Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної завданої внаслідок ДТП, на обґрунтування якого зазначила, що згідно обвинувального акту від 22.12.2018 року у кримінальному провадженні, за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015020240000724 від 18.12.2015 досудовим розслідуванням встановлено, що [PERSON] 12.07.2007 близько 20:00 год. керуючи автомобілем марки «ЗАЗ» моделі «110307» з державним реєстраційним номером [NUMBER] , під час руху по автодорозі зі сполученням м. Могилів-Подільський м. Немирів Вінницької області у напрямку м. Немирів, в районі 4-го км. даної автодороги, а саме у с. Мухівці Немирівського району Вінницької області, не вірно оцінив дорожню обстановку в момент виникнення перешкоди для його руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або для безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, змінив напрямок свого руху виїхавши на узбіччя по ходу свого руху де допустив наїзд на велосипедиста [PERSON] , який перетинав проїзну частину зліва на право по ходу його руху. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 359 від 04.09.2007, внаслідок вказаної ДТП, [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді синців в області правого плеча та правого передпліччя, грудної клітки зліва, в області правого коліна та лівої кисті, закритої травми грудної клітки, переломів ребер з права та зліва, перелому грудини, крововиливів в середостіння, забою обох легенів, розриву міжреберних артерій та пристінкової плеври, розриву серцевої сумки та правого передсердя, крововиливів в праву та ліву плевральні порожнини, гострої крововтрати. Дані ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень які загрозливі для життя в момент їх нанесення. Смерть [PERSON] настала внаслідок закритої травми грудної клітки з переломом грудини та множинних переломів ребер з права та зліва, крововиливів в середостіння, забою обох легень, крововиливу в праву та ліву плевральні порожнину, які ускладнились гострою крововтратою. Дані травми стоять у причинному зв`язку зі смертю. Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи № 293а від 30.08.2007, дії водія автомобіля марки «ЗАЗ» моделі «110307» з державним реєстраційним номером [NUMBER] , [PERSON] з технічної точки зору регламентувались вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Згідно цього ж висновку авто-технічної експертизи водій [PERSON] мав технічну можливість попередній наїзд на велосипедиста [PERSON] терміновим гальмуванням з зупинкою автомобіля до лінії руху велосипедиста. Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 04.02.2021 року у справі № 140/3405/19 звільнено обвинуваченого [PERSON] від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 286 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015020240000724 від 18.12.2015 року відносно нього закрито. Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 24.05.2021 року цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, який було пред`явлено в межах кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за 12015020240000724 від 18.12.2015 року відносно [PERSON] , [INFO] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України - залишено без розгляду, роз`яснено цивільному позивачу [PERSON] її право на звернення до суду з даним позовом в порядку цивільного судочинства. У наданому суду відзиві відповідач проти задоволення позову заперечував. Вказав, що позивач не надала суду доказів заподіяння їй моральної шкоди в тому розмірі, що просить. Крім того, зазначив, що причиною дорожньо-транспортної пригоди в якій скоєно наїзд на пішохода, та який помер, стали лише неправомірні дії пішохода, який всупереч вимогам правил дорожнього руху, перебував у стані алкогольного сп`яніння середнього ступеня. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, заперечую проти їх задоволення. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, так як велосипедист [PERSON] був п`яний і він порушив вимоги ПДР. Представник відповідача [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, посилаючись на недоведеність вини відповідача у ДТП. Крім того, зазначила, що подані позивачем докази не є належними. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що вона пережила дуже сильно після смерті чоловіка. Вона втратила найріднішу людину, батька їхніх спільних дітей. Вказана обставина негативно позначилася на її психологічному стані, погіршився стан її здоров`я, порушилися її звичайні життєві зв`язки, вона понесла значні матеріальні витрати на поховання чоловіка. Відповідач жодного відшкодування їй не виплатив, навпаки постійно її ображав, писав на неї скарги в різні інстанції. Просить повність задовольнити позовні вимоги з мотивів викладених в позовній заяві. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 18.12.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015020240000724 було внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, проте, що [PERSON] 12.07.2007 близько 20:00 год. керуючи автомобілем марки «ЗАЗ» моделі «110307» з державним реєстраційним номером [NUMBER] , під час руху по автодорозі зі сполученням м. Могилів-Подільський м. Немирів Вінницької області у напрямку м. Немирів, в районі 4-го км. даної автодороги, а саме у с. Мухівці Немирівського району Вінницької області, не вірно оцінив дорожню обстановку в момент виникнення перешкоди для його руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або для безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, змінив напрямок свого руху виїхавши на узбіччя по ходу свого руху де допустив наїзд на велосипедиста [PERSON] , який перетинав проїзну частину зліва на право по ходу його руху. Згідно висновку експерта №№ 359 від 04.09.2007, внаслідок вказаної ДТП, [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді синців в області правого плеча та правого передпліччя, грудної клітки зліва, в області правого коліна та лівої кисті, закритої травми грудної клітки, переломів ребер з права та зліва, перелому грудини, крововиливів в середостіння, забою обох легенів, розриву міжреберних артерій та пристінкової плеври, розриву серцевої сумки та правого передсердя, крововиливів в праву та ліву плевральні порожнини, гострої крововтрати. Дані ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень які загрозливі для життя в момент їх нанесення. Смерть [PERSON] настала внаслідок закритої травми грудної клітки з переломом грудини та множинних переломів ребер з права та зліва, крововиливів в середостіння, забою обох легень, крововиливу в праву та ліву плевральні порожнину, які ускладнились гострою крововтратою. Дані травми стоять у причинному зв`язку зі смертю. Статтею 1167 ЦК України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відтак в силу дії п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України обов`язок відповідача (як володільця транспортного засобу) щодо відшкодування моральної шкоди має місце незалежно від наявності його вини у вчиненні ДТП. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Отже, позивач [PERSON] , як дружина потерпілого, має право на відшкодування матеріальної моральної шкоди, завданої смертю її чоловіка. У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Аналогічну правову позицію висловив і Верховний Суд України у постанові №6-145цс12 від 05.12.2012 року. Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Тобто правила статей 1187 ЦК України діють тільки тоді, коли шкода завдана тими шкідливими властивостями об`єкта, завдяки яким діяльність з ними визнається джерелом підвищеної небезпеки. При цьому шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Основні ознаки джерела підвищеної небезпеки також наведено у пункті 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч.4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачам моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Суд вважає безпідставними твердження відповідача та його представника, що відсутність вини у скоєнні ДТП є підставою для відмови в позові про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки вказане спростовується нормами чинного законодавства. Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд дійшов висновку, що [PERSON] , як володілець джерела підвищеної небезпеки повинен нести відповідальність за шкоду, в тому числі й моральну, завдану таким джерелом. У п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст.1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Відповідно до роз`яснень п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події. (п.1 ч. ст. 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об`єкта буде зобов`язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. [PERSON] , як володілець джерела підвищеної небезпеки, на якого законом покладено обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили, не довів належними та допустимими доказами, що потерпілий [PERSON] , передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком Верховний Суд у постанові від 13 грудня 2018 року у справі № 182/235/14-к наголосив на тому, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої особи, завданої внаслідок ДТП, необхідно здійснити належну оцінку порушення потерпілим Правил дорожнього руху. За змістом положень ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Верховний Суд у постанові від 31 січня 2019 року у справі № 204/6539/16-ц роз`яснив, що зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. У постанові від 18 жовтня 2019 року у справі № 352/342/17 Верховний Суд вказав на те, що питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст. 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Однак, під час проведення досудового розслідування не було встановлено, що зі сторони [PERSON] була проявлена груба необережність чи нехтування правилами дорожнього руху. Доказів зазначених обставин, а саме нехтування потерпілим Правил дорожнього руху матеріали справи не містять. Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 9 вказаної постанови Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вирішуючи вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача завданої матеріальної та моральної шкоди, враховуючи наведені приписи закону, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди на користь позивача, яка є дружиною потерпілого, згідно розрахунків наведених в позовній заяві. Щодо обставин заподіяння шкоди дружині слід вважати очевидним, що передчасна втрата чоловіка для будь-якої людини, тим більше при наявності життєвих зв`язків між ними, однозначно спричиняє моральні страждання. Приймаючи рішення про стягнення з [PERSON] завданої [PERSON] матеріальної та моральної шкоди суд враховує тяжкість та глибину її душевних страждань, які носять триваючий характер, невідворотність наслідків, що наступили, втрату позивачем чоловіка, що призвело до істотних негативних змін в особистому житті, враховуючи похилий вік позивача, з урахуванням того, що життя людини є найвищою соціальною цінністю, виходячи з міркувань розумності, спів розмірності та справедливості, з урахуванням того, що моральна шкода відшкодовується не з метою збагачення, а носить компенсаційних характер завданим стражданням, приходить до висновку, про стягнення на користь [PERSON] матеріальної та моральної шкоди, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які вона пережила та переживає на даний час. Враховуючи наведене вище, виходячи з підстав пред`явлення позову, а також обов`язку відповідача відшкодувати матеріальну та моральну шкоду незалежно від наявності вини, враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, що підлягає стягненню з відповідача, як власника джерела підвищеної небезпеки, на користь позивача.

Outcome: approved