Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. На обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що з 24.12.2020 йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за номером 238756184. Зазначає, що відповідач [PERSON] тривалий час не проживає за адресою реєстрації, підтверджуючи вказану обставину актом, складеним у присутності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які проживали за адресою: [ADDRESS] , упродовж 2018-2020 років. Зокрема, наголошує, що вказані особи, які фактично проживали у квартирі, підтвердили відсутність відповідача у даному житлі за згаданою адресою ще з 2018 року. Разом з тим, позивач вказує, що за відомостями картотеки реєстраційного обліку відповідно до довідок про кількість зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданих відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 19.02.2021 №861/18-21 та від 07.10.2022 №3837/13-21 відповідно станом на 19 лютого 2021 року та станом на 07 жовтня 2022 року відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Оскільки фактично відповідач не проживає за вказаною адресою, позивач не в змозі вирішити в позасудовому порядку питання щодо зняття його з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . При цьому, позивач стверджує, що зареєстрований за вищенаведеною адресою відповідач створює перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження майном і ці перешкоди, а саме його реєстрація у вказаній квартирі, не дозволяють позивачеві розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та обмежують його законні права. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач не проживає у квартирі тривалий час, позивач вважає, що відповідач втратив право на проживання у ній. При цьому, позивач посилається на положення статті 41 Конституції України, статті 16, 379, 382, 383, 386, 391 ЦК України, статті 71, 72, 150 ЖК України, статтю 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.07.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та встановлено сторонам строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечення. До проведення підготовчого засідання та початку розгляду справи по суті позивачем подано до суду заяву від 17.10.2022 про залишення позову в частині заявлених вимог до двох відповідачів [PERSON] та [PERSON] без розгляду, оскільки за даними довідки про кількість зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 07.10.2022 №3837/13-21, за адресою: [ADDRESS] , з визначених відповідачів зареєстрований тільки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 20.10.2022 заяву позивача задоволено, постановлено залишити без розгляду позовні вимоги до [PERSON] та [PERSON] . Підготовче провадження у цивільній справі [PERSON] до [PERSON] закрито, призначено у справі судовий розгляд. У судові засідання позивач не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач у судові засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема відомості про дату та час розгляду справи містяться на Судовій владі Україні на офіційній сторінці Ужгородського міськрайонного суду за посиланням: https://ug.zk.court.gov.ua.\~,\~ правом на подання відзиву не скористався. Відповідно до положень частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення). Оскільки відповідач у судові засідання не з`явився, суд в порядку статті 280 ЦПК України вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Судом встановлено, що [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , належить на праві власності майно, яке складається з квартири загальною площею 53,9 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м., 2 кімнати, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка раніше належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Немеш С.П. 05.09.2007 року за р. №677. Вказана обставина підтверджується долученими до матеріалів справи свідоцтвом від 24 грудня 2020 року №2089, яке видано приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В. відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», статті 47 Закону України «Про іпотеку» та на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки ВП №60221725, складеного приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. 18 грудня 2020 року (а.с. 10). З матеріалів справи убачається, що підставою для посвідчення права власності на нерухоме майно за позивачем став акт по реалізацію предмета іпотеки від 18.12.2020 у виконавчому провадженні №60221725 (а.с. 13-14), складений за наслідками проведення 14.12.2020 електронних торгів, де переможцем торгів визначено позивача у даній справі [PERSON] (а.с.15). На підтвердження державної реєстрації набутого позивачем права власності на квартиру [ADDRESS] , останнім долучено до матеріалів справи Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за номером 238756184, сформований 24 грудня 2020 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В. (а.с. 11). З довідки про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 16) судом встановлено, що з 06 квітня 2021 року по теперішній час за даними реєстру територіальної громади місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою про кількість зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 07.10.2022 №3837/13-21, відповідно до картотеки реєстраційного обліку станом на 07 жовтня 2022 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані такі особи: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Зі слів позивача за період з квітня 2021 року до червня 2022 року інші особи у квартирі, місце проживання яких зареєстровано за адресою [ADDRESS] , фактично не перебували. З 2018 року фактично [PERSON] не проживає за адресою реєстрації місця проживання: [ADDRESS] , що підтверджується актом, складеним у присутності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які проживали за даною адресою упродовж 2018-2020 років. Неможливість вирішити питання щодо добровільного зняття відповідача з реєстрації місця проживання стало підставою для звернення до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Статтею 41 Конституції України кожному гарантовано право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. При цьому, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені статтями 16, 386, 391 ЦК України. Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що право особи на річ (майно) вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За положеннями статей 379, 382 ЦК України об`єктом власності особи може бути, зокрема, квартира. Права власника жилого будинку, квартири визначені нормами статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 71 ЖК України визначено, що право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті даної статті. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (стаття 72 ЖК України). При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності її у приміщенні понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 19.05.2021 у справі № 759/19579/17. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Дослідивши докази, долучені до матеріалів справи, суд встановив факт відсутності відповідача за адресою реєстрації його місця проживання більше шести місяців, дійшовши висновку, що причиною відсутності відповідача понад встановлені релевантним законодавством строки є припинення права власності на нерухоме майно та втрата інтересу до житлового приміщення. Крім того, доказів на підтвердження укладення договору найму встановленої форми між колишнім власником квартири та позивачем матеріали справи не містять. Відповідачем не спростовано доводи позивача належними, допустимими та переконливими доказами. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають до задоволення. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved