Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

21.03.2022 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до Акціонерного товариства «УКРСИББАНК», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіної Вікторії Віталіївни, третя особа - [PERSON] , про визнання договору іпотеки недійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач у позові посилається на те, що 16.05.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був підписаний договір іпотеки № 11346140000/3, згідно якого позивач, як майновий поручитель у якості іпотекодавця передав в іпотеку відповідачу як іпотекодержателю квартиру, реєстраційний номер 764395, розташовану за адресою [ADDRESS] , що є його особистою приватною власністю, для забезпечення кредитного договору № 11346140000 від 16 травня 2008 року, укладеного між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк». 16.02.2022 року йому з бесіди з [PERSON] стало відомо, що вона кредитного договору про надання споживчого кредиту № 11346140000 від 16 травня 2008 року з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» не укладала та кредитних коштів за вказаним кредитним договором про надання споживчого кредиту не отримувала. Дані факти підтверджуються судовим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2019 року, прийнятим у справі № 199/7425/16-ц, яким позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволено; задоволено зустрічний позов [PERSON] , визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту № 11346140000 від 16 травня 2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] , вирішено питання про розподіл судових витрат. Вказує на те, що зазначене рішення суду вступило в законну силу і відповідно до положень ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені цим рішенням, не доказуються при розгляді іншої справи. Позивач у позові також зазначає про те, що він просив [PERSON] оформити в Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту № 11346140000 від 16.05.2008 р. для отримання кредитних коштів, які він планував пустити на розвиток свого особистого бізнесу. Він, рахуючи, що [PERSON] укладе з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту № 11346140000 від 16.05.2008 р., підписав з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» договір іпотеки № 11346140000/3, за яким надав в іпотеку банку свою власну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . В розмові з ним 16.02.2022 року [PERSON] пояснила йому, що її чоловік категорично заборонив їй укладати та підписувати з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту № 11346140000 від 16.05.2008 р., тому, враховуючи це, вона вказаний договір з банком не укладала та кредитні кошти не отримувала. Дані факти мали своє підтвердження в результаті проведення почеркознавчої експертизи в рамках судової справи № 199/7425/16-ц, та в подальших судових рішеннях, хто із співробітників вказаного банку міг підписати договір про надання споживчого кредиту № 11346140000 від 16.05.2008 р. та отримати кредитні кошти йому невідомо, він кредитних коштів не отримував. Позивач у позовній заяві вказує, що про те, що в Амур-Нижньодніпровському районному суді м. Дніпропетровська розглядалась справа № 199/7425/16-ц йому не було відомо, він ніяких документів та повісток із вказаного суду не отримував, з [PERSON] він спілкується рідко, їх відносини були припинені після 16.05.2008 року, коли вона поставила під загрозу його справи по бізнесу шляхом ігнорування домовленостей про укладання кредитного договору. Зважаючи на те, що договір про надання споживчого кредиту № 11346140000 від 16.05.2008 р. судом був визнаний недійсним, [PERSON] його не підписувала, не укладала та кредитних коштів не отримувала, то відповідно до вимог ст. 548 ЦК України недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню, тому договір іпотеки № 11346140000/3 від 16.05.2008 року підлягає визнанню недійсним. Його було введено в оману працівниками банку щодо укладання [PERSON] договору про надання споживчого кредиту № 11346140000 від 16.05.2008 р., оскільки договори забезпечення не можуть бути дійсними при відсутності надання банком кредитних коштів. Посилаючись на зазначене, позивач у позовній заяві просить визнати договір іпотеки № 11346140000/3 від 16.05.2008 року, укладений [PERSON] та співробітниками Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В., недійсним з моменту його укладення. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2022 року для розгляду даної справи визначена суддя Кудрявцева Т.О. Ухвалою від 21.03.2022 року відкрито провадження у справі та визначено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 26.04.2022 року до суду від представника відповідача АТ «УКРСИББАНК» надійшов Відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись, зокрема, на те, що оскільки [PERSON] не виконані зобов`язання за кредитним договором № 11346140000 від 16 травня 2008 року у повному обсязі, немає будь-яких законних підстав для припинення іпотеки та визнання недійсним договору іпотеки; вважав, що висновок почеркознавчої експертизи, на який посилається позивач, не має переваг перед іншими засобами доказування, він також підлягає дослідженню і перевірці, а фактичні дані, що містяться в ньому, оцінюються судом за загальними правилами. Вказав, що з моменту укладення кредитного договору, тобто з 16.05.2008 року позичальником [PERSON] здійснювалися платежі згідно умов кредитного договору, тобто вчинялися дії, спрямовані на виконання основного договору, саме ці обставини спростовують вимоги позивача щодо визнання договору іпотеки недійсним та вказують на факт укладення даного правочину. Ухвалою суду від 27.04.2022 року, за клопотанням представника відповідача АТ «УКРСИББАНК», здійснено перехід від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 05.09.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання учасники справи та їх представники не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У наданій суду заяві представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив провести судове засідання без його участі та ухвалити у справі заочне рішення. Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі за відсутності сторін заочне рішення суду, проти чого не заперечує представник позивача, та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, зважаючи на наступне. Встановлено, що 16.05.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (іпотекодержатель) та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 11346140000/3, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] , надалі пойменований як іпотекодавець, який виступає майновим поручителем [PERSON] , у якості іпотекодавця передав в іпотеку відповідачу як іпотекодержателю квартиру, реєстраційний номер 764395, розташовану за адресою [ADDRESS] , для забезпечення кредитного договору № 11346140000 від 16 травня 2008 року, укладеного між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк». Терміни в Договорі вживаються в такому значенні: кредитний договір 1 - «Договір про надання споживчого кредиту» № 11346140000 від 16 травня 2008 року, укладений між іпотекодавцем і іпотекодержателем, в забезпечення виконання грошових зобов`язань за яким укладається даний Договір. Зобов`язання по поверненню в повному обсязі отриманих, в порядку та на умовах відповідно до Кредитного договору 1, кредитних коштів у сумі 83 200,00 доларів США, що на день укладання кредитного договору 1 складало 420 160,00 грн.; зобов`язання по поверненню отриманого кредиту за кредитним договором 1 в термін до 15.05.2029р.; зобов`язання по сплаті плати за кредит (проценти та комісії за видачу кредитних коштів) в розмірі : процентів -13,0% річних; комісія за видачу кредитних коштів - 1,5% Як зазначено в п.1.1. Договору іпотеки, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартиру реєстраційний номер 764395, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , та є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 16.05.2008 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. Відповідно до змісту п.1.3. Договору іпотеки, іпотекодавець та іпотекодержатель ознайомлені з усіма умовами кредитного договору, що обумовлюють основне зобов`язання, в тому числі стосовно можливості зміни розміру зобов`язань у більшу/або меншу сторону, строку і порядку його виконання, забезпеченого цим договором та/або договорам. Сторони досягли згоди відносно, строку і порядку виконання зобов`язань, що забезпечуються іпотекою відповідно до цього Договору, розуміючи при цьому можливість зміни розміру зобов`язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання у випадках, передбачених умовами кредитного договору, що обумовлюють основне зобов`язання. Сторони підтверджують, що іпотекою згідно цього Договору, забезпечуються також і розмір зобов`язань, строк і порядок їх виконання, який може бути змінено відповідно до умов вищевказаного кредитного договору, що обумовлюють основне зобов`язання. Вбачається, що вказаний договір іпотеки 16.05.2008 року був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. 16.02.2022 року позивачу з розмови з [PERSON] стало відомо, що вона кредитного договору про надання споживчого кредиту № 11346140000 від 16 травня 2008 року з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» не укладала та кредитних коштів за вказаним кредитним договором про надання споживчого кредиту не отримувала. За твердженням позивача раніше він просив [PERSON] оформити в Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту для отримання кредитних коштів, які він планував пустити на розвиток свого особистого бізнесу. Він, вважаючи, що [PERSON] укладе з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту, підписав з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» договір іпотеки № 11346140000/3, за яким надав в іпотеку банку належну йому квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . В розмові з ним 16.02.2022 року [PERSON] пояснила йому, що її чоловік категорично заборонив їй укладати та підписувати з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту, тому вона вказаний договір з банком не укладала та кредитні кошти не отримувала. Судом встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2019 року, ухваленим у цивільній справі № 199/7425/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - [PERSON] , про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним, позов ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без задоволення; зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк» задоволено, визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту №11346140000 від 16.05.2008 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] ; стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь [PERSON] витрати за проведення почеркознавчої експертизи у розмірі 3961,60 грн.; стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. Дане рішення суду мотивоване тим, що [PERSON] не підписувала кредитний договір і не отримувала кредитні кошти за його умовами, договір поруки є похідним від нього, тому позов ПАТ «УкрСиббанк» про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] як боржника та [PERSON] як поручителя задоволенню не підлягає, проте підлягає задоволенню зустрічний позов [PERSON] . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12.03.2020 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2019 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2020 року, постановленій у цивільній справі № 199/7425/16-ц, провадження № 61-8915св20, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2019 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 12.03.2020 року залишені без змін. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вищевказаними судовими рішеннями, ухваленими у цивільній справі № 199/7425/16-ц, а зокрема правовим висновком, викладеним у Постанові Верховного Суду у складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2020 року, ухваленій у даній цивільній справі, встановлено, що АТ «УкрСиббанк» надало договір про надання споживчого кредиту № 11346140000, укладений 16 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , за умовами якого банк надав відповідачу кредит у сумі 83 200,00 дол. США під 13,00 % річних на перші 30 днів, в подальшому ставка підлягає перегляду, строком до 15 травня 2019 року. Згідно з копією додатка 1 до кредитного договору погоджено графік погашення кредиту. На забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором, 16 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» і [PERSON] укладений договір поруки № 11346140000/П. У позові, що був заявлений у вищевказаній цивільній справі, позивач АКІБ «УкрСиббанк» вказував на те, що оскільки позичальник належним чином не виконує умов кредитного договору, станом на 04 жовтня 2016 року утворилася заборгованість, з якої 49 980,75 дол. США заборгованості за кредитом, 5 504,85 дол. США заборгованості за процентами, 14 112,76 грн пені за період з 12 лютого до 04 жовтня 2016 року. Зазначено, що факт відсутності волевиявлення [PERSON] на укладення оспорюваного кредитного договору підтверджується категоричним висновком почеркознавчої експертизи від 17 травня 2018 року № 6163-17, де зазначено, що підпис на оригіналі договору про надання споживчого кредиту від 16 травня 2008 року № 11346140000 виконано не [PERSON] . Крім того, не [PERSON] виконано два підписи на оригіналі заяви від 16 травня 2008 року № 65; шість підписів у графі «позичальник» і оригіналі додатку 1 «Графік погашення кредиту» до договору про надання споживчого кредиту; десять підписів на кожному аркуші в графі «позичальник» та в графі про отримання оригіналу додатка 2, та в оригіналі додатка 2 «графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» до кредитного договору, додатках до нього № 1 і № 2, а іншою особою. Висновком експерта також встановлено, що підписи від імені [PERSON] в графах «Підпис отримувача» і «Ця операція не пов`язана із здійсненням підприємницької та інвестиційної діяльності» в оригіналі заяви від 16 травня 2008 року № 65 про видачу коштів з поточного рахунка виконані не нею, а іншою особою. Вказаними судовими рішеннями встановлено, що, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, зокрема, вищевказаному висновку судової почеркознавчої експертизи; встановивши факт непідписання [PERSON] оспорюваного кредитного договору; враховуючи, що банком не доведено факт отримання кредитних коштів саме [PERSON] , колегія дійшла висновку про недоведеність позивачем за первісним позовом факту укладення у простій письмовій формі 16.05.2008 року договору про надання споживчого кредиту №11346140000 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] . Отже, оспорюваний кредитний договір, відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України, є нікчемним і, згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України, - недійсним з моменту його вчинення. Вказано, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову щодо визнання кредитного договору №11346140000 від 16.05.2008 року недійсним, оскільки, за викладених вище обставин, оспорюваний договір не відповідає наведеним вимогам Цивільного кодексу України; недійсність (нікчемність) оспорюваного договору не визнається банком. Враховуючи викладене, первісні позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь банку заборгованості за кредитним договором №11346140000 від 16.05.2008 року, який не відповідає вимогам ч. 1 ст. 1055 ЦК України, задоволенню не підлягають. Встановивши відсутність обов`язку [PERSON] сплачувати на користь позивача грошові кошти за умовами кредитного договору №11346140000, колегія приходить до висновку про відсутність таких обов`язків у відповідача [PERSON] , який є поручителем за договором поруки від 16 травня 2008 року, що являється похідним від основного зобовязання - вищевказаного кредитного договору. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вищевказані обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, №932/1813/22, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори й інші правочини. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до ст.627 цього Кодексу відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов"язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частинами 1, 2 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно до ч.3, 4, 5, 6 цієї ж статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За положеннями ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України п. 7 постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р. правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та з застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Вказаний правовий висновок узгоджуються з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.11.2018 року у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112гс18). Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом; іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання свого зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; іпотекодержатель - кредитор за основним зобов`язанням; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи - боржника; Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Відповідно до положень ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Подільний об`єкт незавершеного будівництва може бути переданий в іпотеку лише у випадках, визначених законом. Пунктом 1 ч.1 ст. 593 ЦК України передбачено, що право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Статтею 548 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Зважаючи на те, що договір про надання споживчого кредиту № 11346140000 від 16.05.2008 р., укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , рішенням суду, яке вступило в законну силу, з посиланням на ст. 1055 ЦК України визнано нікчемним і, згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України визнано недійсним з моменту його вчинення, то відповідно до вищенаведених положень чинного законодавства, а зокрема, вимог ст. 548 ЦК України, недійсне зобов`язання за вказаним кредитним договором не підлягає забезпеченню, а відтак недійсність основного зобов`язання, яким є договір про надання споживчого кредиту № 11346140000 від 16.05.2008 р., спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, яким у даному випадку є договір іпотеки № 11346140000/3 від 16.05.2008 року. Зважаючи на викладене, договір іпотеки № 11346140000/3 від 16.05.2008 року, укладений між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В., підлягає визнанню недійсним з моменту його укладення. У наданій суду 23.11.2022 року заяві представник АТ «УКРСИББАНК» заявив, зокрема, про застосування до позовних вимог позивача [PERSON] строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до положень ст. 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 267 ЦК України передбачено наслідки спливу позовної давності та зазначено, зокрема, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Судом встановлено, що 16.02.2022 року позивачу під час розмови з [PERSON] стало відомо, що вона кредитного договору про надання споживчого кредиту № 11346140000 від 16 травня 2008 року з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» не укладала та кредитних коштів за вказаним кредитним договором про надання споживчого кредиту не отримувала, оскільки укладати кредитний договір їй заборонив її чоловік. Також одночасно йому стало відомо про ухвалення Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська рішення від 12.03.2019 року у справі № 199/7425/16-ц, яким позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволено, а також задоволено зустрічний позов [PERSON] , визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту № 11346140000 від 16 травня 2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] . Позивач у позові зазначає про те, що він просив [PERSON] оформити в Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту для отримання кредитних коштів, які він планував використати на розвиток свого особистого бізнесу і він, вважаючи, що [PERSON] укладе з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту № 11346140000 від 16.05.2008 р., підписав з цим же банком договір іпотеки № 11346140000/3, за яким надав в іпотеку банку належну йому квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Як стверджує у позові позивач, про те, що в Амур-Нижньодніпровському районному суді м. Дніпропетровська розглядалась справа № 199/7425/16-ц та було у даній справі судом ухвалено вищезазначене рішення від 12.03.2019 року йому не було відомо, він ніяких документів та повісток із вказаного суду не отримував, з [PERSON] він спілкується рідко, їх відносини були припинені після 16.05.2008 року, коли вона поставила під загрозу його справи по бізнесу шляхом ігнорування домовленостей про укладання кредитного договору. Дізнавшись 16.02.2022 року від [PERSON] про те, що вона кредитний договір про надання споживчого кредиту № 11346140000 від 16 травня 2008 року не підписувала та гроші за цим договором не отримувала і про те, що вказаний договір визнано в судовому порядку недійсним, позивач 21.03.2022 року звернувся до суду із позовом про визнання недійсним договору іпотеки № 11346140000/3 від 16.05.2008 року, яким було забезпечено недійсний договір про надання споживчого кредиту № 11346140000 від 16.05.2008 р. Вказані обставини підтверджуються змістом вказаного рішення від 12.03.2019 року, ухваленого Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська у справі № 199/7425/16-ц, з якого не вбачається, що [PERSON] як учасник справи був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, був би присутній в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, а також відсутні докази того, що йому було відомо про ухвалене у тій справі судове рішення. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивач звернувся до суду із даним позовом в межах строку, встановленого ЦК України. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд також зважує на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Згідно з вимогами з ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп. підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача у рівних частинах. На підставі викладеного,

Outcome: approved