Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] , посвідчений 04 червня 2019 року приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Якимів Л.С., зареєстрований в реєстрі за № 167. Мотивував позовні вимоги тим, що [INFO] померла його тітка [PERSON] , після чого відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок [ADDRESS] . Зауважив, що за життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 16 березня 2018 року приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Відблим Л.З., зареєстрований в реєстрі за № 259, згідно якого все її майно вона заповіла йому. Після її смерті він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак йому стало відомо, що 04 червня 2019 року нотаріусом посвідчено оспорюваний заповіт, яким [PERSON] заповіла все своє майно відповідачу. Вважає, що вказаний заповіт складений в час, коли спадкодавець перебувала у стані, який не дозволяв їй усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, оскільки вона протягом тривалого часу періодично проходила курс лікування у зв`язку з неврологічним захворюванням. З огляду на вказане, просив позовні вимоги задовольнити. Крім того, просив витребувати у приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Якимів Л.С. заповіт, складений [PERSON] 04 червня 2019 року, а також призначити судово-психіатричну експертизу для вирішення питання щодо можливості усвідомлювати [PERSON] значення своїй дій та керувати ними на момент складання заповіту. Ухвалою від 01 квітня 2020 року матеріали цивільної справи скеровані за підсудністю до Залізничного районного суду м. Львова. Ухвалою від 08 травня 2020 року в ухвалі від 01 квітня 2020 року виправлено допущені описки. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 22 червня 2020 року матеріали цивільної справи скеровані за підсудністю до Пустомитівського районного суду Львівської області. 18 вересня 2020 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшли матеріали цивільної справи. Ухвалою судді від 22 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 26 жовтня 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він з позовними вимогами не погодився. Зазначив, що у нього були хороші стосунки з [PERSON] . Останні 5-6 місяців її життя він та його діти опікувалися нею, а після її смерті самостійно організували поховання, взявши на себе всі витрати. Водночас, відповідач не відвідував її, не допомагав по господарству, не брав участі в організації похорону. Вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, а будь-які належні та допустимі докази на підтвердження того, що [PERSON] під час складення нею оспорюваного заповіту не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, не надані. З огляду на вказане, просив у задоволенні позову відмовити. 26 жовтня 2020 року до суду від відповідача надійшло клопотання, у якому він просив витребувати у приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Якимів Л.С. матеріали справи щодо складеного 04 червня 2019 року [PERSON] заповіту, витребувати у КНП «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини» Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області або Щирецької міської лікарні КНП «Пустомитівська ЦРП» історію хвороби і медичну картку [PERSON] , виписку з журналу звернення [PERSON] з відповідними записами про дату та прийом лікарями за період з 01 січня 2018 року по 17 вересня 2019 року. 26 жовтня 2020 року до суду від відповідача надійшла заява про виклик для допиту свідків [PERSON] , [PERSON] 29 жовтня 2020 року від позивача до суду надійшло клопотання, у якому він просив витребувати у АЗПСМ смт. Щирець Пустомитівського району Львівської області належним чином завірену копію медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] 29 жовтня 2020 року від позивача до суду надійшло клопотання про виклик для допиту свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Протокольною ухвалою від 29 жовтня 2020 року заяву відповідача про виклик свідків [PERSON] і [PERSON] , а також клопотання позивача про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] задоволено. Ухвалою від 29 жовтня 2020 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано у приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Якимів Л.С. другий екземпляр заповіту, складеного [PERSON] 04 червня 2019 року; витребувано з КНП «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини» Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області належним чином завірену копію медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] . Задоволено клопотання відповідача про витребування доказів, витребувано у приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Якимів Л.С. усі матеріали справи стосовно укладеного [PERSON] заповіту за № 107 від 04 червня 2019 року; витребувано з КНП «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини» Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області історію хвороби та медичну картку [PERSON] та виписки із журналу її звернень із відповідними записами про дату звернень та прийом відповідними лікарями за період з 01 січня 2018 року по 17 вересня 2019 року; витребувано з Щирецької міської лікарні КНП «Пустомитівська центральна районна лікарня» історію хвороби та медичну картку [PERSON] та виписки із журналу звернень [PERSON] із відповідними записами про дату її звернень та прийом відповідними лікарями за період з 01 січня 2018 року по 17 вересня 2019 року. 09 листопада 2020 року приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Якимів Л.С. надано витребувані докази. Крім цього, під час розгляду справи до матеріалів справи долучено медичну картку амбулаторного хворого [PERSON] 11 листопада 2020 року до суду від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про виклик для допиту свідка [PERSON] 17 листопада 2020 року до суду від третьої особи надійшли письмові пояснення, у яких зазначила, що твердження позивача про те, що [PERSON] під час складання оспорюваного заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними є необґрунтованими, а заповіт посвідчений нею з дотриманням вимог законодавства. Будь-яких підстав для відмови у посвідченні заповіту в неї не було. В судовому засіданні 24 листопада 2020 року позивачем подано клопотання про призначення по справі посмертної судово-психіатричної експертизи для встановлення того, чи могла [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент підписання оспорюваного заповіту. Протокольною ухвалою від 24 листопада 2020 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про виклик свідка [PERSON] . Щодо задоволення клопотання позивача про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи відмовлено, а таке судом ухвалено вирішити після дослідження усіх письмових доказів і допиту свідків, закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою від 27 жовтня 2021 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», на вирішення якої поставлено питання: «Чи усвідомлювала [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , значення своїй дій та могла ними керувати на момент складання заповіту 04 червня 2019 року?», провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 20 квітня 2022 року до суду від Львівської філії судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» надійшов лист, згідно якого ухвала від 27 вересня 2021 року не може бути виконана з огляду на те, що проведення експертизи доручено іншій установі. 02 квітня 2022 року до суду від представника позивача Заяць І.І. надійшло клопотання про призначення по справі посмертної судово-психіатричної експертизи для встановлення того, чи могла [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складання оспорюваного заповіту. Протокольною ухвалою від 02 травня 2022 року відновлено провадження у справі. Ухвалою від 02 травня 2022 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівської філії судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України», на вирішення якої поставлено питання: «Чи усвідомлювала [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , значення своїй дій та могла ними керувати на момент складання заповіту 04 червня 2019 року?», провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 11 жовтня 2022 року до суду від Львівської філії судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» надійшов лист з реквізитами рахунку для оплати проведення призначеної судом експертизи. Згідно розписки, яка міститься в матеріалах справи, представник позивача [PERSON] 12 жовтня 2022 року копію реквізитів рахунку отримав. 21 грудня 2022 року до суду від Львівської філії судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» надійшов лист з матеріалами справи без виконання, згідно якого станом на 12 грудня 2022 року оплата за проведення судової експертизи не проведена, кошти не надходили попри те, що позивач був належним чином повідомленим про необхідність здійснення оплати. 30 січня 2023 року до суду від позивача надійшла заява, у якій він просив залишити без розгляду його позовну заяву до відповідача про визнання заповіту недійсним. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, клопотань про розгляд справи за їх відсутності або про відкладення судового розгляду не подали. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, однак 06 лютого 2023 року подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили у задоволенні позовних вимог відмовити. Третя особа приватний нотаріус Пустомитівського (Львівського) районного нотаріального округу Якимів О.С., будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, однак 14 квітня 2021 року, 17 травня 2021 року, 17 червня 2021 року, 01 вересня 2021 року, 27 квітня 2022 року, 30 грудня 2022 року подала до суду заяви, у яких просила розгляд справи проводити за її відсутності. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі\~ст. 247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 01 жовтня 2019 року Пустомитівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Заповітом, посвідченим 04 червня 2019 року приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Якимів Л.С., який зареєстрований в реєстрі за № 167, стверджується, що [PERSON] , [INFO] , заповіла все її майно [PERSON] . В матеріалах справи також міститься копія заповіту, посвідченого 16 березня 2018 року приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Віблим Л.З., згідно якого [PERSON] , [INFO] , заповіла все її майно позивачу. За змістом статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до визначення, яке міститься в статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Позивач в обґрунтування позовних вимог покликався на те, що в момент складання оспорюваного заповіту [PERSON] не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно з частиною першою статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Стаття 225 ЦК України визначає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, зокрема, відповідно до частини першої цієї статті правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно з частиною першою статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними. Для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 554/11179/13-ц, від 02 листопада 2020 року у справі № 326/81/15. Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12). Для встановлення психічного стану [PERSON] в момент складання оспорюваного заповіту, а саме чи могла вона в той час усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, по справі неодноразово призначалася посмертна судово-психіатрична експертиза, яка не була проведена у зв`язку з несплатою позивачем її вартості на користь експертної установи. Суд, в свою чергу, не наділений спеціальними знаннями у галузі судової психіатрії для встановлення того, чи могла [PERSON] в момент складання оспорюваного заповіту розміти значення своїх дій та керувати ними, з огляду на що належна оцінка поданим сторонами та витребуваним медичним документам не може бути надана. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] була її сусідкою, яку вона знає з 1984 року. Повідомила, що вона була свідома до моменту смерті, дивилася телевізор, читала газети. Перед смертю з нею жив відповідач з сім`єю. Вона її відвідувала приблизно раз на тиждень. Лікарів викликав як позивач, так і відповідач. Вказала, що вона жила через дорогу. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що померла [PERSON] була її сусідкою. Вона щодня була в неї. Перед смертю [PERSON] посварилася з позивачем і сказала, що майно буде належати відповідачу. Вона була при свідомості до самої смерті (за декілька днів до цього). Підтвердила, що [PERSON] дивилася телевізор, чи читала вона газети їй невідомо. Приблизно за 6 місяців до смерті [PERSON] погано їла, у неї були рвотні рефлекси, а вона, як лікар (медсестра), давала їй ліки, які купляв позивач. Явка свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] забезпечена не була, причини неявки таких не повідомлені, у зв`язку з чим суд ухвалив продовжувати розгляд справи за їх відсутності. Таким чином, показами свідків підтверджено те, що у суду відсутні підстави для висновку про неможливість усвідомлювати [PERSON] значення своїх дій та керувати ними під час складання оспорюваного заповіту. Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог стороною позивача не подано. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що обставини, якими позивач мотивував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають.

Outcome: dismissed