Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.01.2019 року відповідач [PERSON] звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 11.01.2019 року. Особливістю проекту «Monobank» є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом Банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення. Положеннями Анкети - заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву, відповідач підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір, та зобов`язується виконувати його умови. На підставі укладеного Договору відповідач отримала кредит у розмірі 50 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна карта. Як зазначає позивач, відповідач неналежним чином виконувала умови кредитного договору, в зв`язку із чим у відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим відбулося істотне порушення клієнтом зобов`язань та вся заборгованість стала простроченою. Банк направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов договору та необхідність погасити суму боргу, але відповідач не погасила суму боргу, у зв`язку з чим кредит став «на вимогу». Таким чином, станом на 14.05.2022 року заборгованість відповідача становить 61 478,67 грн., яка складається з 61 478,67 грн. загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 21.06.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 01.11.2022 року до суду надійшов відзив відповідача та її представника [PERSON] на позовну заяву. У даному відзиві відповідач та її представник заперечують проти позовних вимог, вказуючи на те, що дійсно відповідач зверталась до банку з метою отримання банківських послуг та 11.01.2019 року підписала анкету-заяву про надання банківських послуг, яка не містить встановленого графіку погашення кредиту та умови кредитування. З урахуванням правових висновків Верховного Суду від 11.03.2015 року у справі № 6-16цс15, від 22.03.2017 року у справі № 6-2320цс16, а також правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, представник відповідача вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, а також зазначає про недоведеність позивачем факту належного повідомлення відповідача про умови кредитування. Заперечуючи проти позову, представник відповідача також вважає, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, сам по собі не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, оскільки нічим не підтверджується та його неможливо перевірити. Крім того, на думку відповідача та її представника, відсутні докази щодо надання суми у користування, а відповідно до аналізу рахунку з урахуванням його постійного поповнення у відповідача відсутня заборгованість перед банком. Крім того, до суми нарахованої заборгованості позивачем віднесена сума «нарахованих судових витрат» в розмірі 2481,00 грн. Посилаючись на викладене, відповідач та її представник зазначають, що позивачем не надано договір кредитування, а стягнення відсотків та інших платежів є неприпустимими та незаконними, в зв`язку із чим просять відмовити задоволенні позову у повному обсязі. 15.12.2022 року до суду надійшла відповідь представника позивача Мєшніка К.І. на відзив представника відповідача. У даній відповіді представник позивача наполягає на тому, що заповненням анкети-заяви відповідач підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, які діяли станом на 11.01.2019 року, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідними відповідно до вимог чинного законодавства України. Також, посилаючись на виписку про рух коштів по рахунку відповідача, представник позивача зазначив, що кредитний ліміт боржника складає 47 500,00 грн., овердрафт - (мінус) 16 459,67 грн. виник наслідок нарахування заборгованості по відсоткам до погашення, по неустойці. Крім того, на думку представника позивача, банком було правомірно проведено списання з банківського рахунку відповідача судових витрат. Посилаючись на викладене, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив, що у разі його неявки в судове засідання, розглянути справу без участі представника банку. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача на підставі наявних доказів. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала та просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з таких підстав. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, що 11.01.2019 року між відповідачем [PERSON] та ПАТ «Універсал Банк» укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг (Monobank), відповідно до умов якого ПАТ «Універсал Банк» відкрив [PERSON] поточний рахунок у гривні та надав кредитний ліміт у сумі 50 000,00 грн., який в подальшому було зменшено до 47 500,00 грн. Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в порушення умов укладеного між сторонами Договору про надання банківських послуг "Monobank" від 11.01.2019 року та положень ст.ст. 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за Договором не виконує у повному обсязі та станом на 14.05.2022 року заборгованість відповідача становить 61 478,67 грн., яка складається з 61 478,67 грн. загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). При цьому, на підтвердження погодження умов договору з відповідачем АТ "Універсал Банк" надано до матеріалів позовної заяви копію анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг, Витяг з Умов і правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ "Універсал Банк", які містять Паспорт споживчого кредиту "картка Monobank " та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача, Витяг з Тарифів за карткою " Monobank ", виписку по особовому рахунку , довідку про наявність рахунку та розрахунок заборгованості. Так, згідно зі ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як передбачено ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, 11.01.2019 року [PERSON] підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, відповідно до умов якого АТ "Універсал Банк" відкрило відповідачу поточний рахунок у гривні та надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 50 000,00 грн., який в подальшому було зменшено до 47 500,00 грн., що також підтверджено і стороною позивача. Також, у заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення. Однак, як вбачається з матеріалів справи, ані Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ "Універсал Банк" при наданні банківських послуг, які містять Паспорт споживчого кредиту "картка Monobank " та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача, ані витяг з Тарифів за карткою " Monobank " не містять підпису позичальника. При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, що саме ці Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ "Універсал Банк" при наданні банківських послуг, які містять Паспорт споживчого кредиту "картка Monobank " та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача, та Тарифи за карткою " Monobank" розуміла відповідач, ознайомилась та погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву до Договору надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, пені і комісії, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Натомість, підписана відповідачем анкета-заява, окрім анкетних даних останньої, не містить жодних даних про умови кредитування, зокрема щодо розміру процентів, пені та комісії. Отже, виходячи з вищенаведеного, у даному випадку неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила обслуговування фізичних осіб, що розміщені на офіційному сайті позивача могли неодноразово змінюватися самим АТ "Універсал Банк" в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови і правила обслуговування фізичних осіб у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За вказаних обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила обслуговування фізичних осіб, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір та сплату пені і комісії не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Аналогічна позиція викладена й у постанові Великої Палати Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, де вказано, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. При цьому, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що банк має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Так, предметом позову АТ "Універсал Банк" є стягнення заборгованості, в тому числі за тілом кредиту, що відповідає суті кредитних правовідносин, оскільки, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку кредитору не повернуті, а також виходячи з вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Тобто, АТ "Універсал Банк" вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Доведеність факту отримання відповідачем кредитної картки із встановленим на ній кредитним лімітом, активне користування нею (зняття готівки, перекази, придбання товарів, оплата послуг, погашення кредиту тощо) в сукупності є свідченням наявності між сторонами кредитно-договірних зобов`язань. Згідно розрахунку заборгованості відповідача, який підтверджується випискою з банківського рахунку відповідача вбачається, станом на 14.05.2022 року заборгованість відповідача становить 61 478,67 грн., яка складається з 61 478,67 грн. загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). В той же час, фактично тіло кредиту становить 47 500,00 грн., яка складається з повністю використаного боржником кредитного ліміту в сумі 47 500,00 грн. та суми використаного відповідачем за межами кредитного ліміту овердрафту (мінусу по картці), який становить 13 978,67 грн. За відсутності в укладеному 11.01.2019 року кредитному договорі умов щодо обов`язку сплати і розміру процентів за використання кредитних коштів, відповідальності за прострочення повернення боргу, неустойки, розміру комісій банку, законних підстав для нарахування процентів за користування кредитом шляхом збільшення тіла кредиту (овердрафт), пені та комісії позивач не мав. З огляду на вищевикладене, а також враховуючи те, що кошти у розмірі 47 500,00 грн., фактично отримані відповідачем [PERSON] , яка вказаних обставин не заперечувала та не спростувала, у добровільному порядку позивачу не повернуті, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість лише за тілом кредиту в розмірі 47 500,00 грн. Оскільки позивачем не доведено погодження з відповідачем умов щодо сплати відсотків та інших платежів, а також надання кредитних коштів поза межами встановленого кредитного ліміту, правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 13 978,67 грн. у суду немає. Щодо заперечень відповідача та представника відповідача проти позовних вимог, викладених у відзиві та заявлених під час судового розгляду, то суд їх до уваги не приймає, оскільки вони спростовані вищенаведеними правовими нормами та наданими позивачем доказами, в тому числі розрахунком заборгованості, випискою про рух коштів. Також неможливо прийняти до уваги заперечення відповідача проти наданого розрахунку та її посилання на те, що її заборгованість перед банком є погашеною, оскільки такі заперечення не підкріплені належними та допустимими доказами, а з клопотанням про проведення судово-бухгалтерської чи економічної експертизи сторона відповідача не зверталась. Посилання представника відповідача на неправомірне списання коштів з банківського рахунку відповідача як судових витрат суд також відхиляє, оскільки таке списання було проведено 20.05.2022 року, в той час як предметом спору є стягнення заборгованості станом на 14.05.2022 року, тобто дослідження даного питання виходить за межі предмету спору та заявлених вимог. Суд зауважує, що в разі наявності спору між відповідачем та банком з приводу нарахування/списання коштів тощо відповідач не позбавлена можливості звернення до суду з окремим позовом в загальному порядку. Із зустрічними вимогами в межах даної справи відповідач до суду не зверталась. Інші доводи сторони відповідача на висновки суду не впливають і підстав для відмови в задоволенні позову повністю або частково не дають. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовна заява АТ "Універсал Банк" підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в межах кредитного ліміту в розмірі 47 500,00 грн. В іншій частині позову належить відмовити. Також, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені останнім судові витрати пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1916,88 грн. На підставі викладеного, згідно ст.ст.19,27,83,175,274-275 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial