Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Мотивувала свої вимоги тим, що в період з 12 вересня 2015 року по 11 липня 2017 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого у них [INFO] народилася дитина [PERSON] , яка проживає з нею. Відповідач залишив їй дитину на її утримання та виховання, фактично самоусунувся від виховання такої. Зазначила, що дитина не знає батька. Він не приймає участі у вихованні і розвитку дитини, не цікавиться нею, її успіхами в садочку та школі, не відвідує її, не надає грошових коштів на утримання. Вказані обставини свідчать про те, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків. З огляду на зазначене, просила позовні вимоги задовольнити. Крім того, просила витребувати у Органу опіки та піклування Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою судді від 09 листопада 2022 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. В судовому засіданні 19 грудня 2022 року позивач отримала пам`ятку про права та обов`язки, повідомила, що такі їй зрозумілі, висловила небажання скористатися правовою допомогою адвоката, бажає самостійно представляти свої інтереси. Вказала, що позовну заяву їй складав адвокат. Будь-яких клопотань у неї немає. Відповідач та третя особа, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, явку повноважних представників не забезпечили. Протокольною ухвалою від 19 грудня 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, однак 01 лютого 2023 року подала заяву, у якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала. До заяви додала заяву, написану від імені відповідача від 03 липня 2017 року. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, явку повноважного представника не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення судового розгляду не подав. Третя особа Орган опіки та піклування Пустомитівської районної адміністрації Львівської міської ради, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, явку повноважного представника не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення судового розгляду не подав. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі ст. 247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 року), дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Закон України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11 липня 2017 року по справі № 466/3521/17 розірвано шлюб, зареєстрований між сторонами 12 вересня 2015 року. Рішення суду набрало законної сили 24 липня 2017 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19 червня 2017 року по справі № 466/3522/17 ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000 грн. щомісячно, які підлягають індексації відповідно до закону, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 травня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 30 червня 2017 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 30 грудня 2015 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Витягом з Реєстру територіальної громади № 102865 від 23 серпня 2022 року стверджується, що позивач з дитиною [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою [ADDRESS] . Позивач у своїй заяві не зазначає, що відповідач ухиляється від сплати аліментів згідно згаданого вище рішення суду, а у матеріалах справи будь-які докази на підтвердження таких обставин відсутні. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків (абз.2 п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України). Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач не виконує батьківські права відносно дитини [PERSON] , [INFO] , суду не надано. Водночас, позивачем до суду подано заяви осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зміст яких зводиться до того, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо дитини [PERSON] , [INFO] . При цьому, клопотань про допит вказаних осіб у якості свідків позивачем заявлено не було, їх явка для проведення допиту забезпечена не була. За таких обставин суд не має можливості пересвідчитись у дійсності покликань вказаних осіб, у зв`язку з чим такі докази є неналежними. Суд критично ставиться до поданої позивачем заяви, яка датована 03 липня 2017 року, підпис на якій відсутній, однак зміст такої стосується особи відповідача [PERSON] , про те, що він відмовляється від дитини [PERSON] , [INFO] , з огляду на те, що достовірно встановити авторство такої неможливо. Крім того, як вбачається з позовної заяви, залучена позивачем третя особа Орган опіки та піклування Пустомитівської районної адміністрації Львівської міської ради є неналежною, оскільки місцем проживання дитини [PERSON] , [INFO] , є [ADDRESS] , яка знаходиться у Шевченківському районі м. Львова, з огляду на що належною третьою особою у даній справі є відповідний орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради. Відомості про реєстрацію Органу опіки та піклування Пустомитівської районної адміністрації Львівської міської як юридичної особи у ЄДРПОУ відсутні. Будь-яких клопотань про заміну неналежної третьої особи та про витребування доказів у належного органу опіки та піклування позивачем не заявлено, а з власної ініціативи здійснювати такі процесуальні дії судом не передбачено вимогами цивільного процесуального законодавства. Враховуючи наведене, суд не може ґрунтувати своє рішення на основі припущень та неперевірених належним чином тверджень щодо невиконання відповідачем батьківських обов`язків, оскільки позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки поведінки як для батька (матері), так і для дітей. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Верховний Суд у своїй постанові від 16 січня 2019 року у справі № 465/3694/14-ц виклав правову позицію, згідно з якою посилання на існування заборгованості по аліментах та невідвідування відповідачем навчального закладу дитини протягом одного навчального року у повній мірі не може свідчити про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків. Також слід зауважити, що частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. За ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено перед судом необхідність позбавлення батьківських прав відповідача, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed