Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

У серпні 2022 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя звернулась [PERSON] з позовом до Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради, виконавчого комітету Запорізької міської ради, про зобов`язання видати ордер на кімнату житловою площею 9,5 кв. м комунальній квартирі [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що Постановою Запорізького апеляційного суду від 17.08.2021 у справі № 335/3518/19 було частково задоволено її позов до Департаменту управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради, Запорізької міської ради, виконавчого комітету Запорізької міської ради, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] : визнано недійсним рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.08.2017 №460/3 «Про оформлення ордеру [PERSON] на кімнату №2 житловою площею 9,5 кв.м. в комунальній квартирі [ADDRESS] ». визнано недійсним ордер, виданий Департаментом з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради на виконання рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.08.2017 року №460/3 «Про оформлення [PERSON] кімнати житловою площею 9,5 кв.м. в комунальній квартирі [ADDRESS] »; виселено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] із кімнати, житловою площею 9,5 кв.м. в комунальній квартирі [ADDRESS] , житловою площею 11,6 кв.м, в квартирі\~ [ADDRESS] . Тим рішенням апеляційного суду було відмовлено у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради та виконавчого комітету Запорізької міської ради видати [PERSON] ордер на вказане жиле приміщення. Мотивом такого рішення апеляційний суд вказав те, що станом на час розгляду справи в суді [PERSON] не зверталась до органів місцевого самоврядування із заявою про видачу ордеру, а тому її звернення до суду за захистом своїх прав є передчасним. Після цього, отримавши постанову Касаційного цивільного суду від 08.07.2022 про залишення в силі Постанови Запорізького апеляційного суду від 17.08.2021, позивач звернулась до виконавчого комітету Запорізької міської ради із заявою про видачу ордеру, однак 07.08.2022 позивач отримала від Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради лист з повідомленням про передчасність її звернення, оскільки до вказаних органів постанова КЦС ВС не надходила, і тому вони виходять з того, що касаційний перегляд Постанови Запорізького апеляційного суду від 17.08.2021 триває. Розцінивши вказаний лист як відмову у видачі ордеру, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав. Ухвалою від 28.10.2022 було відкрите провадження у справі, а її розгляд визначений в порядку загального позовного провадження, учасникам справи був наданий час для подання письмових заяв по суті справи. 17.11.2022 до суду надійшов відзив на позов від Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради із запереченнями проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень відповідач послався на те, що, на його думку, оскільки станом на час звернення [PERSON] із заявою про видачу ордеру ще тривало касаційне провадження з перегляду постанови апеляційного суду, відповідач вважав за передчасне вирішення питання про видачу ордеру. Так, [PERSON] звернулась із заявою 11.07.2022, однак на той час відповідач ще не отримав постанову КЦС ВС від 08.07.2022 про залишення без задоволення касаційної скарги представника [PERSON] , адвоката Долі Д.М., і не вважав за можливе вирішувати питання щодо видачу ордеру по суті, тому листом від 27.07.2022 повідомив [PERSON] про передчасність звернення. Копію постанову КЦС ВС від 08.07.2022 відповідач отримав 29.07.2022, однак після цього [PERSON] із заявою про видачу ордеру вже не зверталась. Крім того, повноваження щодо видачу ордеру на жиле приміщення належить до виконавчого комітету Запорізької міської ради, який не відмовляв позивачу у цьому. Запорізька міська рада та виконавчий комітет Запорізької міської ради відзивів на позов не надали. В підготовчому судовому засіданні позивач та її представник, адвокат Балюта В.В., позовні вимоги підтримали. Представник Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради проти позову заперечила. Інші учасники явку представників в підготовче судове засідання не забезпечили, про причини неявки не повідомили. Ухвалою від 27.12.2022 підготовче провадження у справі було закрите, справу призначено до судового розгляду. Під час судового розгляду позивач та її представник позовні вимоги підтримали, пославшись на факти і норми права, викладені в позовній заяві. Додатково підкреслили, що єдиною метою звернення до суду з вимогою про зобов`язання видати ордер на жиле приміщення, в якому позивач вже проживає, і це право проживання вже захищено судовим рішенням, тобто постановою Запорізького апеляційного суду від 17.08.2021 у справі № 335/3518/19, є намір позивача в майбутньому реалізувати право на приватизацію цього жилого приміщення. Оскільки ордер є одним з документів, необхідних для реалізації такого права, і відповідачу створюють позивачу перешкоди в отриманні цього документа, позивач змушена звернутись до суду. Представник Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради Різник Ю.М. просила відмовити у задоволенні позову, пославшись на факти і норми права, викладені у відзиві на позов. Додатково представник пояснила, що відповідачі фактично не відмовляли позивачу у видачі ордеру, оскільки це питання не виносилось на засідання виконавчого комітету Запорізької міської ради, а позивач була лише повідомлена про передчасність звернення, і після цього повторно не зверталась. У разі надходження повторного звернення воно було б розглянуто в звичайному порядку. Водночас представник зауважила, що жиле приміщення, щодо якого позивач просить видати ордер, не обліковується як вільне, оскільки позивач в ньому проживає на підставі рішення суду. Натомість ордер може бути виданий лише на вільне жиле приміщення. Інші учасники явку представників в підготовче судове засідання не забезпечили, про причини неявки не повідомили. Заслухавши пояснення учасників справи і дослідивши надані ними докази, суд встановив такі обставини. У 1993 році позивачу [PERSON] , як працівнику ВАТ «Дніпроспецсталь», була надана кімната у гуртожитку цього підприємства за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 12/11 від 12.11.2010, виданою начальником ОКСО ВАТ «Дніпроспецсталь» Т.В. Савенковою. Як встановлено Постановою Запорізького апеляційного суду від 17.08.2021 у справі № 335/3518/19 за позовом [PERSON] до Департаменту управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради, Запорізької міської ради, виконавчого комітету Запорізької міської ради, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання ордеру на жиле приміщення недійсним, скасування рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради, зняття з реєстрації та виселення з житлового приміщення, жилим приміщенням, за захистом прав на яке звернулась [PERSON] , є кімната, житловою площею 9,5 кв.м, розташована в комунальній квартирі [ADDRESS] . До червня 2014 року спірне житло мало статус кімнати у комунальній квартирі, яка використовувалася під гуртожиток для малих сімей. Рішенням Запорізької міської ради від 27 червня 2014 року №18 в житловому будинку [ADDRESS] без проведення реконструкції змінено статус комунальної квартири [ADDRESS] зі статусу квартири, яка використовується під гуртожиток для малих сімей, на статус комунальної квартири даного житлового будинку. Позивач [PERSON] з 04.10.1993 зареєстрована у кімнаті [ADDRESS] , що підтверджується відмітками в її паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданим Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області 17 травня 2007 р. Починаючи з 2009 року між [PERSON] та [PERSON] існував спір з приводу права проживання у вказаному жилому приміщенні. Так, Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2009 року у справі № 2-1088/2009р [PERSON] та її син [PERSON] були визнані такими, що втратили право користування вказаним житлом з підстав, передбачених ст.71 ЖК України. Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради №4572 від 28 вересня 2010 року спірну кімнату у комунальній квартирі надано у користування [PERSON] , про що було видано ордер №83 серії «Г». Остання вселилася до цієї кімнати і зареєструвалася в ній з 27 жовтня 2010 року. До вселення в спірну кімнату відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] постійно проживали і були зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , житловими площами 11,6 та 12,3 кв.м. Відповідно до ордеру від 23.11.2011 року №325 серії «М» відповідачам [PERSON] та [PERSON] було виділено житлове приміщення кімнату, житловою площею 12,3 кв. м в квартирі [ADDRESS] у якій вказані особи проживали та були зареєстровані. В подальшому рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 06 квітня 2011 року заочне рішення від 28 квітня 2009 року про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом, скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. Ухвалою суду першої інстанції від 28 жовтня 2011 року допущено поворот виконання заочного рішення, зобов`язано відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області відновити реєстрацію [PERSON] , [PERSON] в кімнаті [ADDRESS] , які були зняті з реєстрації на підставі заочного рішення від 28 квітня 2009 року по справі №2-1088/2009. Фактично реєстрація позивачки в спірній кімнаті була відновлена 25.05.2012, проте вселитися в неї вона не змогла, оскільки в спірне житло вселилася та проживала в ньому [PERSON] на підставі ордеру №83 серії «Г» від 12 жовтня 2010 року. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2012 року по справі №2-1515/11, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20 червня 2012 року, визнано незаконним рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №457/2 від 28 вересня 2009 року в частині надання [PERSON] кімнати №10/2, житловою площею 9,5 кв. м по [ADDRESS] . Визнано недійсним ордер №83 серії «Г» від 12 жовтня 2010 року на житлове приміщення, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , житловою площею 9,5 кв.м. Виселено [PERSON] із спірної кімнати. Вказане судове рішення було передано на примусове виконання до органів ВДВС. Постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ від 26 липня 2012 року, на підставі виконавчого листа № 2-1515/11 від 17 лютого 2012 року, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, щодо виселення [PERSON] із кімнати №10/2, розташованої у будинку [ADDRESS] , було відкрито виконавче провадження № 33544531. Відповідно до акта державного виконавця від 17 жовтня 2012 року № 972/6 головним державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ Святченко Є. В. в ході проведення виконавчих дій з виконання виконавчого листа № 2-1515/11, було встановлено, що [PERSON] у кімнаті [ADDRESS] не проживає, у вказаній кімнаті мешкає її син. Постановою головного державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ Святченко Є. В. від 23 жовтня 2012 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1515/11, на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з повним фактичним виконанням згідно з виконавчим документом. Оскільки в спірній кімнаті без правових підстав проживав [PERSON] , що було встановлено державною виконавчою службою в процесі примусового виконання рішення від 19 квітня 2012 року, [PERSON] повторно звернулася до суду за захистом свого порушеного права. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2013 року по справі №335/1394/13-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 05 грудня 2013 року, усунено [PERSON] перешкоди у користуванні кімнатою [ADDRESS] та виселено [PERSON] та [PERSON] із цієї кімнати. Вселено [PERSON] у житлове приміщення, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Зобов`язано [PERSON] привести житлове приміщення, що знаходиться за адресою [ADDRESS] у попередній стан шляхом закладення цеглою дверного отвору в стіні, яка є суміжною між кімнатами [ADDRESS] та [ADDRESS] . Постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ Приставка Р.О. від 01 березня 2014 на підставі виконавчого листа №335/1394-ц від 10 лютого 2014 року відкрито виконавче провадження № 42163917 щодо виселення [PERSON] та [PERSON] із кімн. [ADDRESS] . Відповідно до акта державного виконавця від 4 липня 2014 року за адресою, вказаною у виконавчому листі, проживає [PERSON] . Постановою державного виконавця від 07 липня 2014 року виконавче провадження щодо виселення [PERSON] та [PERSON] закрито. 06 серпня 2014 року державним виконавцем складено акт, в якому зазначено, що рішення суду в частині закладення дверного отвору між кімнатами виконано, того ж дня постановою державного виконавця закрито виконавче провадження. Рішення суду в частині вселення [PERSON] до спірної кімнати у примусовому порядку не виконувалося. Оскільки державною службою в процесі виконання судового рішення від 30 серпня 2013 року було встановлено, що в спірну кімнати повторно вселилася [PERSON] , позивачка [PERSON] звернулася до суду із заявою про повторне виселення [PERSON] і про поновленні строку пред`явлення виконавчого листа про її вселення. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду від 04 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2016 року, [PERSON] відмовлено у поновленні строку пред`явлення виконавчого листа до виконання в частині її вселення у спірне приміщення. З квітня 2016 в проваджені судів різних інстанції перебувала заява [PERSON] про повторне виселення [PERSON] із спірної кімнати. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду від 17 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 17 січня 2017 року, [PERSON] було відмовлено у задоволенні заяви про повторне виселення боржників із спірної кімнати Постановою Верховного суду від 12 грудня 2018 року ухвалу Орджонікідзевського районного суду від 17 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 17 січня 2017 року, якими [PERSON] було відмовлено у задоволенні заяви про повторне виселення боржників із спірної кімнати, скасовано з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Незважаючи на вказані обставини, 22 травня 2017 року КП «Наше місто», на балансі якого перебувала спірна кімната, звернулося до міського голови із клопотанням про видачу ордерів мешканцям житлового будинку [ADDRESS] за фактом проживання, у тому числі і на ім`я [PERSON] на спірну кімнату [ADDRESS] . Як зазначено у довідці, що додавалася до подання, [PERSON] зареєстрована і проживає в цій кімнаті з 27 жовтня 2010 року Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 460/3 від 28 серпня 2017 «Про оформлення ордерів мешканцям житлового будинку по [ADDRESS] », ухвалено про видачу ордерів мешканцям житлового будинку [ADDRESS] , на підставі поданих документів та за фактом проживання (т.1 а.с.160). У додатку до рішення виконкому під №1 списку значиться [PERSON] як така, що постійно проживає в кімнаті [ADDRESS] , житловою площею 9,5 кв. м. На підставі вказаного рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради відповідача [PERSON] включено до списку мешканців вказаного будинку на оформлення державних ордерів за фактом проживання, що є Додатком до цього рішення. [PERSON] на виконання рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.08.2017 № 460/3 оформив ордер на кімнату жилою площею 9,5 кв.м в комунальній квартирі [ADDRESS] . В подальшому, Постановою Запорізького апеляційного суду від 17.08.2021 у справі № 335/3518/19 було частково задоволено позов [PERSON] до Департаменту управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради, Запорізької міської ради, виконавчого комітету Запорізької міської ради, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а саме: визнано недійсним рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.08.2017 №460/3 «Про оформлення ордеру [PERSON] на кімнату №2 житловою площею 9,5 кв.м. в комунальній квартирі [ADDRESS] ». визнано недійсним ордер, виданий Департаментом з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради на виконання рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.08.2017 року №460/3 «Про оформлення [PERSON] кімнати житловою площею 9,5 кв.м. в комунальній квартирі [ADDRESS] »; виселено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] із кімнати, житловою площею 9,5 кв.м. в комунальній квартирі [ADDRESS] , житловою площею 11,6 кв.м, в квартирі\~ [ADDRESS] . Оскільки всі наведені вище обставини встановлені Постановою Запорізького апеляційного суду від 17.08.2021 у справі № 335/3518/19, учасниками якої були й всі учасники цієї справи, і ці обставини учасниками не оспорюються, суд в порядку ч. 1 і ч. 4 ст. 82 ЦПК України визнає ці обставини доведеними й при розгляді цієї справи. У порядку, передбаченому ст.72 ЖК України [PERSON] не було визнано такою, що втратила право користування житлом. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] була законно вселена до спірного жилого приміщення, а її право проживання у цьому жилому приміщенні встановлено щонайменше двома судовими рішеннями, які набрали законної сили, а саме Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2013 року по справі №335/1394/13-ц та Постановою Запорізького апеляційного суду від 17.08.2021 у справі № 335/3518/19. При цьому право [PERSON] на проживання у вказаному жилому приміщенні було встановлено судом за відсутності факту видачі їй ордеру на вселення до цього приміщення, а у задоволенні вимоги про зобов`язання відповідачів видати такий ордер апеляційним судом було відмовлено з тих підстав, що на той час [PERSON] не зверталась до органів місцевого самоврядування із заявою про його видачу, і тому не було підстав для вжиття судом заходів щодо захисту того чи іншого права або законного інтересу. 11.07.2022 [PERSON] подала на ім`я заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради В. Гординського заяву про видачу ордеру за вказане жиле приміщення. Листом від 27.07.2022 Департамент з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради повідомив позивачу про передчасність її звернення за видачою ордеру, оскільки вважав, що на той раз судове провадження у справі № 335/3518/19 не є закінченим через перебування на розгляді КЦС ВС касаційних скарг на постанову апеляційного суду від 17.08.2021. Встановивши наведені вище обставини та проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні відносини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з таких підстав. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Таким чином, головною передумовою звернення особи до суду за захистом своїх прав є факт їх порушення, невизнання або оспорювання іншою особою, а спосіб захисту має бути належним, ефективним та правомірним. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 58 Житлового кодексу України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. З наведеного випливає, що вимога про зобов`язання видати ордер на вселення до жилого приміщення може бути належним та ефективним способом захисту прав у разі вирішення спору про право на вселення та проживання у певному жилому приміщенні. Звернувшись до суду з вимогою про зобов`язання відповідачів видати ордер на жиле приміщення, позивач [PERSON] не навела доводів й не подала доказів того, яка особа і яким чином порушує, не визнає або оспорює її право проживання у кімнаті житловою площею 9,5 кв. м в комунальній квартирі [ADDRESS] . Більше того, позивач під час судового розгляду підтвердила, що станом на час розгляду цієї справи спір про право проживання вирішений, вона не зазнає перешкод у реалізації права проживання у вказаному вище жилому приміщенні, а ордер їй потрібний для подальшого звернення за приватизацією цього житла. При цьому суд зауважує, що відсутність ордеру на вселення до жилого приміщення не є перешкодою для реалізації права на приватизацію житла у разі, якщо право проживання виникає з інших підстав та (або) захищено рішенням суду. За таких обставин позов не може бути задоволений, оскільки позивач обрала неналежний та неефективний спосіб захисту свого права на приватизацію житла, факт порушення якого навіть ще не відбулось, а суд розглядає справи лише в межах заявлених позивачем вимог\~(ч. 1 ст. 13 ЦПК України). У разі\~відмови у\~приватизації житла\~позивач матиме право оскаржити її у встановленому законом порядку. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: dismissed