Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

у вересні 2022 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), у якому просила стягнути з останнього на свою користь суму заборгованості за договором позики від 18.12.2020 року у сумі основного боргу в розмірі 800 000,00 грн., інфляційних втрат за період з 31.12.2021 року по 07.09.2022 року - 111 040,00 грн. та 3% річних - 16 504,11 грн., а також витрати по сплаті судового збору - 9 275,46 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.12.2020 року між сторонами укладено договір позики за умовами якого позивач передала відповідачу грошові кошти у розмірі 800 000,00 грн., а останній зобов`язався повернути кошти до 30.12.2021 року. До теперішнього часу кошти повернуті не були. За умовами ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем також нараховано на суму боргу за договором позики інфляційні втрати на 3% річних. Оскільки у добровільному порядку відповідач не повернув кошти, позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач, виїхав на проживання до Російської Федерації, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення на сайті суду, відзиву на позовну заяву не подав. У зв`язку з Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX (зі змінами), за зверненням Мін`юсту Міністерство закордонних справ України повідомило депозитаріїв конвенцій Ради Європи, Гаазької конференції з міжнародного приватного права та ООН, а також сторони двосторонніх міжнародних договорів України про повномасштабну триваючу збройну агресією Росії проти України та неможливість у зв`язку з цим гарантувати у повному обсязі виконання Українською стороною зобов`язань за відповідними міжнародними договорами та конвенціями на весь період воєнного стану. На сьогодні Укрпоштою припинено доставку поштових відправлень до/з Росії та Білорусі та згідно з повідомленням Міністерства закордонних справ України через повномасштабну агресію Росії проти Україні дипломатичні відносини між Україною та Росією розірвано. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09.11.2022 у справі відкрито провадження у цивільній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 01.02.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 18.12.2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали Договір позики, за яким позикодавець передала у власність позичальника грошові кошти у сумі 800 000,00 грн. у строк до 30.12.2021 року (п. 1). Згідно п. 2 Договору позики, за домовленістю сторін позика є безвідсотковою. Позичальник має право повертати позику частинами. Відповідно до п. 3 Договору позики, даний договір свідчить про передачу позикодавцем готівкою позичальнику грошових коштів, зазначених у п. 1 даного договору, та сторони домовились не складати окремого документа щодо підтвердження передачі даних грошових коштів. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену у п. 1 даного договору, у строки та порядку, визначені умовами даного договору (п. 6 Договору позики). Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Частиною 2 ст. 1047 ЦК України допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Отже, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, а отже зобов`язаний повернути позивачу суму боргу за договором позики від 18 грудня 2020 року в сумі 800 000,00 грн. Стосовно стягнення інфляційних витрат та 3 % річних слід зазначити наступне. В силу вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Крім того, згідно п. 7 Договору позики, у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми. Розмір індексу інфляції було перевірено та перераховано судом за допомогою програми системи «Ліга-Закон» в розділі «корисні інструменти» та становить 156 264,05 грн., а 3% річних - 16 504,11 грн. за період з 31.12.2021 року по 07.09.2022 року У той же час, розглядаючи справи у мужах заявлених позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати за період з 31.12.2021 року по 07.09.2022 року у розмірі 111 040,00 грн. та 3% річних за цей же період - 16 504,11 грн. у відповідності до положень ч. 2 ст. 625 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а з відповідача слід стягнути суму боргу за договором позики, інфляційні витрати та 3 % річних на вказану суму боргу. Згідно ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі - 9 275,44 грн.

Outcome: approved