Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

Рух справи. Процесуальні дії у справі. 26 березня 2021 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] , подана його представником - адвокатом Колядою А.М., про скасування державної реєстрації, вчиненої 8 квітня 2019 року Комунальним підприємством «Агенція адміністративних послуг» Київської області, витребування майна із чужого незаконного володіння та поновлення права власності. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 30 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання 28 квітня 2021 року на 10:00. На стадії підготовчого провадження у судових засіданнях брали участь: представник позивача - адвокат Коляда А.М., представник відповідача - адвокат Воронцова М.О. Третя особа свого представника до суду не направила, про день, час та місце судових засідань у підготовчому провадженні повідомлялася у встановленому законом порядку, проте, як убачається із конвертів, які повернулися до суду, судову кореспонденцію адресату не було вручено з причин «адресат відсутній за вказаною адресою». У підготовчому провадженні прийнято від представника відповідача відзив на позовну заяву та клопотання про зменшення витрат на правову допомогу та заперечення проти них, які надійшли до суду 27 квітня 2021 року, а також від представника позивача прийнято відповідь на відзив, яка надійшла до суду 20 травня 2021 року. За клопотанням представника позивача від 7 липня 2021 року, ухвалою суду від 8 липня 2021 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності Акціонерному товариству «Альфа Банк», до набрання рішенням суду у цивільній справі №363/1232/21 законної сили. Згідно повідомлення державного виконавця Вишгородського ВДВС у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), виконавчий документ - ухвалу №363/1232/21, виданого 08.07.2021, повернуто стягувачу без прийняття до виконання. За клопотанням представника позивача, ухвалою суду від 12 серпня 2021 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В. завірені копії документів, на підставі яких 19 березня 2021 року було видано дублікат Іпотечного Договору № 02-10/1539, який став підставою переоформлення квартири [ADDRESS] за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», яка належала на праві власності [PERSON] . Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду на 29 вересня 2021 року о 10:00. 7 вересня 2021 року до суду надійшов лист від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В. щодо виконання ухвали суду від 12 серпня 2021 року про витребування доказів, у якому зазначено, що 19 березня 2021 року нею не видавався дублікат документу, зазначеного у резолютивній частині ухвали суду. За заявою представника позивача від 9 вересня 2021 року, ухвалою суду від 14 вересня 2021 року виправлено описку у 3-му абзаці описової частини та у резолютивні частині ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 12 серпня 2021 року у цивільній справі №363/1232/21, а саме замість помилково вказаної дати видачі дублікату Іпотечного Договору № 02-10/1539 - «19 березня 2021 року», вважати вірною - «19 березня 2019 року». 29 вересня 2021 року до суду надійшло клопотання від представником позивача про доручення доказів щодо витрат на правову допомогу. На виконання вимог ухвали суду від 12 серпня 2021 року, з урахуванням ухвали суду від 14 вересня 2021 року про виправлення описки, 19 жовтня 2021 року до суду надійшли матеріали від приватного нотаріуса Кравченко І.В. 25 листопада 2021 року до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі з додатками. 21 та 26 січня 2022 року до суду надійшли письмові пояснення від представника відповідача та клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу. Під час розгляду справи по суті у судових засіданнях брали участь: представник позивача - адвокат Коляда А.М. та представники відповідача - адвокати Воронцова М.О. Сидорова Ю.В. Представник третьої особи до суду не з`явився, третя особа про день, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, при цьому, враховуючи, що судова кореспонденція, надіслана третій особі на стадії підготовчого провадження, повернулася до суду без вручення адресату з причин «адресат відсутній за вказаною адресою», у порядку частини 11 статті 128 ЦПК України її було повідомлено про розгляд справи, призначений на 25 листопада 2021 року, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті суду, а судова повістка про виклик до суду на 2 грудня 2022 року - повернулася до суду без вручення адресату з причин «за закінченням терміну зберігання». Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутності представника третьої особи, суд врахував, відсутність заперечень у представників сторін у справі, а також, що суд ужив усіх заходів для забезпечення явки представника третьої особи у судові засідання, справа тривалий час перебуває у провадженні суду. До початку розгляду справи по суті, з урахуванням надісланих приватним нотаріусом матеріалів, за клопотанням представника позивача від 25 січня 2022 року, ухвалою суду від 1 червня 2022 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В. належним чином завірену копію Іпотечного Договору № 02-10/1539, який став підставою переоформлення квартири [ADDRESS] за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», яка належала на праві власності [PERSON] 6 лютого 2023 року до суду від представника АТ «Сенс Банк» надійшло клопотання про зміну назви відповідача у справі, у якому зазначено, що 12 серпня 2022 року на позачергових Загальних зборах Акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування юридичної особи. Протоколом позачергових Загальних зборів Акціонерів АТ «Альфа-Банк» за №1/2022, складеним 18 серпня 2022 року, змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на найменування: Акціонерного товариства «Сенс Банк». Відповідні зміни було внесено до Статуту АТ «Альфа-Банк» та викладено у новій редакції Статуту. Проведено відповідну державну реєстрацію, при чому ЄДРПОУ залишилось незмінним. Оскільки АТ «Сенс Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань АТ «Альфа-Банк», представник відповідача просить змінити найменування відповідача у справі з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Також 7 лютого 2023 року до суду надійшло клопотання від представника позивача про заміну неналежного відповідача - АТ «Адьфа-Банк» на належного - АТ «Сенс Банк» з тих самих підстав, про які зазначено представником АТ «Сенс Банк». У судовому засіданні 9 лютого 2023 року представник позивача, підтримавши клопотання представника АТ «Сенс Банк» про зміну назви відповідача у справі, не наполягаючи на розгляді свого клопотання, оскільки зміна назви товариства, не є підставою для процесуального правонаступництва. Ухвалою суду від 9 лютого 2023 року, занесеною до журналу судового засідання, замінено у справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: Комунальне підприємство «Агенція адміністративних послуг» про скасування державної реєстрації вчиненої 8 квітня 2019 року Комунальним підприємством «Агенція адміністративних послуг» Київської області, витребування майна із чужого незаконного володіння та поновлення права власності, назву відповідача з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерного товариства «Сенс Банк». Обґрунтування позову. В обґрунтування позову зазначено, що 31 березня 2005 року між АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 10-29/158 відповідно до якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у сумі 23688 доларів США зі сплатою відсотків. Кінцевий термін повернення основної заборгованості по кредиту - 30 березня 2020 рік. Крім цього, 30 березня 2005 року між АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки № 02-10/627, зареєстрований в реєстрі за №1314. 11 травня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду №1 до Договору іпотеки № 02-10/627 від 31 березня 2005 року, виклавши пункт 1.3 Договору іпотеки у новій редакції: пункт 1.2 Заставна вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 479750 гривень. Крім цього, 11 травня 2007 року між АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Договір №10-29/3387 про надання відновлювальної кредитної лінії в межах максимального ліміту заборгованості до 30000 доларів США. Кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом - 10 травня 2022 року. У забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 11 травня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір №02-10/1539 відповідно до якого, Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю в якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов`язання за Кредитним договором № 10-29/3387, нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS] . 8 квітня 2019 року Державний реєстратор Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Київської області Верестун О.І., зареєстрував за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» право власності на квартиру [ADDRESS] . Підставою виникнення права власності став Дублікат Іпотечного договору № 02-10/1539, серія та номер 101 від 19 березня 2019 року, виданий приватним нотаріусом Кравченко І.В; Повідомлення, серія та номер: 4461, виданий 19 вересня 2018 року, видавник АТ «Укрсоцбанк». Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк» є Акціонерне Товариство «Альфа Банк». Позивач вважає, що державна реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк» квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] та розташована в будинку [ADDRESS] , є незаконною оскільки: при укладанні 11 травня 2007 року Договору іпотеки законодавство передбачало реєстрацію права власності за Іпотекодержателем на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» лише на підставі окремого договору, проте окремий договір про задоволення вимог банку між позивачем та відповідачем не укладався. Оскільки договір іпотеки було укладено 11 травня 2007 року, то відповідно до Закону України «Про іпотеку» у редакції від 23 лютого 2006 року передача права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя в рахунок виконання основного зобов`язання у позасудовому порядку можлива лише на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, але ніяк не на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції від 25 грудня 2008 року, яка не давала АТ «Укрсоцбанк» законних підстав для реєстрації права власності на предмет іпотеки на підставі підпункту 4.5.3 пункту 4.5. Дублікату Іпотечного договору № 02-10/1539 від 11 травня 2007 року, оскільки щоб переоформити право власності на майно в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції від 25 грудня 2008 року, власник квартири (Іпотекодавець) повинен прийти до нотаріуса або до державного реєстратора із Іпотекодержателем та надати письмову згоду на таке відчуження, таку згоду власник квартири не надавав; державним реєстратором порушено пункт 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року за № 1127 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553, оскільки не надано доказів про отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, не надано доказів про відмову адресата від одержання такого відправлення, в інформаційній довідці не зазначено документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі. Так, банком було направлено позивачу повідомлення від 19 вересня 2018 вихідний №4461 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та про анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, у якому зазначено, що загальна сума заборгованості станом на 22 серпня 2018 року становить 927319,47 гривень, а також що в разі не виконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку АТ «Укрсоцбанк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому, поштове повідомлення позивач не отримував, а лист повернувся на адресу відправника «за закінченням встановленого строку зберігання». Позивач вважає, що повернення повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання до відправника з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, і не є доказом належного інформування іпотекодавця про звернення стягнення на предмет застави; державним реєстратором порушено вимоги Закону України № 629-VIII від 16 липня 2015 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки відчужена квартира [ADDRESS] підпадає під дію цього Закону та має загальну площу 51,7 метрів квадратних, є єдиним житлом позивача та членів його сім`ї. Представник позивача, посилаючись на положення статей 55, 58, 68, 124 Конституції України, статті 3, 15, 16, 316, 317, 321, 387 ЦК України, статей 33, 35, 37 Закону України «Про іпотеку», у редакції від 23 березня 2006 року, а також практику Верховного Суду у подібних справах, просить суд: скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 46375114 від 9 квітня 2019 року, номер запису про право власності 31089139, що вчинив державний реєстратор КП «Агенція адміністративних послуг» Київської області Верестун О.І.; витребувати квартиру [ADDRESS] із чужого незаконного володіння; поновити право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , шляхом поновлення відомостей в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна 2-кімнатної квартири [ADDRESS] , що передували скасованим записам; стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 6793,50 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 27000,00 гривень. Щодо правової позиції учасників провадження. Під час розгляду справи, представник позивача підтримав позовні вимоги у заявленому обсязі, посилаючись на підстави викладені у позовній заяві та додаткових поясненнях, зазначивши при цьому, що позивачем не підписувався Іпотечний договір, на підставі якого видано його дублікат та вчинено державну реєстрацію, яка оскаржується. Представники відповідача просили суд відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві та додаткових поясненнях, з урахуванням заяви про зменшення витрат на правовому допомогу у разі задоволення позову, вказавши про дотримання банком умов, визначених законодавством для звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, заперечуючи проти позову, у відзиві зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки, яке оскаржується, було здійснено лише на підставі Кредитного договору № 10-29/3387 від 11 травня 2007 року та Іпотечного договору № 02-10/1539 від 11 травня 2007 року. Зазначає, що правовою підставою для реєстрації права власності АТ «Укрсоцбанк» на нерухоме майно, є відповідне іпотечне застереження в підпункті 4.5.3. Договору іпотеки, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання та міститься у Іпотечному договорі № 02-10/1539. Представник відповідача, посилаючись на положення статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» та пункт 4.5 Іпотечного договору вважає, що позивач, підписавши Іпотечний договір, надав згоду на прийняття іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до банку. Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в пунктах 4.5, 4.4.3 Іпотечного договору, є одним із визначених законодавством способів звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник відповідача також зазначає, що позичальнику, який є одночасно Іпотекодавцем, на адресу, вказану в Кредитному та Іпотечному договорах - [ADDRESS] , 25 вересня 2018 року цінним рекомендованим листом з повідомленням з описом вкладення було надіслано повідомлення № 4461 від 19 вересня 2018 року про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням. Лист повернувся по причині «закінчився термін зберігання», а тому єдиною причиною ймовірного неотримання повідомлень є свідома відмова позивача від отримання кореспонденції та не може бути розцінена як порушення його прав. При цьому, представник відповідача, посилаючись на пункт 6.2 Іпотечного договору, вважає, що датою отримання повідомлення є 25 вересня 2018 року (дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача), а заяву про державну реєстрацію внесено 9 квітня 2019 року. У відзиві також зазначено, що відповідно до Закону України «Про іпотеку» банком замовлено ринкову оцінку предмета іпотеки, яка згідно Висновку про вартість об`єкту оцінки ТОВ «Антей Ріелті» станом на 9 листопада 2018 року складає 820010,00 гривень. Щодо посилання у позовній заяві на мораторій, то відповідно до умов договору іпотеки сторони погодили, що передача у власність Іпотекодержателя предмету іпотеки є добровільним способом звернення стягнення. Відтак, положення дії Закону України «Про мораторій» не можуть бути застосовані в даному випадку, адже йде мова про звернення стягнення у добровільному порядку, в той час як положення закону розповсюджуються на примусовий спосіб звернення стягнення. Позивачем не наданого жодного допустимого доказу (довідка про склад сім`ї, довідка про місце проживання, докази відсутності іншого нерухомого майна, в тому числі і у спільній власності подружжя тощо.) на підтвердження власної позиції. При цьому, згідно Витягів про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек позивачу належали станом на 12 квітня 2005 року майнові права на незакінчену будівництвом чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS] , а також майнові права на незакінчену будівництвом двохкімнатну квартиру [ADDRESS] . Матеріали справи не містять доказів щодо не введення даних квартир в експлуатацію станом на 2018 рік. Заперечуючи проти вимог про стягнення витрат на правову допомогу, представник відповідача зазначає про недоведеність таких витрат та завищення винагороди у розмірі 27000,00 гривень зважаючи на складність справи, корегування позовної заяви, яку було подано раніше до суду, проте її залишено без розгляду. На думку представника відповідача позивач має намір стягнути витрати на правову допомогу, надану адвокатом під час розгляду справи №363/1959/19. У свою чергу, представник позивача подав відповідь на відзив, яка за своїм змістом є аналогічною доводам, викладених у позовній заяві, додатково зазначивши про припинення строку основного зобов`язання - 15 лютого 2016 року, оскільки банк звернувся до Вишгородського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором у розмірі 1349185,13 гривень (справа №363/548/16), а звернення стягнення на предмет іпотеки було здійснено 8 квітня 2019 року. Також представник позивача стверджує про примусове, а не добровільне, стягнення іпотечного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім цього зазначено, що предмет іпотеки, що є предметом спору та квартири про які зазначено у відзиві на позовну заяву, є однією квартирою, при цьому що станом на 08 квітня 2019 року не існувало жодного майна, яке б належало на праві власності позивачу, а майнові права на квартиру [ADDRESS] та [ADDRESS] то лише майнові права які в подальшому при здачі будинку в експлуатація трансформувалися в квартиру [ADDRESS] , та підтверджується Іпотечним Договором №02-10/1539 від 11 травня 2007 року. Крім цього, сторони подали до суду письмові пояснення з додатками, які долучено до матеріалів справи. Фактичні обставини, встановлені судом. Заслухавши доводи та аргументи представників сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин у їх сукупності, судом встановлено таке. 31 березня 2005 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та яке нині змінило назву на АТ «Сенс-Банк», та [PERSON] укладено Договір кредиту № 10-29/158, відповідно до умов якого банк надає позичальнику грошові кошти у сумі 23688,00 доларів США, зі сплатою 14,5 % річних за перший рік, подальший розмір процентів за користування кредитом підлягає щорічному перегляду, згідно з умовами пункту 2.6 цього Договору та порядком погашення суми основної заборгованості до 15 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний у підпункті 1.1.1 пункту 1.1 ст.1 Договору, з кінцевим терміном погашення основної заборгованості по кредиту до 30 березня 2020 року (том 1 а.с. 13-15). Як убачається із Договору кредиту (пункти 1.2 - 1.3) кредит надається позичальнику на інвестування в житлове будівництво двокімнатної квартири загальною площею 53,23 м.кв., що будується за адресою: [ADDRESS] ), відповідно до Інвестиційного договору №В-30/03/05/01 від 30 березня 2005 року, що укладений між-Акціонерним товариством «Київська пересувна механізована колона № 2» та позичальником. У якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення Кредиту, сплати процентів, можливих, штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення зобов`язань за цим Договором, Кредитор укладає: в день укладення цього Договору з позичальником - іпотечний договір майнових прав, за умовами якого позичальник передає Кредитору в іпотеку майнові права на незакінчену будівництвом квартиру, для придбання якої, згідно з п. 1.2 цього Договору, надається Кредит, заставною вартістю 155750,98 гривень; протягом трьох робочих днів після оформлення та реєстрації права власності на квартиру - з позичальником додаткову угоду до іпотечного договору, зазначеного в п. 1.3.1. цього Договору, в якій сторони змінюють опис предмета іпотеки: замість майнових прав на квартиру - квартира із зазначенням її реєстраційних даних, заставної вартості, із посиланням на відповідне свідоцтво про право власності на квартиру. Зазначеною додатковою угодою можуть бути передбачені інші умови за згодою сторін. Додаткова угода про внесення змін до іпотечного договору посвідчується нотаріально. При цьому, нотаріус здійснює відповідну перереєстрацію заборони відчуження предмета іпотеки. 31 березня 2005 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» (іпотекодержатель), правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та яке нині змінило назву на АТ «Сенс-Банк», та [PERSON] (іпотекодавець) укладено Іпотечний договір №02-10/627, відповідно до умов якого, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за Договором кредиту №10-29/158 від 31 березня 2005 року. Основне зобов`язання майнові права на незакінчену будівництвом двохкімнатну квартиру [ADDRESS] (том 1 а.с. 16-18). Згідно пункту 1.9, 1.11 та 2.1.9 Іпотечний договір №02-10/627, після завершення будівництва та прийняття в експлуатацію нерухомого майна, зазначеного у п.1.1 цього Договору, а також після оформлення та реєстрації в установленому чинним законодавством України порядку права власності на нього за іпотекодавцем, збудована нерухомість продовжує бути предметом іпотеки. Обтяження предмета іпотеки за цим Договором підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому чинним законодавством України. Іпотекодавець зобов`язаний ротягом трьох робочих днів після оформлення та реєстрації права власності іпотекодавця на нерухоме майно, зазначене в п. 1.1. цього Договору, укласти з іпотеко держателем додаткову угоду, визначну п. 1.9 цього Договору. 31 січня 2007 року АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та яке нині змінило назву на АТ «Сенс-Банк», та [PERSON] , відповідно до п.п. 1.9, 2.1.9 Іпотечного договору, укладено Додаткову угоду №1 до Іпотечного договору №02-10/627 від 31 березня 2005 року, відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором кредиту № 10/29/158 від 31 березня 2005 року нерухоме майно - двохкімнатну квартиру [ADDRESS] (том 2 а.с. 60). 11 травня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до Договору іпотеки №02-10/627, згідно пункту 1.2 якої сторони домовилися внести зміни до Договору іпотеки, виклавши пункт 1.3 Договору іпотеки в новій редакції - заставна вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 479750, 00 гривень, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ на день укладання цього договору становить 95000,00 доларів США (том 1 а.с. 19). Також, цього самого дня, між сторонами укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/3387, відповідно до якого, банк надав [PERSON] грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру (кредит) окремими частинами (траншами) зі сплатою 12,85% процентів річних та комісій, в розмірі та у порядку визначеному цим Договоро в межах максимального ліміту заборгованості до 30000,00 доларів США з наступним графіком зменшення максимального ліміту заборгованості кожного 10 числа місяця, починаючи з червня 2007 року з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 10 травня 2022 року (том 1 а.с. 20-22). Згідно пунктів 1.2 - 1.3.1 вказаного Договору, кредит надається позичальнику на поточні потреби. У якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також-інших витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, кредитор укладає в день укладення цього Договору - з позичальником Іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає кредитору в іпотеку двохкімнатну квартиру, загальною площею 51,7 м.кв., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , заставною вартістю 479750,00 гривень. Так, як убачається із Дублікату , що має силу оригіналу, 11 травня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» (іпотекодержатель), правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та яке нині змінило назву на АТ «Сенс-Банк», та [PERSON] (іпотекодавець) укладено Іпотечний договір №02-10/1539, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/3387 від 11 травня 2007 року (основне зобов`язання), нерухоме майно, саме: двохкімнатну квартиру [ADDRESS] (том 1 а.с. 23-25). Дублікат Іпотечного договору виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В. АТ «Укрсоцбанк» замість втраченого. Іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В. 11 травня 2007 року і зареєстрований у реєстрі за № 1691. Як передбачено пунктом 1.3 Іпотечного договору, у якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, кредитор укладає: в день укладення цього Договору - з позичальником іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає кредитору в іпотеку 2-кімнатну квартиру, загальною площею 51,7 метра квадратних, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , заставною вартістю 479 750,00 гривень 00 копійок. Іпотечний договір підлягає нотаріальному посвідченню, обтяження нерухомого майна іпотекою - реєстрації в Державному реєстрі іпотек у встановленому порядку, а на відчуження нерухомого майна нотаріусом накладається заборона. За змістом підпункту 2.4.3 пункту 2.4 та підпунктом 4.1 пункту 4 Іпотечного договору іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (підпункт 4.5.3 пункту 4 Іпотечного договору). Підпунктом 6.2 пункту 6 Іпотечного договору передбачено, що усі повідомлення за цим Договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відправлення зв`язку одержувача. Представник АТ «Укрсоцбанк» звернувся до [PERSON] з повідомленням від 19 вересня 2018 року №4461 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням. Вказане повідомлення надіслано на адресу зареєстрованого місця проживання [PERSON] : [ADDRESS] , яку зазначено у Іпотечному договорі. Банк запропонував [PERSON] сплатити суму заборгованості та роз`яснено, що у разі невиконання цієї вимоги протягом тридцяти днів АТ «Укрсоцбанк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» (том 1 а.с. 28). Конверт, надісланий 25 вересня 2018 року АТ «Укрсоцбанк» [PERSON] повернувся без вручення адресату з причин «за закінченням встановленого строку зберігання» (том 1 а.с. 29). Як убачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, з 2 листопада 2006 року на праві приватної власності [PERSON] належала квартира [ADDRESS] (номер об`єкта в РПВН:16408270). Від 31 січня 2007 року, на підставі виникнення обтяження: Додаткова угода до Іпотечного договору (серія та номер 234, виданий 31.01.2007, видавник: Кравченко І.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу), міститься запис про вид обтяження: заборона на нерухоме майно суб`єкта обтяження - [PERSON] Відомості про реєстрацію до 01.01.2013: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження:4430549, 31.01.2007, реєстратор: Київський міський нотаріальний округ (номер запису обтяження: 31089182). Крім цього, від 11 травня 2007 року на підставі виникнення обтяження: Іпотечний договір (серія та номер:1691, виданий 11.05.2007, видавник: Кравченко І.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу), міститься запис про вид обтяження: заборона на нерухоме майно суб`єкта обтяження - [PERSON] . Відомості про реєстрацію до 01.01.2013: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження:4941852, 11.05.2007, реєстратор: Київський міський нотаріальний округ (номер запису обтяження:31089241). Також, від 17 травня 2007 року на підставі виникнення іпотеки: Іпотечний договір (серія та номер 1691, виданий 11.05.2007, видавник: Кравченко І.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу), міститься інформація про державну реєстрацію іпотек за основним зобов`язанням: Строк виконання основного зобов`язання 10.05.2022, розмір - 30000,00 доларів США, Іпотекодержатель АКБ СР «Укрсоцбанк», Боржник - [PERSON] . Відомості про реєстрацію до 01.01.2013: Державний реєстр іпотек, реєстраційний номер іпотеки: 4967542, 17.05.2007, реєстратор: Київський міський нотаріальний округ (номер запису про іпотеку: 31089268). 8 квітня 20219 року державним реєстратором Верестун О.І. КП «Агенція адміністративних послуг» Київська обл., на підставі внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46375114 від 09.04.2019, Верестун О.І. КП «Агенція адміністративних послуг» Київська обл., на підставі виникнення права власності: Дублікат Іпотечного договору №01-10/1539, серія та номер:101, виданий 19.03.2019, видавник: Приватний нотаріус Кравченко І.В., Повідомлення, серія та номер:4461, виданий 19.09.2018, видавник: АТ «Укрсобанк», внесено інформацію про право приватної власності АТ «Укрсоцбанк» на нерухоме майно - квартира [ADDRESS] , номер запису про право власності: 31089139 (том 1 а.с. 26-27). Згідно Висновку про вартість об`єкту оцінки ТОВ «Антей Ріелті» станом на 9 листопада 2018 року складає 820010,00 гривень (том 1 а.с. 56). На виконання ухвали суду про витребування доказів від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу надійшли матеріали, а саме: копія заяви АТ «Укрсоцбанк» в особі Горбача С.С., про видачу дублікату Іпотечного договору №02-10/1539, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] , посвідчений 11 травня 2007 року за реєстровим №1691, у зв`язку з втратою його оригінального примірника. До заяви додано подані представником банку документи щодо його повноважень, при цьому приватним нотаріусом не надано суду копію Іпотечного договору №02-10/1539, на підставі якого було видано його Дублікат (том 1 а.с. 172-190) та його не було надано і на виконання ухвали суду від 1 червня 2022 року. Як убачається із наданої представником позивача Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартири за № [ADDRESS] та [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , не належать на праві власності [PERSON] (том 1 а.с. 198-223). При цьому, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за РНОКПП: [NUMBER] , який належить [PERSON] , за ним на праві власно не зареєстровано іншого нерухомого майна, крім квартири [ADDRESS] (том 2 а.с. 61). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права. Частина перша статті 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частина перша статті 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частина перша статті 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У статті 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 174 ЦПК України - при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду, зокрема, при розгляді справи № 755/10947/17 зазначила, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати. Пункти 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Спірні правовідносини між сторонами у справі виникли у зв`язку з неналежним виконанням позивачем укладеного з банком Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/3387 від 11 травня 2007 року. На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором та на підставі Дублікату Іпотечного договору №02-10/1539банк звернув стягнення на предмет іпотеки, право власності на яке за банком зареєстроване державним реєстратором. Позивач вважає, що його право порушене тим, що звернення стягнення на предмет іпотеки та право власності зареєстроване за відповідачем у порушення статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», у редакції, яка діяла на час укладенні договору іпотеки, з порушенням пункт 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року за № 1127 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553, а також з порушенням вимог Закону України № 629-VIII від 16 липня 2015 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Згідно із частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку», у редакції, яка діяла на час укладенні договору іпотеки, в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 вказаного Закону). Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку», у редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки, у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Згідно із частинами першою та другою статті 36 Закону України «Про іпотеку», у редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку», у редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Таким чином, способи задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора поділяються на: 1) судовий (на підставі рішення суду); 2) позасудовий (на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя), кожен з яких має власний правовий механізм реалізації. Іпотечний договір від 11 травня 2007 року, а саме п. 4.5.3. договору, містить іпотечне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Тобто, зазначене застереження, надавало банку право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у спосіб, встановлений статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Так, частинами першою та другою статті 37 Закону України «Про іпотеку», у редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки, передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Із внесенням змін до цієї норми згідно з Законом України від 25 грудня 2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Після внесення Законом України від 25 грудня 2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її положеннями передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Законодавцем визначений як спосіб позасудового врегулювання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону України «Про іпотеку», на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору. Отже, у даному випадку, правовою підставою переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції від 12 травня 2006 року) міг бути договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, та який був би правовою підставою для реєстрації права власності квартири за банком. Встановивши, що між банком і позивачем відсутній договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання, та є правовою підставою для реєстрації права власності на квартиру за банком, суд дійшов висновку про те, що дії державного реєстратора щодо реєстрації за банком права власності на спірну квартиру не можна вважати законними. Зазначене у повній мірі узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 199/1276/17 та висновками Верховного Суду, викладені у постановах від 23 вересня 2020 року у справі №200/18401/18, від 02 вересня 2020 року у справі № 755/18091/18 від 02 вересня 2020 року у справі № 755/18777/18 від 18 травня 2022 року у справі №357/4329/19/19, від 19 січня 2022 року у справі № 361/3222/19, щодо позасудового врегулювання зобов`язань ПАТ «Укрсоцбанк». Крім цього, можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки пов`язана з дотриманням порядку, визначеного статтею 35 Закону України «Про іпотеку», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. У разі порушення встановленого вказаною нормою порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності не допускається. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року в справі №757/13243/17 (провадження № 14-711цс19) та постановах Верховного Суду від 11 серпня 2021 року в справі № 715/1788/19 (провадження № 61-6548св20), від 08 грудня 2021 року у справі № 205/1096/19 (провадження № 61-6207св21) викладено висновок, що за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку». Так, відповідно до пункту 6.2 Іпотечного договору усі повідомлення за цим Договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відправлення зв`язку одержувача. Метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання. З наведеного слідує, що підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю та отримання останнім письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором. У разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. З матеріалів справи вбачається, що перед зверненням стягнення на предмет іпотеки іпотекодавцем в один із порядків, узгоджених сторонами договору, а саме у письмовій формі направлялась вимога про усунення порушення на поштову адресу, зазначену ним у іпотечному договорі. Так, як убачається із копії конверту, який міститься у матеріалах справи, поштову кореспонденцію, надіслану банком 25 вересня 2018 року [PERSON] , адресату не було вручено з причин «за закінченням встановленого строку зберігання» та конверт повернувся відправнику. Водночас, із вказаного конверту не є можливим встановити, що саме цю вимогу було надіслано [PERSON] , враховуючи відсутність опису вкладення до нього та наявність між банком та вказаним боржником правовідносин за іншими кредитними договорами. Так, звернення стягнення на предмет іпотеки вчинено 8 квітня 2019 року, а вимога датована 19 вересня 2018 року, при цьому заходів для повідомлення боржника про намір звернення стягнення у іншому порядку, крім поштового відправлення, які також передбачено пунктом 6.2 Іпотечного договору, банк протягом періоду з 19 вересня 2018 року по 08 квітня 2019 року не вживав. Таким чином, судом встановлено, що у справі відсутні докази про надсилання та вручення [PERSON] рекомендованого відправлення з вимогою іпотекодержателя про виконання порушеного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Також, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку. Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на реалізацію права іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №753/12729/15-ц (провадження №14-317цс18) підтвердила заборону на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку». Представником позивача надано до суду інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, згідно якої за позивачем відсутнє зареєстроване право власності на інше майно. Таким чином, на момент укладення оспорюваного правочину 8 квітня 2019 року у іпотекодавця іншого нерухомого майна, ніж спірна квартира, не було. Аргументи відповідача про те, що на спірні правовідносини не розповсюджується мораторій, суд відхиляє, оскільки доказів наявності у позивача іншого нерухомого майна матеріали справи не містять та, у свою чергу, відповідачем не надано таких доказів. Також суд відхиляє доводи відповідача, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося у добровільному порядку, оскільки підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] , загальна площа 51, 7 кв.м.) по [ADDRESS] , є предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується позивачем як місце постійного проживання та у власності [PERSON] відсутнє інше нерухоме житлове майно, відтак квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Згоду на відчуження предмету іпотеки [PERSON] не надавав. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (№ 1952-IV) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (далі - Порядок №1127). Так, відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, серед іншого, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Відповідно до пункту 12 Порядку № 1127 розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Згідно з пунктами 18, 23 Порядку № 1127 за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом № 1952-IV, державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування. Пунктом 40 Порядку №1127 встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону та Порядком. Так, відповідно до пункту 61 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Отже, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку №1127, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Як встановлено судом, факт наявності вимоги від 19 вересня 2018 року про усунення порушення умов Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/3387 від 11 травня 2007 року, адресованої банком [PERSON] , та копії конверту, який повернувся відправнику без вручення адресату «за закінченням встановленого строку зберігання», не можуть свідчити про факт надсилання/отриманя, оскільки такий конверт можливо було долучити до будь-якої кореспонденції, надісланої [PERSON] , враховуючи наявність між сторонами правовідносин за іншими кредитними договорами. При цьому представниками відповідача не доведено факту не отримав [PERSON] поштового відправлення внаслідок недбалості чи ухилення від такого отримання. З огляду на вказане, станом на 8 квітня 2019 року для державної реєстрації за АТ «Укрсоцбанк» права власності на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на спірну квартиру, державному реєстратору не було надано документів, необхідних для проведення державної реєстрації права власності на спірне житлове приміщення, в тому числі документа, що підтверджував би наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та позичальником письмової вимоги кредитора, а тому були відсутні визначені законом підстави для прийняття оскарженого рішення. Зазначене у повній мірі узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20), постановою Верховного Суду від 1 вересня 2020 року у справі № 127/565/19. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Вказана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він його передав, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Отже, вирішуючи справу про витребування майна з чужого незаконного володіння, слід встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема, чи з його волі вибуло це майно з їх володіння. Оскільки добросовісне набуття у розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що належне позивачу майно вибуло з його володіння поза його волею з порушенням норм чинного законодавства та набуте відповідачем АТ «Укрсиббанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та яке нині має назву АТ «Сенс Банк», без відповідних на те правових підстав, обґрунтованою є вимога про витребування у відповідача цього майна на користь позивача. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). З урахуванням наведеного, звернення стягнення на предмет іпотеки та рішення про перехід права власності на належне [PERSON] майно у власність АТ «Укрсоцбанк» (його правонаступник АТ «Альфа-Банк», нині назва - АТ «Сенс Банк»), було прийняте державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Київської області Верестуном Олексієм Івановичем всупереч Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядок №1127. Відтак рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 46375114 від 9 квітня 2019 року, номер запису про право власності: 31089139, вчинений державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Київської області Верестуном Олексієм Івановичем 8 квітня 2019 року про реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» (його правонаступник АТ «Альфа-Банк», нині назва - АТ «Сенс Банк») права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 51,7 кв.м., підлягає скасуванню з поновленням права власності на вказану квартиру за [PERSON] та витребуванням квартиру [ADDRESS] із чужого незаконного володіння АТ «Укрсоцбанк» (його правонаступник АТ «Альфа-Банк», нині назва - АТ «Сенс Банк»). Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Висновок суду. З урахуванням викладеного, суд, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності, достовірності та допустимості, а в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, про задоволення позову. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд, під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Згідно вимог статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно частини першої, другої та восьмої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач, звертаючись до суду із позовною заявою, сплатив суму судового збору у розмірі 6793,50 гривень, яка відповідно до статті 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім цього, представником позивача заявлено про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 27 000 гривень. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно із частинами першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц). Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач 18 квітня 2019 року уклав Договір 18/04/2019 про надання професійної правничої допомоги з адвокатом Колядою А.М., що також підтверджується ордером серії КС № 807708. Згідно Додаткової угоди 18/04/19 до Договору про надання професійної правничої допомоги від 18 квітня 2019 року, сторони дійшли згоди, що за правову допомогу, передбачену в п.п. 1.2 Договору, клієнт сплачує адвокату винагороду у розмірі 27000 гривень, що підтверджується квитанцією №050627, Актом від 24 вересня 2021 року наданих послуг згідно Договору про надання правової допомоги від 18 квітня 2019 року №18/04/2019 (а.с. 31-36, 162). Заявлена вимога про компенсацію витрат на правничу допомогу суд вважає співмірною зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами з огляду на тривалість судового розгляду та численність вчинених процесуальних дій адвокатом, зокрема і участь у судових засіданнях, а також задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим вимога про відшкодування витрат на правову допомогу є такою, що відповідає критерію реальності та розумності, а тому підлягають задоволенню. Заперечення представників відповідача проти заявлених витрат на професійну правничу допомогу з підстав її завищення та наявність наміру у позивача стягнути витрати на правову допомогу, надану адвокатом під час розгляду іншої справи - №363/1959/19, яку було подано раніше до суду, суд вважає безпідставними, оскільки позовну заяву у справі №363/1959/19 ухвалою суду було залишено без розгляду з підстав подання представником заяви такої заяви, тобто рішення у справі по суті вимог позивача до АТ «Альфо-Банк» судом не ухвалювалося, питання про відшкодування витрат на правову допомогу судом не вирішувалося, а було подано нову позовну заяву, яка розглядається судом у цій цивільній справі.

Outcome: approved