Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати обтяження у вигляді заборони (арешту) з нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , накладеному на підставі договору іпотеки 5016 від 09.08.2012, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Черпак Г.А. за реєстраційним номером обтяження 12848737, та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості за номером 12848737 та з Державного реєстру іпотек відомості за номером 12848629 про дане обтяження. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування №6964 від 20.07.2006, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Катюхою О.В. 09.08.2012 між позивачем та ПАТ «Енергобанк» було укладено іпотечний кредитний договір №45/18-11 та передано банку в іпотеку належну позивачу квартиру [ADDRESS] . На підставі договору іпотеки від 09.08.2012 на вищевказану квартиру накладено заборону на відчуження. Вулицю Гречка в м.Житомирі розпорядженням голови обласної державної адміністрації №140 від 20.05.2016 «Про перейменування топонімічних об`єктів та демонтаж пам`ятників та пам`ятних знаків у Житомирській області» перейменовано на вулицю Генерала Всеволода Петріва. Відповідно до довідки ПАТ «Енергобанк» №2402/5 від 22.09.2016, станом на 22.09.2016 за кредитним договором №45/18-11 від 09.08.2012, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Енергобанк» заборгованість відсутня. В цьому ж місяці 2016 року позивачу було повідомлено представником ПАТ «Енергобанк», що заборона щодо відчуження нерухомого майна буде скасована і відповідні документи направлені до державних служб та нотаріуса. Від приватного нотаріуса Черпак Г.А. в цей же період позивачу стало відомо, що документи надійшли і заборони будуть скасовані. Позивач вважав, що не існує ніяких заборон щодо вільного розпорядження належним йому нерухомим майном, однак, в липні 2022 року, звернувшись до Державної реєстраційної служби в м. Житомирі, йому стало відомо про заборону відчуження нерухомого майна. Позивач звернувся до начальника Департаменту реєстрації Житомирської міської ради з вимогою зняття заборони відчуження його майна та надав всі документи щодо відсутності будь-якої заборгованості перед банківською установою. З аналогічною заявою позивач звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, так як ПАТ «Енергобанк» ліквідовано. Також позивач звернувся до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Черпак Г.А. з вимогою про вчинення дій щодо зняття заборони на відчуження мого нерухомо майна та надав підтверджуючі документи щодо відсутності будь-якої заборгованості перед банківською установою. В серпні поточного року від Департаменту реєстрації Житомирської міської ради позивач отримав відповідь, відповідно до якої зняття заборони на відчуження нерухомого майна проводиться нотаріусом. У вересні 2022 року від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позивач отримав відповідь, відповідно до якої підтверджено, що зобов`язання [PERSON] за кредитним договором №45/18-11 від 09.08.2012 перед ПАТ «Енергобанк» були виконані в повному обсязі, фінансові претензії стосовно цього кредитного договору відсутні. Зняття заборони на відчуження нерухомого майна проводиться нотаріусом. Позивач вказує, що від приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу Черпак Г.А. він відповіді не отримав. Позивач неодноразово телефонував приватному нотаріусу Черпак Г.А. по вказаним на її сторінці в мережі Інтернет абонентським номерам, однак ніхто не відповідав. Позивач неодноразово приїздив до місця роботи приватного нотаріуса в зазначені робочі години, однак ні разу на робочому місці нотаріуса не було. У період липень-вересень 2022 року позивач був змушений звертатись до інших приватних і державного нотаріусів щодо зняття заборони на відчуження нерухомого майна. Звернувшись до інших приватних і державних нотаріусів м. Житомира, він отримав відмову у скасуванні заборон щодо нерухомого майна, так як в розпорядженні не було документів щодо діяльності банківської установи, її ліквідації та банківського кредиту і його погашення. У позові зазначено, що не отримавши відповіді щодо зняття заборони на відчуження нерухомого майна, він змушений звернутись до суду за захистом своїх прав, оскільки арешт майна порушує право позивача на вільне розпорядження своїм майном. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 25.11.2022 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Заяв по суті справи до суду не надійшло. Позивач у судовому засіданні за його участі позов підтримав та просив задовольнити. У судове засідання, яким завершується розгляд справи, позивач не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомив. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, відповідно до ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи на підставі наявних матеріалів справи. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання, яким завершується розгляд справи, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 09.08.2012 між [PERSON] та ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» укладено договір про іпотечний кредит №45/18-11, відповідно до умов якого позивачу надано кредит на суму 150000,00 грн строком до 09.08.2016. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з договору про іпотечний кредит, 09.08.2012 між [PERSON] та ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» укладено договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку належну йому 2-х кімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 56,69 кв.м., вартістю 338500,0 грн (а.с. 4-5). Як вбачається з інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек, на підставі вищевказаного договору іпотеки від 09.08.2012, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Черпак Г.А., накладено заборону на відчуження нерухомого майна - квартири [ADDRESS] (а.с. 6-7). Відповідно до довідки ПАТ «Енергобанк» №2402/5 від 22.09.2016, станом на 22.09.2016 за кредитним договором №45/18-11 від 09.08.2012, укладеним між [PERSON] та ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» заборгованість відсутня (а.с. 8). Згідно з листом Департаменту реєстрації Житомирської міської ради №100 від 09.08.2022, позивачу відмовлено у скасуванні арешту нерухомого майна, та повідомлено, що зняття заборони на відчуження нерухомого майна у даному випадку проводиться нотаріусом (а.с. 12-14). Відповідно до змісту листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб України №49-036- 8229/22 від 25.08.2022, зобов`язання [PERSON] за кредитним договором №45/18-11 від 09.08.2012 перед ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» були виконані в повному обсязі, фінансові претензії стосовно цього кредитного договору відсутні. Також повідомлено, що зняття заборони на відчуження нерухомого майна проводиться нотаріусом відповідно до положень Закону України «Про нотаріат» (а.с. 15-16). 04.08.2022 позивач звернувся до приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу Черпак Г.А. із заявою про скасування заборони відчуження нерухомого майна, відповіді на яку не отримав (а.с. 11). Згідно з ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом. Нормами ч.3 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на об`єкт незавершеного будівництва, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цей об`єкт. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. За правилами, визначеними ч. 4 Закону України «Про іпотеку», обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Іпотекодержатель зобов`язаний звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки не пізніше 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Статтею 74 Закону України «Про нотаріат» визначено, що одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"(далі - Закон України № 1952). Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України № 1952, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Відповідно до п.1 ч.2 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Суд звертає увагу, що за юридичною позицією Конституційного Суду України\~\~право на судовий захист як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина передбачає і конкретні гарантії\~ефективного\~поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя; відсутність такої можливості обмежує це право, яке за змістом частини другої\~статті 64 Конституції України\~не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (абзац 15 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002). Конституційний Суд України у Рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй\~конституцією\~або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські\~\~та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13). Отже, ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи у суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 23.12.2021 у справі №480/4737/19. У судовій практиці сформульована стала правова позиція, яка полягає у тому, що ефективним вважається такий спосіб захисту, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) відшкодування шкоди, заподіяної порушенням права; обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних\~законом\~інтересів повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає завданню адміністративного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 826/14016/16, від 11 лютого 2019 року у справі № 2а-204/12, від 15 липня 2019 року у справі № 420/5625/18, від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18). У справі, що розглядається, позивач просить суд скасувати обтяження нерухомого майна та виключити з Єдиного реєстру заборон відчужена об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек відомості про обтяження майна. Однак, такий спосіб захисту не відповідає вимогам частини третьої\~статті 26 Закону №1952-ІV\~та правовим висновкам щодо порядку застосування цієї статті, викладеним Верховним Судом у постанові від 28.10.2020 у справі №910/10963/19. Зі змісту частини третьої\~статті 26 Закону №1952-ІV\~вбачається, що не підлягають скасуванню та/або вилученню відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав. При цьому, можуть бути, зокрема, скасовані рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також державна реєстрація речових прав з одночасним визнанням, зміною чи припиненням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). З урахуванням положень абзацу третього частини третьої\~статті 26 Закону № 1952-ІV, яка визначає, зокрема, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, суд вважає за необхідне, з метою забезпечення ефективного поновлення у правах позивача, вийти за межі заявлених позовних вимог, застосувавши ефективний у даному випадку спосіб захисту, а саме, припинити обтяження речових прав. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. На підставі досліджених доказів, судом встановлено, що іпотека була припинена у зв`язку із припиненням основного зобов`язання, оскільки з матеріалів справи слідує, що [PERSON] зобов`язання, на забезпечення виконання якого було укладено договір іпотеки та внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості та Державного реєстру іпотек, виконане у повному обсязі, однак відповідні відомості щодо припинення іпотеки до реєстрів не внесені та заборона обтяження належного позивачу нерухомого майна не скасована. Будь-яких доказів того, що наявні підстави для застосування обтяження майна позивача, відповідно до запису про обтяження, який містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №12848737, а також для дії іпотеки, яка зареєстрована у Державному реєстрі іпотек за №12848629, у матеріалах справи не міститься. Виходячи з викладеного, на час звернення з позовною заявою до суду за наявності обтяження майна позивача, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном, а тому право позивача підлягає судовому захисту шляхом припинення обтяження речових прав на нерухоме майно. Що стосується позову у частині вимог до Департаменту реєстрації Житомирської міської ради, суд зазначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року в справі № 335/5136/19 (провадження № 61-18942св20) зазначено, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, підтверджують, що цей спір виник між [PERSON] та банком. Тому державний реєстратор є неналежним відповідачем, і у зв`язку з цим у задоволенні позовних вимог [PERSON] до державного реєстратора необхідно відмовити із зазначеної підстави. Тому постанову суду апеляційної інстанції в частині позовних вимог [PERSON] до державного реєстратора належить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в їх задоволенні». У даній справі зміст і характер відносин між учасниками справи підтверджують, що цей спір виник між [PERSON] та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, який є правонаступником ПАТ «Енергобанк». Тому Департамент реєстрації Житомирської міської ради є неналежним відповідачем, у зв`язку з цим у задоволенні позовних вимог до цього відповідача необхідно відмовити із зазначеної підстави.

Outcome: partial