Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь 133 071,99 грн. компенсації втрати частини доходів (пенсії), у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період квітень 2021 року - липень 2022 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з січня 2011 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримує пенсію відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Позивачу було призначено пенсію. Враховуючи відмову відповідача нараховувати та виплачувати [PERSON] пенсію у визначеному законом розмірі, у зв`язку зі змінами у законодавстві, останній звертався до суду за захистом своїх прав. Позивач на підставі Конституції України та Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" мав право на отримання пенсії у відповідному розмірі, що і підтвердили суди у справах №754/5287/17 і №761/42525/17. Так, обов`язки нараховувати, перераховувати та виплачувати пенсію відповідач має відповідно до законодавства. У ході судового розгляду також підтверджено, що відповідач мав нарахувати, здійснити відповідний перерахунок і виплати пенсії позивачеві не лише на майбутні періоди, але й за весь попередній спірний період. Тому, на думку позивача, він має право на одержання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням відповідачем строків їх виплати, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом про стягнення вказаних коштів за період з квітня 2021 року по липень 2022 року. 10.11.2022 та 10.02.2023 через систему «Електронний суд» позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій останній просив стягнути з відповідача на свою користь 170 298,70 грн. такої компенсації. Така заява мотивована збільшенням періоду прострочення виплати нарахованої пенсії, а відтак і збільшенням періоду нарахування компенсації втрати частини доходів по жовтень 2022 року. При цьому, правові підстави збільшених позовних вимог залишились незмінними від наведених у позовній заяві. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 7 ст. 43 ЦПК України у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів. Відповідно до ч. 5 ст. 49 ЦПК України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду. До поданої заяви про збільшення позовних вимог не було додано доказів надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів та поштових квитанції про направлення вказаної заяви на адресу відповідача, а тому суд не приймає до розгляду та повертає заяву про збільшення позовних вимог позивачеві. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва суду від 22.08.2022 було відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику (повідомлення) сторін. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. За приписами ч. 8 ст. 178, ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи та подані докази, суд встановив. Позивач з січня 2011 року перебуває на обліку в ГУ ПФ в м. Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Указом Президента України від 18.10.2013 №570/2013 [PERSON] було призначено на посаду судді Господарського суду Чернігівської області, а наказом голови Господарського суду Чернігівської області від 08.11.2013 №147-ос позивача зараховано на посаду судді з 08.11.2013. У період з 01.04.2015 по 30.09.2017 [PERSON] було припинено виплату пенсії на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII. З 01.10.2017 [PERSON] було поновлено виплату пенсії у раніше встановленому розмірі - 3044,96 грн, до якого включено: посадовий оклад - 1 100,00 грн, оклад за військове звання - 130,00 грн, 30% надбавки за вислугу років - 369,00 грн, середньомісячну суму додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці в розмірі 2 435,74 грн, у тому числі - 50% надбавки за виконання особливо важливих завдань, 50% надбавки за оперативно-розшукову діяльність, 110% премії. Крім того, постановою Деснянського районного суду м. Києва у справі №754/5287/17 від 04 грудня 2017 року, яка набрала законної сили 15.12.2017, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в нарахуванні та виплаті [PERSON] пенсії за вислугу років, призначену відповідно до Закону України № 2262-ХІІ, з 01 квітня 2015 року, крім періоду з 20 по 31 грудня 2016 року та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити нарахування та виплату [PERSON] пенсії, призначеної відповідно до Закону України № 2262-ХІІ з 01 квітня 2015 року, крім періоду з 20 по 31 грудня 2016 року, з урахуванням її індексації, в тому числі за період квітень - грудень 2015 року із розрахунку перевищення порогу індексації в розмірі 101 відсоток, а за період з січня 2016 року із розрахунку перевищення порогу індексації в розмірі 103 відсотки з урахуванням проведених виплат. 05.02.2018 позивачу було виплачено 90 170,11 грн в якості доплати різниці пенсії з 01.04.2015 по 19.12.2016 та з 01.01.2017 по 30.09.2017 на виконання постанови Деснянського районного суду м. Києва від 04.12.2017 у справі №754/5287/17. Крім того, судовими рішеннями у справі №761/42525/17 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та на підставі довідки ГУ МВС України в м. Києві від 29.05.2017 №43005 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, по визначеному в цій довідці посадовому окладу, окладу за спеціальним званням, надбавкою за стаж служби в поліції, провести за період з 01.01.2016 перерахунок та випалу пенсії [PERSON] з включенням до загальної суми грошового забезпечення, з якої буде перерахована пенсія, з 01.01.2016, а також у подальшому, надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за стаж служби, надбавки за оперативно-службову діяльність у розмірі 50% посадового окладу та премії у розмірі 110% по відношенню до усіх зазначених вище нарахувань за місяць, що входять до розрахунку його пенсії, без обмеження максимального розміру пенсії. У той же час, як вбачається із окремої ухвали у вказаній справі від 28.10.2020, перерахунок здійснено неналежним чином. Згідно звіту від 24.11.2020 на виконання рішення суду (окремої ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 28.10.2020 у справі №761/42525/17), Головне управління ПФУ в м. Києві підтвердило обставини невірного нарахування пенсії із зазначенням того, що вірний розмір пенсії позивача станом на 01.01.2016 року становить - 17 282,61 грн. Нарахована з 01.01.2016 пенсія у розмірі 17 282,61 грн почала виплачуватись у повному обсязі лише з грудня 2020 року. Наведені обставини встановлені під час розгляду справ №754/5287/17, №761/42525/17, №761/17395/20, №761/15686/21. За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Як також зазначено у звіті від 24.11.2020 на виконання рішення суду (окремої ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 28.10.2020 у справі №761/42525/17), загальна заборгованість, нарахована на підставі судових рішень за період з 01.01.2016 по 30.11.2020, становила 619 271,82 грн, з яких у квітні 2018 року було виплачено 14 062,84 грн та 73 093,33 грн у квітні 2021 року. Залишок заборгованості становив 532 115,65 грн. У зв`язку з несвоєчасною виплатою нарахованої пенсії [PERSON] неодноразово звертався до Шевченківського районного суду м. Києва з позовами до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення компенсації втрати частини доходів (пенсійних виплат) у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/17395/20 від 05.02.2021 позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за період січень 2016 року - квітень 2020 року в сумі 126 303,43 грн. Відмовлено у стягненні компенсації за період квітень-грудень 2015 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/15686/21 від 09.11.2021 позовні вимоги задоволено повністю та стягнуто з відповідача компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за період травень 2020 року - березень 2021 року в сумі 41772,15 грн. 09.11.2022 заборгованість у розмірі 532 115,65 грн [PERSON] сплачено у повному обсязі. У зв`язку з подальшим простроченням виплати пенсії позивач у черговий раз звернувся до суду про стягнення компенсації втрати частини доходів (пенсійних виплат) у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з квітня 2021 року по липень 2022 року. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до приписів ст. 52 Закону України № 2262-XII виплата пенсій провадиться за поточний місяць загальною сумою у встановлений строк, але не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія. Позивач на підставі Конституції України та Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" мав право на отримання пенсії у відповідному розмірі, що підтвердили суди у справах №754/5287/17 і №761/42525/17. Згідно з частинами першою та другою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Обов`язки нараховувати, перераховувати та виплачувати пенсію відповідач має відповідно до законодавства. З рішення суду ці обов`язки не виникають. Визнання судом неправомірними дій відповідача з відмови у нарахуванні, перерахунку і виплаті позивачу пенсії та зобов`язання відповідача провести відповідні нарахування і виплати підтверджують факт неналежного виконання зазначених обов`язків у минулому. Отже, немає жодних підстави вважати, що до дня набрання законної сили відповідним судовим рішенням відповідач діє правомірно та не допускає прострочення виконання зобов`язання. Деснянський районний суд у м. Києві у рішенні від 04.12.2017 у справі №754/5287/17, Шевченківський районний суд м. Києва своїм рішенням від 27 грудня 2017 року та Шостий апеляційний адміністративний суд у постанові від 14.05.2019 у справі № 761/42525/17 підтвердили, що відповідач мав нарахувати, здійснити відповідний перерахунок і виплати пенсії позивачеві не лише на майбутні періоди, але й за весь попередній спірний період. Тому суди визнали протиправними дії відповідача. Згідно з ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Статтями 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» зазначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством). Таким чином дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Компенсація виплачується, зокрема, за рахунок коштів Пенсійного фонду України (ст. 6 цього Закону). Відповідач самостійно вказану компенсацію позивачеві не нарахував і не виплатив. Основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 676/1557/16-ц та постанові Верховного Суду України у справі № 21-518а14 від 18 листопада 2014 року. Таким чином, [PERSON] має право на одержання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням відповідачем строків їх виплати. Сукупний індекс інфляції за період квітень 2021 року - липень 2022 року становить 1.25008095. Таким чином, розмір компенсації втрати частини доходів (інфляційні втрати) становить 133 071,99 грн. При цьому, судом приймається до уваги наданий позивачем розрахунок суми індексації, оскільки він перевірений судом і є правильним. Зворотного стороною відповідача не доведено. Тому, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за період квітень 2021 року - липень 2022 року в сумі 133 071,99 грн. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Майнова шкода полягає у знеціненні гривні (інфляційних втратах), яка сталася внаслідок порушення строків виплати належної йому пенсії органом державної влади - Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved