Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, посилаючись на те, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18.08.2006 Матвіївською сільською радою Вільнянського району Запорізької області України, актовий запис № 14. Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося. Сторони фактично припинили шлюбні відносини. Спільне господарство ними не ведеться, відповідачка участі у матеріальному забезпеченні сім`ї не приймала. Наразі, відповідачка проживає за адресою свого місця реєстрації: [ADDRESS] . Подальше сумісне життя і примирення між ними позивач вважає неможливим. Просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , визначити місце проживання неповнолітніх дітей- [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , із батьком [PERSON] за місцем його проживання: [ADDRESS] . Ухвалою від 18.01.2023відкрито провадження у цивільній справі № 314/94/23 у порядку загального позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явився. Через канцелярію Вільнянського районного суду Запорізької області 13.02.2023 подав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає на тих підставах, що в ньому зазначені. Відповідачка у судове засідання не з`явилась. Через канцелярію Вільнянського районного суду Запорізької області 26.01.2023 подала заяву про розгляд справи без її участі, з приводу позовних вимог не заперечує, просила після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. Через канцелярію Вільнянського районного суду Запорізької області 13.02.2023 подав заяву про розгляд справи без участі представника Служби у справах дітей Матвіївської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Долучив рішення виконавчого комітету Матвіївської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 03.02.2023 № 8 «Про затвердження висновку доцільності проживання малолітніх дітей із батьком [PERSON] », та сам висновок. Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, суд, дійшов таких висновків. За приписами ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Із матеріалів справи встановлюється, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18.08.2006, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 18.08.2006 Матвіївською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 14. Від шлюбу сторони мають двох дітей- [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 16.01.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 03, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 31.01.2012 відділом реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 11. Із матеріалів справи судом встановлено, що шлюбні відносини припинилися, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у сторін відсутнє. За приписами ч. ч. 3,4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ст. 105 СК України). Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст. 112 СК України). Враховуючи ту обставину, що сторони мешкають окремо без ведення спільного господарства та бюджету, суд приходить до висновку, що шлюб сторін не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї не є можливим, його формальне існування обмежує особисту свободу сторін та порушує їх особисті інтереси, що мають істотне значення. Відтак суд, приходить до беззаперечного висновку, що позовні вимоги саме в частині розірвання шлюбу є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідачка висловила побажання щодо вибору прізвища після розірвання шлюбу, набутого після його реєстрації « [PERSON] ». З приводу позовних вимог позивача щодо визначення місця проживання дітей, суд дійшов таких висновків. За змістом ст. ст. 141,150 СК України, ст. ст. 11,12 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. У матеріалах справи міститься акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї позивача за адресою: [ADDRESS] , складений 02.01.2023 Матвіївською сільською радою Запорізького району Запорізької області, довідка № 147 грошового забезпечення позивача, видана 29.12.2022 Запорізьким обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. У матеріалах справи міститься акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї відповідачки за адресою: [ADDRESS] . У матеріалах справи міститься висновок № 8, затверджений 03.02.2023 рішенням виконавчого комітету Матвіївської сільської ради Запорізького району Запорізької області щодо доцільності проживання дітей- [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , із батьком [PERSON] за місцем його проживання: [ADDRESS] . За положеннями ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. За приписами ст. 153 СК України, ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на безперешкодне спілкуватися з нею, якщо таке право не обмежено законом або судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (ст. 52), Конвенції про права дитини (ст. ст. 8, 12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства». Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2) від 27.11.1992) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 07.08.1996, п. 78). Положення щодо максимально можливого урахування інтересів дитини, а також неможливості здійснювати батьківські права всупереч інтересам дитини при регулюванні сімейних відносин закріплені також у ст. ст. 7, 155 СК України. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В матеріалах справи відсутні дані і докази, за яких в силу Конвенції про права дитини або сімейного законодавства України спілкування відповідачки із сином- [PERSON] , [INFO] , могло б суперечити інтересам дитини. Отже, при ухваленні рішення суд приймає до уваги виключно інтереси дитини- [PERSON] , [INFO] , які переважають над інтересами батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.01.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області вбачається, що [PERSON] , [INFO] , має право самостійного визначення місця проживання, відтак позовні вимоги [PERSON] в частині місця проживання дітей, підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial