Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

05.07.2021 року, з урахуванням поданої 08.09.2021 року нової редакції, до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. Позов обґрунтовується тим, що 03.11.2020 року позивачем надано у позику відповідачу грошові кошти в сумі 990 000 грн. На підтвердження факту отримання грошових коштів відповідачем надано позивачу письмову власноручну розписку, у якій зафіксовано, що він боргує зазначену суму коштів та зобов`язується їх повернути не пізніше 14.11.2020 року в повному обсязі. У визначений розпискою термін відповідач не повернув позивачу отримані у позику грошові кошти в сумі 990 000 грн. Лише 19.05.2021 року було повернуто частину отриманих у позику коштів в сумі 198 000 грн. та 5000 Євро, що, відповідні до офіційного курсу валют НБУ станом на 19.05.2021 року, становить 167 659,50 грн. Оригінал розписки знаходиться у позивача, оскільки відповідач у визначений розпискою термін не повернув в порядку та строки, визначені у розписці, решту отриманих у позику грошових коштів в сумі 624 340,50 грн. Внаслідок прострочення відповідачем виконання зобов`язання за договором позики борг у визначеному розмірі підлягає стягненню з відповідача на підставі судового рішення. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 689 194,34 грн., які складаються з: 624 340,50 грн. основного боргу, 53 006,51 грн. інфляційних збитків та 11 847,33 грн. - 3% відсотків річних за користування грошовими коштами, а також понесені судові витрати. В порядку ч.ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України з метою визначення підсудності були здійснені запити щодо встановлення інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.05.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.11.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання сторона позивача не з`явилася, представником через канцелярію суду було подано заяву, зі змісту якої вбачається, що він просить проводити розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому процесуальним законом. Відзив у встановлений судом строк не подав. Суд за письмовою згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що відповідно до розписки від 03.11.2020 року [PERSON] взяв у [PERSON] грошові кошти в сумі 990 000 грн. на строк 10 днів, які зобов`язався повернути до 14.11.2020 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Факт отримання відповідачем коштів підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки боржника, копія якої додана до позовної заяви. Згідно положень ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тобто, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що посвідчує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Як зазначав неодноразово Верховний Суд в своїх постановах, зокрема від 11.06.2021 року (справа № 753/11670/17), досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Суд, дослідивши зміст розписки від 03.11.2020 року, встановив, що між сторонами виникли правовідносини із договору позики грошових коштів, оскільки вказана розписка містить відомості, що [PERSON] отримав кошти від [PERSON] із зобов`язанням їх повернення, а не отримав ці кошти на іншій підставі. В матеріалах справи містяться відомості щодо повернення відповідачем частини грошових коштів позивачу у сумі 5000 євро та 196 000 грн., про що свідчить розписка останнього від 19.05.2021 року. Згідно офіційного курсу валют НБУ станом на 19.05.2021 року 5000 євро еквівалентно 167 569,50 грн. (33,5319 грн. за 1 євро). Таким чином, відповідач не в повному обсязі виконав свій обов`язок щодо повернення взятих у позивача у борг грошових коштів. Жодних заперечень від відповідача стосовно вказаних обставин щодо отримання коштів від нього не надходило, доказів, що свідчили б про виконання ним зобов`язань в повному обсязі, не подано. Відповідно до ст. 509 цього Кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст.ст. 625, 629 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 03.11.2020 року в розмірі 624 340,50 грн. (990 000 - 167 659,50 - 198 000). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, стягненню з відповідача за період з 15.11.2020 року по 03.07.2021 року підлягають інфляційні втрати у розмірі 53 006,51 грн. та три проценти річних - 11 847,33 грн. за розрахунками, наданим стороною позивача, які відповідають вимогам закону та не спростовані відповідачем. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача також підлягає судовий збір у розмірі 6891,94 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved