Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач звернулась до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою про надання [PERSON] , [INFO] , дозволу на зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої по [ADDRESS] , без згоди батька дитини [PERSON] , [INFO] ; надати [PERSON] , [INFO] дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , без згоди батька дитини [PERSON] , [INFO] . На обґрунтування позову позивач вказала, що після розірвання шлюбу із відповідачем, їх спільна дитина проживає з матір`ю. Зареєстроване місце проживання [PERSON] : [ADDRESS] . Вказує, що 21.09.2021 року [PERSON] придбано власне житло, а саме: квартиру [ADDRESS] . Позивач бажає зареєструвати місце проживання дитини за вказаною адресою, яка є адресою їх фактичного місця проживання. Проте, позивачу було відмовлено у вчиненні таких дій через відсутність згоди батька дитини на зняття з реєстрації. Ухвалою судді Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26.11.2021 року вказані матеріали позовної заяви передано на розгляд до Кіровського районного суду м. Кіровограда в порядку статті 31 ЦПК України. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мохонько В.В. для розгляду справи. Відповідно ухвали судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.02.2022 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження, призначено підготовче засідання, 06.10.2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явилася, повідомлялася судом про час та місце розгляду справи, представник позивача через канцелярію суду подала заяву щодо розгляду справи без їх участі, позов підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся, причини неявки суду невідомі, правом подачі відзиву не скористався. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи без їх участі. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди сторони позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, із наступних підстав. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Судом встановлено, що сторони із 25.02.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.03.2019 року розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Кіровського районного суду м. Кіровоград від 07.05.2018 року із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 23.04.2018 року до 13.04.2029 року. Відтак, дитина після розірвання шлюбу та припинення сумісного проживання батьків, залишилася проживати разом з матір`ю. Зареєстроване місце проживання [PERSON] : [ADDRESS] . 21.09.2021 року [PERSON] за договором купівлі-продажу придбала житло, а саме: квартиру [ADDRESS] . Враховуючи викладене, позивач бажає зареєструвати місце проживання дитини за вказаною адресою, яка наразі є адресою їх фактичного місця проживання. 11.10.2021 року позивач звернулася до Відділу реєстрації місця проживання особи управління у сфері державної реєстрації департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради із заявами № 014323/02-2021 та № 014324/02-2021 про зняття з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та доньки - [PERSON] . Проте, позивачу було відмовлено у вчиненні таких дій через відсутність згоди батька дитини на зняття з реєстрації. За останньою відомою адресою місця проживання відповідача [PERSON] направила листа із проханням надати письмову згоду на зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , та надати письмову згоду на реєстрацію місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вказаний лист [PERSON] відмовився отримувати, про що свідчить відмітка на поштовому конверті. Згідно ч. 1, 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Згідно ч. 1, 2, 4, 9 ст. 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», який є чинним на час вирішення спору судом, громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його. Іноземець чи особа без громадянства, які отримали довідку про звернення за захистом в Україні, можуть зареєструвати місце свого перебування в Україні. Батьки або інші законні представники зобов`язані задекларувати або зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком від 10 до 14 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує стосовно дитини функції опікуна. У разі якщо особа, місце проживання (перебування) якої було задекларовано або зареєстровано, задекларувала або зареєструвала своє нове місце проживання (перебування), внесення змін до реєстру територіальної громади за попереднім місцем проживання (перебування) здійснюється без подання заяви такою особою на підставі повідомлення органу реєстрації, в якому особа задекларувала або зареєструвала своє нове місце проживання (перебування). Декларування місця проживання особи за декларацією про місце проживання, поданою такою особою в електронній формі засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг (далі - електронна форма) здійснюється виключно у житлі приватної форми власності, за умови внесення відомостей про це житло до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 1 ч. 7 ст. 5 даного Закону). Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» декларування місця проживання дитини віком до 14 років здійснюється одним із її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Як зазначено у статті 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20 листопада 1989 року № 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 вказаного Закону Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. У випадку наявності будь-якої правової колізій, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини», пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, вирішуючи спір щодо надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання неповнолітньої дитини та здійснення реєстрації без згоди батька, враховуючи, що дитина має право на реєстрацію разом з матір`ю за місцем її проживання, права дитини є пріоритетними, з урахуванням всіх обставин, досліджених судом, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача - 1 816,00 грн. внесеного судового збору.

Outcome: approved