Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 208\~626 гривень 94 копійки та 100 доларів США основного боргу, а також 7927 гривень 82 копійки пені за прострочення виконання цього грошового зобов`язання. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] у позовній заяві зазначила, що 06.06.2022 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до п.1.1 якого вона передала відповідачу [PERSON] суму позики в розмірі 208\~626 гривень 94 копійки та 100 доларів США, а відповідач прийняв вказану суму грошових коштів та зобов`язався повернути позику до 06.08.2022 року. Крім того, факт передачі грошових коштів у вищевказаному розмірі підтверджується відповідним актом та борговою розпискою, складеною 06.06.2022 року відповідачем у присутності свідків. Крім того, згідно п. 4.2 вказаного договору позики відповідач зобов"язувався сплатити позивачу пеню в розмірі 0,1% від загальної суми позики за кожен день прострочення виконання цього грошового зобов`язання, закінчуючи днем повного повернення позики. Проте, у визначений строк, станом на 13.09.2022 року, відповідач свого зобов`язання за договором позики не виконав, борг не повернув і не повертає його до цього часу. За таких підстав, позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу за договором позики в розмірі 208\~626 гривень 94 копійки та 100 доларів США, а також 7927 гривень 82 копійки пені за прострочення виконання цього грошового зобов`язання. Крім того, просить стягнути сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом судовий збір в розмірі 2202 гривні 12 копійок. В судове засідання позивач та їх представник адвокат Редько А.С. не з`явилися. Натомість, від представника позивача до суду за допомогою системи «Електронний суд» надійшла заява, в якій адвокат Редько А.С. наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, проти винесення судом заочного рішення на підставі наявних у матеріалах цивільної справи доказах не заперечувала та просила цивільну справу розглядати у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Виклик відповідача було здійснено відповідно до ч.11\~ст. 128 ЦПК України\~шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Жодних заяв чи клопотань від нього до суду не надходило. У встановлений судом строк, не скориставшись своїми процесуальними правами учасника справи, відзив на позовну заяву відповідач [PERSON] до суду не подав. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 06.06.2022 року між сторонами було укладено договір грошової позики, за умовами п.1.1 якого позивач [PERSON] (Позикодавець) передає відповідачу [PERSON] (Позичальнику) грошові кошти в розмірі 208\~626 гривень 94 копійок +100 доларів США, а відповідач зобов`язується повернути зазначені суми позики у повному обсязі у визначений цим Договором строк. Відповідно до п.1.2 цього правочину договір є безвідсотковим. Згідно із умовами п.3.1 договору грошової позики її сума підлягає поверненню відповідачем позивачу не пізніше 06 серпня 2022 року включно. Пункт 4.2 цього договору визначає відповідальність сторін у випадку порушення зобов`язання та встановлює, що при порушенні строку повернення позики, який вказаний у пункті 3.1 договору, позичальник зобов`язується сплатити пеню у розмірі 0,1% від загальної суми позики, зазначеній у пункті 1.1 цього правочину, за кожен день прострочення, закінчуючи днем повного повернення позики. Відповідно до пункту 2.2 цього Договору підтвердженням передачі Позикодавцем та отримання Позичальником грошових коштів у розмірі, визначеному п.1.1 Договору є підписаний сторонами Акт про надання грошових коштів (Додаток №1). Підписанням Акту про надання грошових коштів Позичальник підтверджує факт одержання ним від Позикодавця позики у повному обсязі без зауважень та претензій. Крім того, п.2.3 договору грошової позики встановлює право вимоги Позикодавця від Позичальника додатково скласти розписку про отримання грошових коштів у розмірі, який визначений п.1.1 цього правочину, та передати її Позикодавцю. З матеріалів цивільної справи вбачається, що на виконання вищевказаних умов договору між сторонами було укладено акт про надання грошових коштів від 06.06.2022 року (а.с.16), що вказує на факт передачі грошових коштів позивачем [PERSON] відповідачу [PERSON] та прийняття останнім суми грошової позики, обумовленої договором. Крім того, акт підтверджує, що позивач зобов`язується повернути суму отриманих грошових коштів в повному обсязі та у визначений умовами договору строк. Крім того, факт передачі позивачем відповідачу грошових коштів у розмірі 208\~626 гривень 94 копійок та 100 доларів США підтверджується також розпискою від 06.06.2022 року (а.с.17). Отже, між сторонами склалися договірні відносини за умовами договору позики, які регулюються нормами Цивільного кодексу\~України в частині позики (§1.Позика Глави 71), а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу ст.509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За правилами ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Частиною першою статті 1049\~ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст.640 ЦК, за якою якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Верховний Суд України у справі №6-1967цс15 від 11.11.2015, предметом якої було стягнення боргу за договором позики, дійшов висновку, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду справа № 162/1030/17 від 03.06.2019. У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 367/7135/16-ц зазначено, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів зробити відповідні правові висновки щодо дійсної природи існуючих між сторонами правовідносин. В розумінні положень ст.ст.184,190,192,193\~ЦК України іноземна валюта входить до переліку майна, визначена індивідуальними ознаками та властивостями, які відносять її категорії грошових коштів. Відповідно дост. 192 ЦК Україниі ноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і порядку, встановлених законом. Законодавством України визначені загальні принципи валютного регулювання, повноваження банків, та інших фінансових установ України, права та обов`язки цих суб`єктів валютних відносин, відповідальність за порушення валютного законодавства. Аналіз законодавства свідчить, що в Україні відсутня заборона на укладання цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання її як засобу платежу або як застави. При цьому, фізична особа не є суб`єктом валютного регулювання в Україні. Отже, передача фізичною особою власних грошових коштів в іноземній валюті іншій особі, створює між ними цивільно-правові відносини щодо такого виду майна та не є валютною операцією. З огляду на це, а також приписи ст.1046\~та ст.1049 ЦК України, суд дійшов висновку, що передані однією фізичною особою в розпорядження іншої особи грошові кошти, як специфічний вид майна особи, підлягають поверненню у тому самому виді (у тій самій валюті), у такому ж розмірі та у строки визначені у договорі позики, що і буде належним виконанням грошового зобов`язання позичальником. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 в справі № 14-134цс18 зроблено аналогічний правовий висновок та підсумовано, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів в іноземній валюті. Отже, аргументи позивача щодо наявності у відповідача простроченого грошового зобов`язання за договором позики, в тому числі, в розмірі 100 доларів США\~є переконливими та не суперечать вимогам закону. Протягом розгляду цивільної справи відповідач не скористався своїми процесуальними правами та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, з огляду на ст.ст.77-88 ЦПК України, який би містив інформацію щодо предмету доказування, в підтвердження своєчасного виконання своїх зобов`язань за укладеним договором позики. Зокрема, всупереч ч.1\~ст.81 ЦПК України\~відповідач [PERSON] не подав суду докази на підтвердження того, що в обумовлений сторонами строк, а саме до 06 серпня 2022 року, він повернув позивачу [PERSON] позичені ним грошові кошти. Тому у [PERSON] виник борг за договором позики в розмірі 208\~626 гривень 94 копійки та 100 доларів США. В матеріалах цивільної справи також відсутні докази на підтвердження того, що станом на день ухвалення рішення суду [PERSON] добровільно сплатив позивачу вказані грошові кошти. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК). Як вбачається з розрахунку позивача [PERSON] , вказаному у позовній заяві, з відповідача [PERSON] на користь позивача стягненню підлягає пеня за несвоєчасне виконання ним грошового зобов`язання у період часу з 07.08.2022 року по 13.09.2022 року (38 днів), відповідно до п.4.2 Договору грошової позики, у сумі 7927 гривень 82 копійки. Даний розрахунок відповідачем не оспорено, і з ним погоджується суд. Аргументи позивача щодо виникнення у відповідача заборгованості за договором позики, внаслідок невиконання ним взятих на себе зобов`язань по поверненню грошових коштів у розмірі та строки погоджені сторонами, є переконливими, оскільки ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи, встановлених судом на підставі поданих письмових доказів. Враховуючи беззаперечний факт укладення сторонами договору позики, ненаданням відповідачем відзиву на позов, суд, приходить до переконання про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості, що складається із суми основного боргу в розмірі 208\~626 гривень 94 копійок та 100 доларів США, а також нарахованої пені в розмірі 7927 гривень 82 копійки за період часу з 07.08.2022 року по 13.09.2022 року. На підставі ст.141 ЦПК України, оскільки відповідачем зобов`язання за договором позики у добровільному порядку виконано не було і позивач був змушений звернутися з позовом до суду, через що ним були понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2202,12 грн., такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved