Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] .. Заяву обгрунтовує тим, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] , а з 2019 року по даній адресі проживає спільно з дочкою та її співмешканцем [PERSON] , з якими веде спільне господарство. Однак тривалий час [PERSON] вчиняє психологічне насильство проти неї, яке виражається у словесних образах, погрозах фізичної розправи, висловлюванням в її бік нецензурними словами. Через приниження в неї погіршилась якість життя, дії психологічного характеру призвели до нездатності захистити себе у зв`язку з емоційною невпевненістю. Через такі дії [PERSON] неодноразово притягували до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Крім того, 01.04.2021 та 23.02.2022 Калуським міськрайонним судом [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України. Незважаючи на вжиті заходи реагування щодо недопущення насильства в сім`ї, [PERSON] правильних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і продовжує свою протиправну поведінку та психологічне насильство. 01.02.2023 заявниця звернулася до Калуського РВП із заявою щодо вчинення [PERSON] домашнього насильства. 01.02.2023 щодо [PERSON] був складений терміновий заборонний припис стосовно кривдника через те, що він вчиняв домашнє насильство фізичного і психологічного характеру щодо заявниці. Крім того, працівники Калуського відділу поліції зареєстрували кримінальне провадження під № 12023091170000089 за ст..126-1 КК України. Отже дії [PERSON] (приниження, постійні образи, залякування) викликають побоювання за свою безпеку, від чого вона не може особисто себе захистити, тому вважає, що до останнього необхідно застосувати обмежувальний припис, щоб забезпечив дієвий та ефективний спосіб захисту від недопущення повторних випадків. Заявниця в судовому засіданні заяву підтримала та пояснила, що [PERSON] є співжителем її дочки і тривалий час вчиняє відносно неї домашнє насильство фізичного і психологічного характеру. За такі дії він неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, був притягнутий до кримінальної відповідальності, однак на шлях виправлення не став і продовжує вчиняти домашнє насильство. Через неправомірні дії вона знову звернулася до Калуського РВП із відповідними заявами. На даний час вона проживає в притулку для осіб, потерпілих від домашнього насильства, оскільки дочка з [PERSON] вигнали її з дому. Так як постійні образи, приниження та залякування зі сторони [PERSON] викликають побоювання за свою безпеку, від чого вона не може себе особисто захистити, тому вона просить заяву задоволити. Заінтересована особа [PERSON] вказав, що є співмешканцем дочки заявниці і проживає в квартирі без реєстрації. Неправомірних дій та домашнього насильства щодо [PERSON] не вчиняє. Заявниця вимагає у нього гроші за проживання в її квартирі, а коли він відмовляється їх давати, то остання викликає працівників поліції. Іншого житла на даний час у нього немає. Просить в задоволенні заяви відмовити. Представники Калуського міського центру соціальних служб Сливка Л.В. та Яцишин В.Л. в судовому засіданні вказали, що дійсно [PERSON] є особою, яка страждає від домашнього насильства, яке вчиняється щодо неї гр. [PERSON] . На даний час остання проживає в притулку для осіб, постраждалих від домашнього насильства. Просили заяву задоволити. Представник Управління в справах сім`ї, молоді, фізкультури і спорту Калуської міської ради Бігун А.М. в судове засідання не з`явилась, однак подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити у відсутності представника Управління. При винесенні рішення просить суд задовольнити заяву [PERSON] про винесення обмежувального припису. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши та перевіривши докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . З 2019 року в даній квартирі також проживає і співмешканець її дочки [PERSON] та дочка, з якими заявниця веде спільне по господарство, пов`язана спільним побутом . Однак тривалий час [PERSON] вчиняє відносно [PERSON] домашнє насильство, за що неодноразово притягався до адміністративної відповідальності. 01.04.2021 Калуським міськрайонним судом Івано-Фрранківської області [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст..126-1 КК України та призначено покарання у вигляді 150 годин громадських робіт (а.с.12-13). 23.02.2022 вироком Калуського міськрайонного суду [PERSON] визнано винним за ст.126-1 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік та згідно ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік (а.с.9-11). Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2023 відносно [PERSON] складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника (а.с.8), з якого вбачається, що [PERSON] 01.02.2023 вчинив домашнє насильство фізичного і психологічного характеру відносно [PERSON] . Крім того, 03.02.2023 внесено відомості до ЄРДР за № 12023091170000089 за фактом вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо [PERSON] (а.с.7). Також в судовому засіданні встановлено, що заявниця на даний час проживає в притулку для осіб, які постраждали від домашнього насильства, оскільки [PERSON] разом з дочкою заявниці, вигнали останню з квартири, що в [ADDRESS] . Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно ч 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 року винесеній за результатами розгляду справи № 754/11171/19. Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року винесеній у справі № 754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як наголошує ч.2 ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Положеннями ст. 350-6 ЦПК України визначено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що заявник обґрунтовано звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису і її права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, оскільки заявник дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а її кривдником є заінтересована особа [PERSON] , і на підставі досліджених доказів, а саме звернень [PERSON] щодо вчинення домашнього насильства до правоохоронних органів, результатів вирішення таких звернень досліджених доказів, які підтверджують факт застосування психологічного насильства, та свідчать що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними. Тож, у відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінюючи сам вид насильства (психологічне), ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд приходить до висновку про необхідність покладення на заінтересовану особу обов`язків. Суд не бере до уваги пояснення [PERSON] про те, що він не вчиняє домашнього насильства щодо [PERSON] , оскільки вони спростовуються письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи. Суд, відмовляє заявниці у задоволенні вимоги, щодо заборонити обмеження спілкування з постраждалою особою, оскільки відповідно до п.3 ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» такий захід тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків може бути застосований у випадку, коли постраждалою є дитина. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: partial