір про право, оскільки встановлення факту спрямоване на отримання спадкового майна у власність, а тому спір підлягає розгляду в позовному провадженні. Судом встановлено, що позивач народилася [INFO] , її батьками відповідно до копії свідоцтва про народження є [PERSON] (рос.) та [PERSON] (рос.) (а.с. 12). 22 липня 1989 року після укладення шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 14). Згідно з копією запису акту про народження № [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записано [PERSON] (рос.), експедитора радгоспу № 25, та [PERSON] (рос.), домогосподарку, які проживали у с. Карл Лібкнехтське Криворізького району Дніпропетровської області (а.с. 15). Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, [INFO] народилася [PERSON] , про що зроблений актовий запис 1392 від 31 серпня 1949 року, батьками записані [PERSON] , 1899 року народження, експедитор р-к [PERSON] , [PERSON] , домогосподарка на утриманні чоловіка (а.с. 91-92). Також, як вбачається з копії Запису акту про народження № 1392 батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] (рос.) та [PERSON] (рос.) (а.с. 93). У наданій позивачем та дослідженій судом копії домової книги для прописки громадян, проживаючих у будинку [ADDRESS] рудник [PERSON] , у різні часові періоди проживали [PERSON] (рос.), [INFO] , [PERSON] (рос.), [INFO] , [PERSON] (рос.), [INFO] , [PERSON] (рос.), [INFO] (а.с. 21-24). Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30.10.2003, [PERSON] помер [INFO] у віці 70 років. [PERSON] (рос.), 1911 року народження, померла [INFO] (а.с. 97). [INFO] помер [PERSON] (рос.), що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 79). [PERSON] померла [INFO] (а.с. 65 зворотній бік). За життя [PERSON] належало на праві приватної власності домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с. 80). 04 січня 2022 року позивач [PERSON] звернулася до Другої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття всього спадкового майна після смерті своєї тітки [PERSON] (а.с. 65). Постановою державного нотаріуса від 12.07.2022 [PERSON] відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало померлій [INFO] тітці [PERSON] у зв`язку з тим, що відсутній факт родинних відносин з померлою (а.с. 10). Проаналізувавши вищевказані\~докази,\~суд дійшов\~висновку про\~доведеність позивачем\~належними та\~допустимими доказами\~у їх\~сукупності факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , а саме, що [PERSON] є рідною тіткою [PERSON] , що необхідно останній для реалізації її спадкових прав, а отже вимога про встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню. Що стосується позову про визнання права власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] у порядку спадкування суд виходить з наступного. Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З огляду на те, що підставою для відмови нотаріусом позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом була відсутність підтвердження родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, а судом такий факт встановлений і в цій частині суд дійшов висновку про задоволення позову, що усуває перешкоду для отримання свідоцтва про прийняття спадщини, суд вважає за необхідне відмовити у позові в частині визнання права на домоволодіння за позивачем у порядку спадкування, оскільки наявні усі умови для отримання ним свідоцтва у нотаріальній конторі. Також, як вище зазначалось, 12 липня 2022 року державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори у постанові про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, наведені мотиви такої відмови відсутність документального підтвердження родинних відносин з померлим спадкоємцем, що унеможливлює здійснення нотаріусом нотаріальної дії. При цьому, визначаючи співвідповідачем за даним позовом державного нотаріуса, позивач не мотивує яке порушене нотаріусом право вона захищає. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На переконання суду, позивач заявляє як до співвідповідача свої вимоги до державного нотаріуса, яка не є належним відповідачем у цій справі, оскільки нотаріус не відноситься до суб`єктів матеріальних відносин, які лежать в основі вчинення нотаріальних дій. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасників нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Таким чином, нотаріус не є відповідачем у спорах, що виникають із цивільних відносин, пов`язаних з нотаріальною дією. Така позиція висловлена у п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», де вказано, що у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі. Аналогічна позиція висловлена і в ухвалі Верховного Суду України від 05.12.2007 у справі № 6-16344св07, де зазначено, що при розгляді справ, котрі стосуються оскарження прав і обов`язків сторін, набутих на підставі вчинених нотаріальних дій (окрім справ за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні), нотаріуси не є особами, прав і обов`язків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична заінтересованість в результатах розгляду справи судом і реалізації прийнятого по ньому рішення. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом, за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України (2004 р.), норми якої кореспондуються зі статтею 51 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIІІ, чинній з 15.12.2017). Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Аналогічна правова позиція викладена й в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц. Згідно з ч.ч. 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про задоволення вимоги про встановлення факту родинних відносин, та про відмову у задоволенні позовних вимог до державного нотаріуса через пред`явлення позову до неналежного відповідача, а також про відмову у задоволенні позову в частині визнання права власності в порядку спадкування, На підставі викладеного,

Outcome: partial