Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-25 00:00:00

У вересні 2022 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить шлюб між громадянином Республіки Білорусь [PERSON] та громадянкою України [PERSON] , зареєстрований 26.09.2014 в Бюро цивільної адміністрації м. Шанхай Китайської Народної Республіки, про що видано свідоцтво № [NUMBER] - розірвати. Позовні вимоги мотивує тим, що 26.09.2014 укладено шлюб між громадянином Республіки Білорусь [PERSON] та громадянкою України [PERSON] , який зареєстровано в Бюро цивільної адміністрації м. Шанхай Китайської Народної Республіки, про що видано свідоцтво № [NUMBER]. В шлюбі у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видано Генеральним консульством України в Шанхаї. Як вказує позивач, проживання сторін було фактично припинено у квітні 2021 року, з того моменту сторонами не ведеться спільне господарство. Також позивач вказав, що спільне життя у сторін не склалося через різні погляди на життя та непорозуміння. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 вересня 2022 року матеріали позовної заяви було передано на розгляд судді Аббасовій Н.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року у справі про розірвання шлюбу відкрито провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Від представника позивачки надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Відповідачка в судове засідання не з?явилася, про розгляд справи повідомлялася судом належним чином, на електронну пошту суду подала заяву про визнання позову та розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 26.09.2014 між громадянином Республіки Білорусь [PERSON] та громадянкою України [PERSON] зареєстрований шлюб 26.09.2014 в Бюро цивільної адміністрації м. Шанхай Китайської Народної Республіки, про що видано свідоцтво № [NUMBER] . У шлюбі у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] Судом установлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримує, спільне господарство не ведуть та проживають окремо. Суд зауважує, що відповідно до матеріалів справи вбачається, що позивач у справі, є громадянином іноземної держави, а саме, як вбачається із копії паспорта [PERSON] та копії свідоцтва про шлюб від 26.09.2014, № [NUMBER] , [PERSON] є громадянином Республіки Білорусь. У відповідності до вищенаведеного, суд під час вирішення вищевказаної справи повинен керуватися положеннями Закону України «Про міжнародне приватне право» (далі - Закон). Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: - хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; - об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; - юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону вибір права - право учасників правовідносин визначити право якої держави підлягає застосуванню до правовідносин з іноземним елементом. Зі статті 7 Закону вбачається, що при визначенні права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України. Згідно із ст. 55 Закону право на шлюб визначається особистим законом кожної з осіб, які подали заяву про укладення шлюбу. У разі укладення шлюбу в Україні застосовуються вимоги Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Статтею 63 Закону встановлено, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до п. 11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом" передбачено, що правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються статтею 60 Закону України "Про міжнародне приватне право". Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Наприклад, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. У випадку відсутності такої ситуації - правові наслідки шлюбу визначаються правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Наявні у справі докази об`єктивно свідчать про те, що відповідачка [PERSON] є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту, сторони тривалий час проживають на території України, про що свідчать документи по справі, документи, що видані уповноваженими органами КНР є дійсними в Україні. З урахуванням наведених обставин суд вважає, що спір підлягає вирішенню відповідно до законодавства України. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, проживають окремо. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позовної заяви в суді, примирення між сторонами не відбулось. Кожна з сторін не вважає можливим збереження сім`ї. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З урахуванням заяви відповідачки, у якій вона визнає позовні вимоги та просить їх задовольнити та встановлених обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, з огляду на що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved