Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-02 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, визнання майна особистою приватною власністю. Позивач вказує, що 25 квітня 2017 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] . Від шлюбу сторони мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В серпні 2021 року відповідач звернулась до Ірпінського міського суду Київської області з позовом про розірвання шлюбу і визначення місця проживання дітей. 28.05.2019, позивач уклав Договір про завдаток для забезпечення укладання попереднього договору купівлі-продажу квартири, розташованої в житловому будинку, що будується на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , квартира проектною площею 48,71 метрів квадратних, №24, на 4 поверсі, загальною вартістю 29 000,00 (двадцять дев`ять тисяч) доларів США. 13 червня 2019 року він уклав попередній договір купівлі-продажу квартири, розташованої в житловому будинку, що будується на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] у нотаріальній формі та на умовах, визначених цим договором. Згідно п. 2.1 Договору в підтвердження наміру придбати об`єкт та з метою забезпечення оформлення договору купівлі-продажу (основного договору), покупець передав, а продавець прийняв до підписання цього договору грошові кошти у сумі 14 500 (чотирнадцять тисяч п`ятсот) доларів США. Покупець зобов`язується передати грошові кошти у розмірі 14 500 (чотирнадцять тисяч п`ятсот) доларів США, у строк до 13.02.2020. Об`єкт: квартира [ADDRESS] . Вартість об`єкту становить 29 000 доларів США. Після проведення остаточного розрахунку за квартиру 29.12.2020 сторони зареєстрували право власності на квартиру на ім`я дружини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Викладені обставини підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Вказану квартиру позивач та відповідач набули за час шлюбу, вона належить їм на праві спільної сумісної власності, їх частки майна є рівними, а оскільки квартира зареєстрована на праві власності за відповідачем, позивач просить суд поділити спільне майно подружжя і визнати за ним право власності на 1\\2 частину квартири. Крім того, позивач зазначає, що 04.07.2019 він зареєстрував на своє ім`я в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно належну йому на праві особистої власності нежитлову будівлю літера «А» загальною площею 53,4 кв.м. розташовану за адресою: [ADDRESS] . Підстава виникнення права власності: Інформаційна довідка про показники нерухомого майна, серія та номер: 525, виданий 25.06.2019, видавник: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БТІ ПЛЮС»; технічний паспорт , серія та номер: Д-587, виданий 25.06.2019, видавник: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БТІ ПЛЮС». Як вбачається з Інформаційної довідки про показники нерухомого майна відповідно до проведеної технічної інвентаризації нежитлова будівля «А», яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , має загальну площу - 53,4 кв.м. Нежитлова будівля літера «А» побудована до 05.08.1992 до категорії самочинного будівництва не належить та не підлягає введенню в експлуатацію, тобто вважається введеною в експлуатацію. Рішенням Виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 21.08.2001 № 225/2 «Про установку тимчасових торговельних павільйонів в м. Ірпені» було вилучено з користування підприємця [PERSON] земельну ділянку площею 124 кв.м. разом з існуючим торговельним павільйоном « [INFO] » розміром 4,00 х 14,00 м в [ADDRESS] та виділено вищезгадану ділянку підприємцю [PERSON] строком на три роки з подальшою експлуатацією існуючого павільйону. Актом державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію від 15 листопада 2001 року було встановлено, що торговельний павільйон-кафе « [INFO] » в м. Ірпені по вулиці ПІ Інтернаціоналу загальною площею 53,4 кв.м. прийнятий в експлуатацію. Рішенням Виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 27.11.2001 № 314/6 було затверджено акт державної технічної комісії від 15.11.2001 про прийняття в експлуатацію тимчасового торговельного павільйона-кафе « [INFO] ». Рішенням Виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 26.02.2002 № 52/10 було дозволено приватному підприємцю [PERSON] виконати реконструкцію існуючих торговельних павільйонів без збільшення розмірів в [ADDRESS] . Посилаючись на ч. 3 п. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зазначає, що вважає, що проведення ним за час шлюбу державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю літера «А» загальною площею 53,4 кв.м. розташовану за адресою: [ADDRESS] не породжує виникнення у нього відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. А тому вважає, що нежитлова будівля літера «А» загальною площею 53,4 кв.м. розташовану за адресою: [ADDRESS] є його особистою приватною власністю, оскільки набута ним до шлюбу. У зв`язку з чим, позивач просить в порядку розподілу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на частину квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2262369032109), як на частку у спільному майні подружжя. Визнати особистою приватною власністю [PERSON] нежитлову будівлю літера «А» загальною площею 53,4 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1864660732109). 28.12.2021 до суду надійшла зустрічна позовна заява, в якому представник відповідача вказує, що 25 квітня 2017 року між [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Фактичне проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу почалося ще в 2007 році. Подружжя має троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . За час проживання однією сім`єю та після реєстрації шлюбу подружжям було набуте спільне майно, а саме: квартира [ADDRESS] (вартість придбання квартири - 29 000 доларів США); нежитлова будівля літера «А» загальною площею 53,4 квадратних метри, що розташована по [ADDRESS] (середня ринкова вартість - 53 000 доларів США), автомобіль Opel Astra 2009 року випуску д.н.з., [NUMBER] (середня ринкова вартість - 6 000 доларів США). У своїй позовній заяві позивач просить суд в порядку розподілу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на спільної квартири подружжя, визнати особистою приватною власністю позивача нежитлову будівлю, що була набута ним під час шлюбу. Представник відповідача зазначає, що позивачем надано докази його права на тимчасове використання земельної ділянки з правом експлуатації тимчасового павільйону, яке виникло у нього до реєстрації шлюбу. Однак він не надав доказів того, що у нього виникло право власності на нежитлову будівлю, яке зареєстроване позивачем 02.07.2019. Так, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав та доказами, поданими позивачем, документи, на підставі яких проведено реєстрацію права власності на нежитлову будівлю, датовані 25.06.2019. Також позивачем не надано доказів того, що реконструкцію тимчасового павільйону було здійснено до реєстрації шлюбу за його особисті кошти. Крім того, спірна нежитлова будівля використовувалася подружжям в інтересах сім`ї для забезпечення потреб сім`ї. Для належного утримання та використання приміщення використовувалася спільна праця та спільні кошти подружжя. Також просить суд врахувати, що право власності на нерухоме майно виникає саме з моменту державної реєстрації. Доказів на підтвердження виникнення права власності на об`єкт внаслідок вкладання коштів, що належали позивачу до шлюбу, позивачем не надано, тому нежитлова будівля є спільним майном подружжя та підлягає поділу між позивачем та відповідачем в рівних частках. Законодавство містить чіткий та вичерпний перелік випадків, коли набуте під час шлюбу майно може бути визнане за рішенням суду об`єктом особистої власності одного із подружжя, однак позивач не вказав таких підстав та доказів, що можуть стати підставою для визнання нежитлової будівлі особистим майном позивача. Одночасно, між позивачем та відповідачкою наявні досить складні стосунки, обтяжені постійним, систематичним домашнім насильством, переслідуванням позивачем відповідачки та наявністю спору щодо місця проживання дітей. Справа № 367/6441/21 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей (за первісним позовом [PERSON] щодо визначення місця проживання трьох дітей із матір`ю та зустрічною позовною заявою [PERSON] о про визначення місця проживання двох старших дітей із батьком) перебуває в провадженні Ірпінського міського суду. Ці обставини є перепоною до можливості спілкування, врегулювання майнових питань та, тим паче, можливості спільного використання майна. В квартирі прописані троє спільних дітей позивача і відповідача. Відповідач буде проживати разом із дітьми у цій квартирі. Спільне проживання у квартирі відповідачки і позивача неможливе. Враховуючи те, що між позивачем та відповідачкою склалися відносини, за яких вони не можуть використовувати майно спільно, виходячи із загальної засади цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи конфліктність відносин між сторонами у спорі, враховуючи інтереси дітей та вільне волевиявлення відповідачки, остання вважає, що вказані обставини є такими, що мають істотне значення та заслуговують на увагу суду, а тому вважає за доцільне просити суд відступити від загального правила рівності часток сторін у спільному майні подружжя та виділити відповідачці (позивачці за зустрічним позовом) у власність в порядку поділу спільного майна подружжя наступний об`єкт: квартиру [ADDRESS] (вартість придбання квартири - 29 000 доларів США. Натомість позивачу (відповідачу за зустрічним позовом) в порядку поділу спільного майна подружжя виділити наступне нерухоме і рухоме майно: нежитлову будівлю літера «А» загальною площею 53,4 квадратних метри, що розташована по [ADDRESS] (середня ринкова вартість - 53 000 доларів США); автомобіль Opel Astra 2009 року випуску д.н.з. [NUMBER] (середня ринкова вартість - 6 000 доларів США). Представник відповідача вказує, що вважає, що об`єктами спільної власності подружжя є квартира [ADDRESS] (вартість придбання квартири - 29 000 доларів США), нежитлова будівля літера «А» загальною площею 53,4 квадратних метри, що розташована по [ADDRESS] (середня ринкова вартість - 53 000 доларів США), автомобіль Opel Astra 2009 року випуску д.н.з. [NUMBER] (середня ринкова вартість - 6 000 доларів США) та просить прийняти зустрічний позов до розгляду в одному провадженні із позовом [PERSON] у справі № 367/7235/21, визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , право власності в порядку поділу спільного майна подружжя на квартиру [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП; [NUMBER] , право власності в порядку поділу спільного майна подружжя на наступне нерухоме і рухоме майно: нежитлова будівля літера «А» загальною площею 53,4 квадратних метри, що розташована по [ADDRESS] ; автомобіль марки Opel Astra 2009 року випуску д.н.з. [NUMBER] ; відмовити у задоволенні первісного (основного) позову; стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. 03.02.2022 до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. 08.11.2022 до суду надійшло клопотання/заява від представника відповідача, а якій вона просить суд зменшити позовні вимоги позивача за зустрічним позовом, а саме: визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , право власності в порядку поділу спільного майна подружжя на квартиру [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , право власності в порядку поділу спільного майна подружжя на нежитлову будівлю літера «А» загальною площею 53,4 квадратних метри, що розташована по [ADDRESS] . 09.11.2022 до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог від представника відповідача, в якій вона вказує, що оскільки між позивачем та відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] досягнуто згоди щодо порядку поділу спільного майна подружжя, позивач за зустрічним позовом відмовляється від позову в частині позовних вимог щодо визнання за [PERSON] права власності на автомобіль марки Opel Astra 2009 року випуску д.н.з. [NUMBER] та відмовляється від вимоги про стягнення з [PERSON] судових витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача не заперечує проти того, що нежитлова будівля літера «А» загальною площею 53,4 кв.м. розташовану за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна; 1864660732109) є особистою приватною власністю [PERSON] . У зв`язку з чим, просить визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на квартиру [ADDRESS] . Крім того, просить залишити без розгляду попередню заяву про зменшення позовних вимог. 09.11.2022 до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог від представника позивача за первісним позовом, в якій вона вказує, що оскільки між позивачем та відповідачкою у справі досягнуто згоди щодо порядку поділу спільного майна подружжя, позивач відмовляється від позову в частині позовних вимог щодо визнання за [PERSON] , права власності на частину квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2262369032109), як на частку у спільному майні подружжя та не заперечує проти визнання за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2262369032109). У зв`язку з чим просить визнати особистою приватною власністю [PERSON] нежитлову будівлю літера «А» загальною площею 53,4 кв.м. розташовану за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1864660732109). 03.02.2023 до суду надійшло клопотання/заява від представника позивача за зустрічним позовом, в якій вона вказує, що оскільки між позивачем та відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] досягнуто згоди щодо порядку поділу спільного майна подружжя, позивач відмовляється від позову в частині позовних вимог щодо визнання за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , права власності в порядку поділу спільного майна подружжя на наступне нерухоме і рухоме майно: нежитлову будівлю літера «А» загальною площею 53,4 квадратних метри, що розташована по [ADDRESS] ; автомобіль марки Opel Astra 2009 року випуску д.н.з. [NUMBER] ; та відмовляється від вимоги про стягнення з [PERSON] судових витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Не заперечує проти того, щоб нежитлова будівля літера «А» загальною площею 53,4 кв.м. розташована за адресою; [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1864660732109) була визнана особистою приватною власністю [PERSON] . У зв`язку з чим, просить визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , право власності в порядку поділу спільного майна подружжя на квартиру [ADDRESS] . 03.02.2023 до суду надійшла заява позивача за зустрічним позовом, в якій він зазначає, що заяву про зменшення розміру позовних вимог він підтримує та просить суд визнати особистою приватною власністю [PERSON] нежитлову будівлю літера «А» загальною площею 53,4 кв.м. розташовану за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1864660732109) та не заперечує проти визнання за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2262369032109). У підготовче судове засідання позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В поданій заяві від 03.02.2023 позивач просить розглянути справу у його відсутність. У підготовче судове засідання позивач за зустрічним позовом (позивач за первісним позовом) та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В поданій заяві від 03.02.2023 представник позивача просить розглянути справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВС з аналогічних спорів, в яких ВС роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Так, із копії свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 25 квітня 2017 року зареєстрували шлюб, про що 25 квітня 2017 року складено відповідний актовий запис № 127. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] . Відповідно до витягу № 239286079 від 29.12.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира, загальною площею: 48, 3 кв.м., житловою площею: 27, 4 кв.м., за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] . Дата державної реєстрації - 24.12.2020. Відповідно до витягу № 172586814 від 04.07.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, нежитлова будівля, загальною площею: 53, 4 кв.м., нежитлова будівля - літера «А», розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . Дата державної реєстрації - 02.07.2019. Враховуючи вищевикладене, а також визнання відповідачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічною позовною заявою позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, визнання майна особистою приватною власністю та зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Згідно із ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати. З урахуванням зменшення позовних вимог розмір судового збору, який підлягав сплаті [PERSON] становив 11 350 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) грн., а [PERSON] 7 650 грн. (відповідно до копії попереднього договору від 13.06.2019, об`єкт квартиа [ADDRESS] становить 29 000 (двадцять дев`ять тисяч) доларів США, курс долара згідно даних Національного банку України станом на 13.06.2019 становив 26,401893 грн. за 1 долар США (29000*26,40=765 600).При цьому, суд враховує, що позивач за первісним позовом звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 6 810 (шість тисяч вісімсот десять) грн. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПУ України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] судового збору у розмірі 2 693 грн. (11350/2+7656/2=9503-6810=2693).

Outcome: approved