Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 30.12.2021 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись поштою до суду з позовом до відповідача, в якому просять визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 26.01.2022 року провадження по справі відкрито. 23.02.2022 року позивач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов підтримав в повному обсязі. 20.07.2022 року відповідач [PERSON] звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій просить: - Зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення до неї [PERSON] , 2006 року народження, [PERSON] , 2008 року народження, [PERSON] , 1981 року народження, та передачі ключів від житла. - Встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] та виділити [PERSON] , [PERSON] житлову кімнату, площею 11,9 кв.м., у їх користування та членів сім`ї. Коридор, площею 7,5 кв.м., санвузол, площею 3,6 кв.м., кухню, площею 6,8 кв.м., залишити у спільному користуванні. Ухвалою суду від 25.10.2022 року прийнято до провадження зустрічну позовну заяву [PERSON] . Ухвалою суду від 22.11.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] свої позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити, в задоволенні зустрічних позовних вимог просять відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , просить задовольнити зустрічний позов. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] посилаються на те, що вони є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] була жінкою позивача [PERSON] та після укладення шлюбу була зареєстрована у вказаній квартирі. Однак після розірвання шлюбу з 2018 року відповідач не проживає за місцем реєстрації. Відповідно до довідки СК "Дорожнік 63" з 09.05.2018 року відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] . Той факт, що відповідач зареєстрована в квартирі позивачів, хоча не проживає в ній з 2018 року, створює перешкоди в зв`язку зі сплатою комунальних платежів, а також неможливістю вільно розпоряджатися належною позивачам власністю, в зв`язку з чим [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] змушені звернутись до суду. В зустрічній позовній заяві [PERSON] посилається на те, що відносини з позивачем [PERSON] почали псуватись з 2017 року, оскільки під час спільного проживання чоловік вчиняв домашнє насильство, через що відповідач з дітьми почала проживати в меншій кімнаті, а позивач [PERSON] - в більшій. У січні 2018 року відповідач повідомила позивача про розлучення та попросила укласти договір про оплату аліментів на дітей без судового розгляду. 09.05.2018 року відповідач вирішила з`їхати від чоловіка та подати на розлучення. [PERSON] заважав забирати речі відповідача та дітей, а 10.05.2018 року відповідач вже не змогла потрапити до квартири через те, що були змінені замки та їй не було надано додаткових ключів. Таким чином, починаючи з 09.05.2018 року до теперішнього часу відповідач та діти не можуть користуватися житлом для проживання, не зважаючи на те, що діти є співвласниками цієї квартири. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ [PERSON] народилася [INFO] , про що 09.11.2006 року зроблено відповідний актовий запис за №1703, що вбачається з свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Одесі /а.с.73/. Батьками вказані: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] народився [INFO] , про що 25.03.2008 року зроблено відповідний актовий запис за №481, що вбачається з свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Одесі /а.с.72/. Батьками вказані: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 14.03.2013 року Департамент міського господарства Одеської міської ради посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на праві спільної часткової власності: [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках /а.с.10/. Згідно з Відомостями №Я4-211278-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку від 12.12.2019 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані такі особи: [PERSON] , [INFO] , з 24.04.1974 року, [PERSON] , [INFO] , з 24.04.1974 року, [PERSON] , [INFO] , з 21.11.2003 року, [PERSON] , [INFO] , з 02.04.2008 року, [PERSON] , [INFO] , з 07.09.2007 року, [PERSON] , [INFO] , з 28.01.1994 року /а.с.7/. Згідно з Актом, складеним комісією в складі майстрів дільниці 2 КП ЖКС "Вузівський" Трошиної І.В., Непомящої О.В., засвідченим начальником дільниці Стец В.П., за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] , [INFO] , за даною адресою не проживає з 2018 року, про що свідчить господар квартири [PERSON] , а також сусіди: [PERSON] (кв. 33) та [PERSON] (кв. 35) /а.с.8/. З Довідки Садівничого кооперативу "Дорожник-63", вих. №16 від 12.05.2022 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , разом зі своїми дітьми: [PERSON] , 2006 року народження, та [PERSON] , 2008 року народження, дійсно проживають за адресою: [ADDRESS] /а.с.66/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 150 ЖК України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 64 ЖК УКраїни визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи встановлено, що спірна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності позивачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] , які є спільними дітьми позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] . При ухваленні рішення суд приймає до уваги, що відповідач [PERSON] не є співвласником спірної квартири, однак є членом сім`ї співвласників [PERSON] та [PERSON] , в зв`язку з чим має право користування квартирою. Доводи сторони позивачів щодо неможливості вселення відповідача та дітей [PERSON] та [PERSON] в квартиру, оскільки квартира двохкімнатна та в ній проживають батьки [PERSON] та теперішня дружина [PERSON] з малолітньою дитиною, суд відхиляє, так як зазначена обставина стосується порядку користування житловим приміщенням, а не питання щодо наявності права користування житлом взагалі. Окрім того, позивач [PERSON] в судовому засіданні стверджував, що діти до спірного житла не приходили, претензій не пред`являли, їх право власності та право користування житлом ним не оспорюється. Зазначені доводи [PERSON] стороною відповідача [PERSON] належними доказами не були підтверджені та не спростовані. З пояснень сторін в судовому засіданні вбачається, що на теперішній час [PERSON] , а також діти [PERSON] та [PERSON] в спірній квартирі не проживають. При цьому відповідач [PERSON] в судовому засіданні 22.11.2022 року (11:39:29 відповідно до протоколу судового засідання) пояснила, що наміру вселитися в квартиру у неї немає, вона діє лише в інтересах дітей, зокрема, має бажання, щоб син в майбутньому після вступу до технікуму проживав в спірній квартирі, оскільки вона ближче розташована до місця навчання, ніж теперішнє його житло. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , оскільки відповідач [PERSON] є членом сім`ї [PERSON] та [PERSON] , які є співвласниками спірної квартири. Окрім того, суд зазначає, що припинення проживання за вказаною адресою відповідача з дітьми було зумовлене конфліктними стосунками відповідача [PERSON] з [PERSON] , в зв`язку з чим суд відхиляє доводи сторони позивачів щодо непроживання відповідача в спірній квартирі без поважних причин. Стосовно зустрічних позовних вимог [PERSON] щодо усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення суд зазначає, що приймаючи до уваги пояснення відповідача [PERSON] про відсутність дійсного наміру вселитись та проживати в спірній квартирі, а також враховуючи відсутність належних та допустимих доказів в сенсі ст. ст. 77, 78 ЦПК України на підтвердження створення позивачами перешкод та здійснення відповідачем спроб вселитися до житла, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення не підлягають задоволенню в зв`язку з їх недоведеністю. Зустрічні позовні вимоги щодо встановлення порядку користування квартирою є похідними від вимог про усунення перешкод та вселення, в зв`язку з чим також задоволенню не підлягають. Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. В ході судового розгляду справи суду заявлялось клопотання про допит двох свідків, як зі сторони позивачів, так і зі сторони відповідача. В судовому засіданні 02.02.2023 року сторони відмовились від допиту свідків на підтвердження їх правових позицій. Таким чином, належних доказів як на підтвердження первісного позову, так і зустрічного позову по даній справі суду надано не було. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів не підлягають задоволенню в зв`язку з безпідставністю, зустрічні позовні вимоги [PERSON] також не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed