Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

27.07.2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , відповідно до вимог якої позивачка просить усунути їй перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення відповідачів з квартири [ADDRESS] , а також стягнути з останніх комунальні платежі у розмірі 49 037,09 грн. за час проживання в квартирі. Позов обґрунтовується тим, що позивач володіє на праві власності вказаною квартирою, яку на сьогоднішній день займають відповідачі без будь-якої правової підстави на це, оскільки з власником квартири договорів оренди (найму) не укладали, дозвіл на проживання від власника не отримували. Таким чином, зазначеними вище діями відповідачі порушують право власності позивача на квартиру. За комунальні платежі відповідачі не сплачують, накопився борг більше ніж 50 000 грн. На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28.09.2007 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24.04.2008 року, в спірну квартиру було переселено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з приміщення № 4, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 21.09.2009 року ухвалою Верховного Суду України зазначені вище рішення судів скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.04.2009 року по справі № 2-5717/09 залишено без розгляду позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном та виселення. Отже, на сьогоднішній день рішення судів, на підставі яких у квартиру були вселені вказані особи, були скасовані. Крім того, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва по справі № 760/9324/18 від 29.05.2018 року було встановлено, що [PERSON] з 30.01.2017 року не зареєстрований за адресою квартири, а має інше місце реєстрації. Таким чином, у відповідачів відсутні будь-які правові та законні підстави для проживання або перебування у квартирі, а тому відповідачі підлягають виселенню. Також, згідно листа ПрАТ «АК» Київводоканал» від 05.12.2019 року № 7236/18/36/02-19 за особовим рахунком по квартирі за послуги централізованого водопостачання та водовідведення обліковується заборгованість у сумі 25 579,27 грн. Згідно листа КП «Київтеплоенерго» від 05.12.2019 року № 28АУ/6/1/4645 за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води по квартирі нарахована заборгованість у розмірі: за ЦО - 9492,58 грн., за ЦПГВ - 13965,24 грн. У листі КП «Київтеплоенерго» від 05.12.2019 року № 28АУ/6/1/4645 зазначено, що особовий рахунок № [NUMBER] по квартирі, щодо обліку розрахунків за надання послуг з ЦО та ЦПГВ, відкритий на іншу особу, не на власника квартири. Таким чином, заборгованість по комунальним платежам щодо квартири станом на 05.12.2019 року становить 49 037,09 грн. Отже, відповідачі користувалися комунальними послугами, але їх не оплачували, чим нанесли позивачу реальні збитки, які підлягають стягненню. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.08.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання, визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Ухвалами Солом`янського районного суду м. Києва від 21.09.2020 року, від 04.02.2021 року, від 05.08.2021 року, від 13.09.2021 року, від 11.01.2022 року за клопотаннями сторони позивача були вирішені питання про витребування доказів. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.08.2022 року за клопотанням сторони позивача залучено до участі у справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06.02.2023 року відмовлено в задоволення клопотання [PERSON] про залучення АК «Альфа-Банк» в якості третьої особи на стороні відповідача. У судове засідання позивачка не з`явилася, подала через канцелярію суду заяву, з якої вбачається, що вона позовні вимоги підтримує, просить розглядати справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. В матеріалах справи також містяться письмові пояснення позивачки у вигляді хронологічно викладених фактів, пов`язаних із житловими правами відповідачів, що надійшли до суду 11.01.2022 року, згідно яких: 16.01.1963 року - вселення сім`ї [PERSON] в двокімнатну квартиру [ADDRESS] , що належить НАН України (УРСР). Підстава - ордер № 8597 від 16.01.1963; 19.11.1987 року - рішення Радянського народного суду м. Києва від 19.11.1987 р., яким, зокрема, підтверджено статус квартири як жилої; грудень 1994 року - КМБТІ проводить тех. інвентаризацію готелю « Академічний », ресторану « Пектораль » і стояка службових приміщень в правому крилі готелю по [ADDRESS] на замовлення Академії наук України. В ході інвентаризації було встановлено, що службові приміщення, в т.ч. і квартира № 4 , використовувались як житлові квартири; 15.01.1995 року - мирова угода та відповідна ухвала Радянського районного суду м. Києва у справі за позовом готельного комплексу «Феофанія» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виселення, про затвердження мирової угоди, згідно з якою сторони погодилися переселитися у 2 двокімнатні квартири № 132 та [ADDRESS] ; грудень 1995 року - розгляд Радянською РДА м. Києва питання щодо статусу приміщень готельного комплексу « Феофанія » та затвердження акту про непридатність для проживання приміщень 1 - 5 поверхів правого крила будинку; 15.05.1996 року - постанова Вищого арбітражного суду України № 04-1/Кв-14/59-10/18, згідно якої нежиле приміщення, заг. пл. 420 кв. м, з 1-го по 5-й пов. по [ADDRESS] підлягає передачі Готельним комплексом «Феофанія» у власність повного товариства «Заставне товариство «Скарбниця»; 06.06.1996року - передання приміщення від попереднього власника новому; 12.06.1996 року - КМБТІ реєструє приміщення за ПТ «Заставне товариство «Скарбниця»; 05.09.1996 року - ПТ «ЗТ «Скарбниця» продає приміщення Представництву «Тауер Ресорсіз Лімітед», що зареєстровано КМБТІ 12.09.1996 року; 22.06.1998 року - заведення КМБТІ окремої інвентаризаційної справи № 54027 на нежитлові службові приміщення у правому крилі готелю; 24.07.1998 року - представництво «Тауер Ресорсіз Лімітед» продає [PERSON] 2/5 частин нежилого приміщення на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом 2-ї Київської державної нотаріальної контори Новицькою Р.М., р/н 6-2497 (зареєстроване КМБТІ 03.08.1998 року, р/н 1467-П); 24.07.1998 року - представництво «Тауер Ресорсіз Лімітед» продає [PERSON] 2/5 частин нежилого приміщення на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ДН 2-ї КДНК Новицькою Р.М., р/н 6-2494 (зареєстроване КМБТІ 03.08.1998 року, р/н 1467-П); 24.07.1998 - представництво «Тауер Ресорсіз Лімітед» продає [PERSON] 2/5 частин нежилого приміщення на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ДН 2-ї КДНК Новицькою Р.М., р/н 6-2491 (зареєстроване КМБТІ 03.08.1998 року, р/н [NUMBER] ); 05.12.2003 року - [PERSON] (2/5 частини), [PERSON] (2/5 частини) та [PERSON] (1/5 частина) продають [PERSON] нежиле приміщення за адресою: [ADDRESS] , заг. пл. 415,7 кв. м, з 1 по 5 поверхи, літ. «А» (зареєстроване КМБТІ 06.01.2004 року за № 6-3304 у реєстр. книзі № 10п-307 за реєстр. № 1467п); 26.12.2005 року - [PERSON] продає [PERSON] нежиле приміщення, заг. пл. 437,1 кв. м, (з 1-го по 5 пов.) (в літ.А) згідно договору купівлі-продажу, посв. ПН КМНО Кучеренко Н.П., р/н 7044 (зареєстроване КМБТІ 05.01.2006 року за реєстр. № 1567-п в реєстр. книзі № 8-п-307; реєстраційне свідоцтво № 025607); 07.06.2006 року - іпотечний договір № 04/І-245 між, імовірно, [PERSON] та АТ «Укрсоцбанк», посвідчений ПН КМНО Ковальчуком С.П., р/н 2122д; 01.08.2007 року - [PERSON] продає [PERSON] квартиру [ADDRESS] , згідно договору, посвідченого Кучеренко Н.П., ПН КМНО, р/н 4105 (зареєстрованого КМБТІ 06.08.2007 року за р/н 2398); 28.09.2007 року - рішення Шевченківського р/с (с. Коваль М.П.) у справі № 2-5717/09 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном та виселення; Рішенням, зокрема встановлено, що суду не надано жодних правовстановлюючих документів, які б породжували право відповідачів на користування приміщенням, так само угод з позивачем або попередніми власниками, які б давали їм право на володіння та користування частиною приміщення; 24.04.2008 року - ухвалою Апеляційного суду м. Києва у справі № 2-5717/09 відповідачам відмовлено в задоволенні апеляційної скарги та зазначено, що вони підлягають виселенню в кв. [ADDRESS] , яка надається [PERSON] в їх власність. Окрім цього, зазначено, що приміщення квартири [ADDRESS] з грудня 1995 року є нежитловим та непридатним для проживання; 27.06.2008 року - між Кредитною спілкою «Перший кредитний альянс» та [PERSON] укладений кредитний договір № 472-02; 14.11.2008 року - укладення між кредитною спілкою та [PERSON] додаткового договору № 1, згідно якого в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 472-02 від 27.06.2008 року [PERSON] зобов`язувався укласти договір доручення на реалізацію належної йому квартири [ADDRESS] ; 20.11.2008 року - договір доручення між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений ПН КМНО Кучеренко Н.П., р/н 5596, яким перший доручив останньому у разі невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором продати від імені [PERSON] вищевказану квартиру та за рахунок виручених коштів погасити борг; 21.01.2009 року - ухвала Верховного Суду України у справі № 2-5717/09, якою рішення першої та апеляційної інстанції (про виселення Чорних) скасовано, а справу відправлено на новий розгляд. Зокрема, зазначено про наявність ордеру, відсутність розпорядчого акту Радянської РДА про переведення спірних приміщень у нежилі, а також, що судами попередніх інстанцій не досліджено питання не виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою Радянського районного суду м. Києва від 15.01.1996 року; 13.04.2009 року - відкриття Шевченківським р/с (с. Васильєва Т.М.) провадження у справі № 2-7405/09 за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою, поновлення зруйнованих комунікацій; 21.04.2009 року - ухвала Шевченківського р/с м. Києва (с. Юзькова О.Л.) у справі № № 2-5717/09 про залишення без розгляду позову у справі на підставі заяви [PERSON] ; 02.11.2009 року - ухвалою Шевченківського р/с (с. Васильєва Т.М.) накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Клопотання про арешт обґрунтовано тим, що в квартиру невідомо ким та невідомо за яких обставин вселено [PERSON] , який може здійснити її відчуження; 04.02.2010 року - укладення між [PERSON] та КС «Перший кредитний альянс» договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 427-02 від 27.06.2008 року, укладеному між [PERSON] та кредитною спілкою; 13.10.2010 року - рішення Солом`янського р/с м. Києва (с. Мельник В.В.) у справі № 2-3421-1/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] та кредитна спілка «Перший кредитний альянс», яким було визнано право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ; 24.11.2011 року - позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою у справі № 2-423/11, залишений без розгляду ухвалою Шевченківського р/с (с. Васильєва Т.М.) у зв`язку з повторною неявкою позивачів; 28.03.2013 року - [PERSON] дарує [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування р/н 961, посвідченого ПН КМНО Войтовським В.С.; 02.07.2016 року - реєстрація права власності на нежиле приміщення, пл. 365,3 кв. м, з 1 по 5 поверхи по [ADDRESS] за АТ «Укрсоцбанк» (ПН КМНО Марцинкевич Л.А., рішення № 30286882, номер запису: 15213567); 22.08.2018 року - АТ «Укрсоцбанк» продає [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у рівних частках нежиле приміщення (в літ. А) за 1-го по 5-й поверх, загальною площею 365,3 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу посв. ПН КМНО Саваріною О.С., р/н 1820; РНОНМ 961579880000. Відповідачі у жодне з призначених судових засідань не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися в порядку, передбаченому процесуальним законом. Відзивів та будь-яких інших заяви чи клопотань до суду не подали. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування від 28.03.2013 року, укладеного [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Войтовським В.С., зареєстрованого в реєстрі за № 961 (а.с. 17). Вказані обставини також підтверджуються копією Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер: 1737968 від 28.03.2013 року (а.с. 18) та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 138589007 від 21.09.2018 року (а.с. 20). За доводами позивачки, відповідачі вселились та проживають у вказаній квартирі без згоди власника, договорів оренди (найму) не укладали, не є членами її сім`ї, спільним побутом, взаємними правами та обов`язками не пов`язані, зареєстровані за іншою адресою, а, відтак, будь-яких законних підстав для проживання у квартирі відповідачі не мають. Відповідачі порушують права власності позивачки, оскільки вона не має можливості потрапити до квартири, власником якої вона є, що підтверджується рапортом Солом`янського УП ГУ НП в місті Києві за 16.10.2019 року (а.с. 14), у зв`язку з чим вона просить усунути перешкод коди у користуванні власністю шляхом виселення відповідачів. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України закріплено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Положеннями ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Вбачається, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебували матеріали цивільної справи № 2-5717/09 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном та виселення. Спір стосувався виселення відповідачів з приміщення готельного комплексу « Феофанія », що за адресою: [ADDRESS] . На підставі рішення суду від 28.09.2007 року (а.с. 63-66), яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.04.2008 року по справі № 22-9850/07 (а.с. 67-69), зокрема, [PERSON] та [PERSON] було виселено з приміщення № 4 (квартири 4 ) за вказаною адресою у спірну квартиру, яка надається [PERSON] у їх власність. Разом з тим, ухвалою Верховного Суду України від 21.01.2009 року (справа № 6-15036св08) рішення від 28.09.2007 року та ухвалу від 24.04.2008 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 9-10, 70-72). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.04.2009 року позовну заяву по справі № 2-5717/09 було залишено без розгляду (а.с. 11, 73). Таким чином, суд приходить до висновку щодо правомірності вимог позивача про усунення їй перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні належній їй на праві приватної власності квартирі, шляхом виселення з неї відповідачів. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (ч. 2 ст. 109 ЖК України) . Стаття 161 цього Кодексу визначає випадки виселення без надання громадянам іншого жилого приміщення, зокрема, стосовно осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення. Позивачка вважає, що відповідачі займають належну їй на праві власності квартиру без правових підстав, оскільки рішення судів, на підставі яких вони туди були вселені, - скасовані. Таким чином, відповідачі залишилися проживати за адресою: [ADDRESS] , безпідставно. Однак, слід зазначити, що в даному випадку вселення відповідачів у спірну квартиру не є самоправним, оскільки відбулося на підставі рішення суду, яке згодом було скасовано, а, отже, фактично відпали правові підстави для зайняття відповідачами визначеного помешкання. Судом були здійснені всі необхідні заходи для можливості виконання вимог ч. 1 ст. 109 ЖК України. Разом з тим, з наданих стороною позивача відомостей, які жодним чином не були спростовані відповідачами, а також отриманих в ході розгляду справи документів, вбачається, що нерухомість за адресою: [ADDRESS] , зазнала суттєвих змін та втратила наявність квартири № 4 , яка мала статус як жилої та в яку відбулося вселення сім`ї [PERSON] на підставі ордеру № 8597 від 16.01.1963 року, що згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України як обставини, встановлені рішенням ВСУ від 21.01.2009 року, не підлягають доказуванню. Так, статус житлового приміщення було змінено на нежитлове, площа приміщення зазнала змін як і його тип та призначення. Власники нерухомого майна змінювалися неодноразово та наразі згідно договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 22.08.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Саваріною О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1820 (а.с. 220-224), ними є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яких було залучено до участі у справі в якості третіх осіб та які, відповідно, і мають вирішувати питання щодо забезпечення відповідачів житлом взамін того, що наразі відсутнє. Відносно вимоги позивачки про стягнення з відповідачів суми комунальних платежів у розмірі 49 037,09 грн. за час їх проживання в квартирі як збитків власника квартири, то суд приходить до наступного. За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). В обґрунтування заявленої вимоги позивачка посилається на листи ПрАТ «АК`Київводоканал» від 05.12.2019 року №7236/18/36/02-19 (а.с. 17) та КП «Київтеплоенерго» від 05.12.2019 року № 28АУ/6/1/4645 (а.с. 18). Однак, з наданих позивачкою листів не вбачається періоду нарахування заборгованості, яку вона просить стягнути з відповідачів за час проживання ними у спірній квартирі. А лист КП «Київтеплоенерго» взагалі містить інформацію лише що особовий рахунок № [NUMBER] по квартирі, щодо обліку розрахунків за надання послуг з ЦО та ЦПГВ, відкритий на іншу особу, та не містить будь-якої інформації щодо наявності або відсутності заборгованості. За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Крім того, суд вважає, що сума заборгованості про яку йдеться, не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, так як наразі не понесені позивачкою фактично. На підставі ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, стягненню з відповідачів підлягає судовий збір в розмірі по 420,40 грн. з кожного, сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: partial