Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

У грудні 2022 року Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача та просила змінити спосіб стягнення аліментів, який було встановлено рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.10.2016-ц, з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] , з 1000грн. щомісячно на 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.10.2016 року у справі №490//7317/16-ц з відповідача стягуються аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На даний час розмір аліментів, визначений рішенням суду значно менший, ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Відповідач має постійне місце роботи та стабільні доходи, його матеріальне становище покращилось. З врахуванням наведеного просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.12.2022 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. Ухвалою суду від 08 грудня 2022 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачка та її представник адвокат Качан Р.Ю.\~у судове засідання не з`явились, однак подали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд задовольнити, не заперечували щодо заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному сайті суду, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Відзив на позов не надав. З врахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Таким чином, суд, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогамст.280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини справи: [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видано 14 травня 2013 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ММУЮ. На підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.10.2016 року у справі №490//7317/16-ц з відповідача стягуються аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляд справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм Сімейного кодексу України, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 " Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст. 183 " Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини" та ст. 184 " Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі " ). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 р. № 6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни (збільшення) розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Згідно із вимогамист.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ч. 1ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1)наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2статті 182 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст.183,184СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.183,184 СК України. Відповідно до вимог ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В силу вимог ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд вважає, що після рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2016 року, у зв`язку із тим, що з віком збільшилися потреби неповнолітньої дитини, та враховуючи інфляційні процеси в державі, розмір аліментів 1000 гривень є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, позивач просить розглядати справу за їх відсутності, суду не надано документів про стан здоров`я платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних осіб на утримані, суд не досліджує зазначені обставини справи. Таким чином суд приходить до висновку, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи із закріплених ч.9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, розмір стягуваних аліментів підлягає зміні з 1000 грн. на 1/4 частину всіх видів заробітку відповідача, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на викладене необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved