Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

17 жовтня 2022 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третьою особою у справі вказано Управління адміністративних послуг Роменської міської ради, і просить визнати [PERSON] . [INFO] таким, що втратив право користування житловим будинком за [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказала, що відповідно свідоцтва про право власності на житло від 29.02.2000 виданого органом приватизації виконкому міської ради квартира за адресою [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної власності [PERSON] - 1/3, [PERSON] - 1/3, [PERSON] - 1/3. [PERSON] відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 26.01.1991 р. виданого відділом ЗАГС міськвиконкому м. Ромни є її чоловіком. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.06.2020 виданого Роменським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 50 років про що 12 числа червня місяця 2020 року складено відповідний актовий запис № 351. Місце смерті: Україна, Сумська область, місто Ромни. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.12.1991 виданого відділом ЗАГС міськвиконкому м. Ромни Сумської області [PERSON] народився [INFO] та є її сином. Відповідно довідки № 01-35/2265 від 07.07.2022 виданої Управлінням адміністративних послуг Роменської міської ради Сумської області за адресою [ADDRESS] зареєстровано 2 особи. Відповідно довідки виданої квартальним комітетом № 5 виконавчого комітету Роменської міської ради від 08.07.2022 до складу зареєстрованих входять [PERSON] , мама, [INFO] , [NUMBER] , та [PERSON] , син, [INFO] не проживає з січня 2014 року, мешканець Росії. Оскільки [PERSON] зареєстрований у будинку, за адресою [ADDRESS] який належить їй на праві приватної власності, вона не може та позбавлена можливості в повній мірі розпоряджатися, як власник, житловим будинком, що розташований за адресою будинок [ADDRESS] та не може отримати субсидії на житлово-комунальні послуги. Її син в даному житловому будинку не проживає вже із січня 2014 року, його речі в будинку відсутні, житловим приміщенням не користується, не бере участі в його утриманні, комунальні послуги не оплачує, в будинку фактично лише зареєстрований, на даний час місце проживання не відоме, син працював у Росії, де зараз знаходиться вона не знає. Вирішити питання зняття з реєстраційного обліку відповідача [PERSON] в досудовому порядку неможливо по тій причині, що відповідач відмовляється в добровільному порядку. Таким чином, будь які правові підстави для перебування на реєстраційному обліку за зазначеною адресою у відповідача відсутні. Своїм перебуванням по теперішній час на реєстраційному обліку за вказаною адресою перебування створює їй перешкоди в реалізації в повному обсязі прав та інтересів як власника житлового будинку. Кожна особа, згідно з ч. 1ст. 15 ЦК України, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких, зокрема, належить припинення дії, яка порушує право (п. З ч. 2ст. 16 ЦК). Ч. 1 ст. 383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. В силу ст. 391 ЦК України, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-4 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою: 4) оголошення фізичної особи померлою. З огляду на це вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. За ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності із ст. 317, ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку Документом, до якого вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, є у т.ч. паспорт громадянина України. Таким чином, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування особи за певною адресою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Ст. 383 ЦК України, передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України, позивач як власник вправі вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні її права володіння, користування та розпорядження своєю власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5 роз`яснив наступне: «Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72,116, 156 ЖК Української РСР; ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою». ВСУ зазначив: «Власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрації» (ВСУ від 16.11.2016 року №6-709псЩ. Відповідно до п. 3 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до п. 26 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та їх обґрунтування, просила задоволити. Суду пояснила що у неї є син - [PERSON] , відповідач у справі. Він не живе з нею за цією адресою з 2014 року, він тоді поїхав на заробітки в Росію і з того часу сюди не повертався. В неї всі кошти йдуть на оплату житлово-комунальних послуг, тому вона звернулася до суду щоб виписати сина з житла, щоб була змога оформити субсидію. Власником житла були по 1/3 чоловік вона і син, після смерті чоловіка вона оформила спадщину і є власником 2/3 квартири. Поділ житла між нею і сином не проводився. На запитання суду з яких правових підстав власник частини житлового приміщення може бути позбавлений права користування своєю власністю, позивач відповіді не дала. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений публікацією оголошення про виклик до суду. Третя особа: Управління адмінпослуг РМР явку представника до суду не забезпечило. Допитана в якості свідка [PERSON] дала суду свідчення, що з [PERSON] в неї дружні стосунки, знайома і з її сином. [PERSON] проживає в м. Ромни на даний час живе сама, син давно виїхав за межі України, має там родину, дітей, і тут не проживає. Це їй відомо тому що вона часто буває у [PERSON] в гостях, приблизно раз у місяць. Син не проживає з матір`ю вже років 7. В свідоцтві про народження [PERSON] його матір`ю вказана [PERSON] а батьком [PERSON] (а.с.15). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть (а.с.16). В копії свідоцтва про право власності на житло, яке видане 29 лютого 2000 року органом приватизації виконкому міської ради, співвласниками кв. [ADDRESS] вказані: [PERSON] - 1/3, [PERSON] - 1/3, [PERSON] - 1/3 (а.с.17-18). Згідно копії довідки про склад сім`ї в кв. [ADDRESS] зареєстровано 2 особи - [PERSON] , [PERSON] . В довідці також після прізвища [PERSON] , вказано що не проживає з січня 2014 року, мешканець Росії (а.с.20). Встановлені обставини свідчать, що між сторонами виник спір про право користування житлом. При вирішенні спору суд виходить з положень ст.ст. 391, 405 ЦК України на які посилається і позивач обґрунтовуючи позовні вимоги та норми ЖК України. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено можливість зняття особи з реєстрації проживання на підставі заяви особи та рішення суду, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Права власника житлового будинку визначені ст. 386 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу України, які передбачають право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Дослідивши докази зібрані у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає. Такий висновок суду склався у зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] і його відсутність в місці проживання, не залежно від причин такої відсутності і строку, не може бути підставою для позбавлення власника прав користуватися належним йому житлом. Позивач і сама, в обґрунтування позову, послалася на норми Конституції України та ЦК України, які визнають право власності непорушним, а користування є однією зі складових права власності (володіти, користуватися, розпоряджатися). Тобто в даному випадку позбавлення права користування власника належним йому майном, порушуватиме його право власності на це майно. Окремо суд вважає необхідним відмітити що довідка про склад сім`ї, надана позивачем, містить дані, внесення яких в таку довідку не передбачено. Зокрема не зрозумілі підстави з яких в довідку несені дані про відсутність власника з січня 2014 року та перебування його в Росії. Крім цього, дана довідка не оформлена належним чином, так як мається лише підпис паспортиста, а в графі начальник - підпис відсутній. Вказані обставини дають сяду підстави оцінювати дану довідку критично і до уваги при винесенні рішення не брати. За встановлених судом обставин в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed