Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

20 вересня 2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 15.10.2016 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого вони мають дитину сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у них не склалося через відсутність взаємопорозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства; у них різні погляди на життя і часто виникали сварки, сімейне життя і збереження сім`ї стали неможливими. З 04.12.2020 року шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться, дитина проживає разом з нею. Згідно довідки щомісячних витрат на дитину нею вираховувано суму в розмірі 14\~175 грн. щомісяця, оскільки такі витрати покладаються на обох батьків пропорційно, то сплаті підлягає по 7087,50 грн. з кожного. Вона не має змоги такий рівень забезпечити, тому батько повинен сплачувати аліменти на рівні 7087,50 грн. Таким чином, при сплаті відповідачем аліментів у зазначеному розмірі забезпечується їх рівність при несенні обов`язку на утримання дитини. Відповідач здоровий, працездатний, отримує дохід, має майно, тому вона вважає, що він може сплачувати аліменти в сумі 7087,50 грн. на дитину щомісячно. Посилаючись на зазначене, позивач просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дитини сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 7087,50 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 20.09.2021 року зазначена цивільна справа передана в провадження судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Лукінової К.С., якою ухвалою від 04.10.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розпорядженням керівника апарату суду від 14.02.2022 року № 91 та Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2022 року зазначена цивільна справа передана в провадження судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О. Ухвалою від 15.02.2022 року справу прийнято суддею до свого провадження та визначено про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У наданому суду Відзиві на позовну заяву від 21.10.2022 року відповідач вважав позовні вимоги необгрунтованими. Ухвалою суду від 21.10.2022 року [PERSON] відмовлено у задоволенні клопотання про об`єднання в одне провадження його зустрічного позову до [PERSON] , третя особа Адміністація Шевченківського району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком та стягнення аліментів із первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. В судовому засіданні відповідач з представником позовні вимоги визнали частково, відповідач вважав, що позивачем не надано доказів понесення нею щомісячних витрат у вказаному нею у позові розмірі, вважав вимоги завищеними, пояснив, що згоден на стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 2000,00 грн. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, 15 жовтня 2016 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був укладений шлюб, зареєстрований 15 жовтня 2016 року Красногвардійським районним у місті Дніпропетровську відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис 1451, про що видано Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] у сторін народилася дитина син [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 23 лютого 2017 року Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 255. Спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося через відсутність взаємопорозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства; різних поглядів на життя, частих сварок, тому сімейне життя і збереження їх сім`ї стали неможливими. З 04.12.2020 року шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться, дитина проживає разом з позивачкою, відповідач періодично надає матеріальну допомогу на утримання дитини, що є недостатнім для її належного утримання за твердженням позивачки. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З 21.07.2022 року [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбу з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , який є батьком народженої нею дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Судом встановлено, що в зв`язку з укладанням вказаного шлюбу, позивач з дитиною [PERSON] , чоловіком [PERSON] та донькою [PERSON] проживають разом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вказав, що частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК. Якщо розмір аліментів визначено у твердій грошовій сумі, до договору треба включати умови про індексацію, як вимагає ч. 2 ст. 184 того ж Кодексу. Договір має бути укладений письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. У разі невиконання батьком (матір`ю) свого обов`язку за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином, у випадку відсутності письмової домовленості між сторонами про сплату аліментів на дитину, їх розмір, позивач має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, крім того, в Сімейному кодексі України відсутня вказівка про те, що таке право обумовлене виключно ухиленням відповідача від свого обов`язку щодо матеріального утримання дитини. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також положеннями ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Так, статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання дитини сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 7087,50 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на «Довідку щомісячних витрат на дитину», в якій нею вираховувано суму в розмірі 14\~175 грн. щомісяця, необхідну для утримання дитини. У позові позивач та в судовому засіданні її представник посилаються на те, що, оскільки такі витрати покладаються на обох батьків пропорційно, то кожним з батьків на утримання дитини підлягає сплаті по 7087,50 грн. щомісячно. Судом встановлено, що вказану «Довідку про витрати на утримання дитини», на яку посилається позивач як на підставу за її твердженням для задоволення позову, було складено особисто позивачкою і в ній вона зазначила які витрати та на яку грошову суму щомісячно необхідно здійснити на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , розмір яких за її підрахунками складає близько 14\~175 грн. щомісячно. У вказаній «Довідці про витрати на утримання дитини» зазначено необхідну кількість одягу, взуття, засобів гігієни, наведено перелік додаткових витрат на розвиток дитини, та вартість зазначеного: зимова куртка з комбінезоном 2 одиниці 6000 грн.; куртка на осінь/весну 3 одиниці 3000 грн.; шапки 4 одиниці, рукавиці 4 пари (зима/весна/осінь) 2800 грн.; кросівки 2 одиниці 2400 грн.; черевики 2 одиниці 4000 грн., демісезонні 2 одиниці 3000 грн., а всього 7000 грн.; капці на літо 2 одиниці - 2000 грн., босоніжки 2 одиниці 2000 грн., а всього 4000 грн.; футболки 10 одиниць, кофти 5 одиниць 2400 грн.; шорти 4 одиниці 800 грн., штани 4 одиниці 800 грн., а всього 1600 грн.; спортивні костюми 3 одиниці 2500 грн.; піжами 4 одиниці 800 грн., спідня білизна 20 комплектів 2400 грн.; шкарпетки 20 одиниць 800 грн., а всього 4000 грн.; разом одяг для дитини віком до 5 років складає 35700,00 грн. на рік, тож 35700/12 міс = 2975 грн/місяць. Також у Довідці зазначено про необхідність: на харчування вдома 4000 грн./місяць; побутові приналежності (зубні щітки, пасти, шампуні та інш.) 500 грн./ місяць, Дитячий садок 1000 грн./ місяць, де харчування, щомісячні збори 400 грн,/місяць. Крім того, зазначені додаткові витрати: гуртки 4200 грн. на місяць, де 1000 грн. на місяць футбол та 3200 грн. на місяць басейн; іграшки 500 грн. на місяць; відпочинок у ДРУ, машини, гойдалки у парку 1000 грн. на місяць; що разом у місяць складає близько 14\~175 грн. Разом з цим, позивачем не надано жодних доказів таким необхідним щомісячним витратам на утримання дитини [PERSON] у вигляді сплати аліментів, у такому вказаному в довідці обсязі та кількості, як і не надано письмового підтвердження розміру вартості як речей, одягу, побутових приналежностей так і вказаних додаткових витрат на розвиток та відпочинок дитини, зважаючи на те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини позивач у даній справі не заявляла, тому суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Судом було встановлено, що відповідач працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ ПОГЛЯД ТРЕЙД» на посаді менеджера з питань регіонального розвитку і його середньомісячний сукупний дохід складає 16747,20 грн. Відповідач за станом здоров`я не має перешкод для надання матеріальної допомоги на утримання дитини, інших осіб на утриманні не має. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років складає 2272,00 грн., для дитини віком від\~6\~до 18\~років -\~2\~833,00\~гривні.\~ Вбачається, що на час ухвалення у даній справі судового рішення дитина сторін [PERSON] має вік до 6 років і [INFO] їй виповниться 6 років. Зважаючи на встановлені вищевказані обставини, з урахуванням того, що надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання сина має періодичний та нерегулярний характер, при цьому, враховуючи, що матеріальне утримання дитини є обов`язком для обох батьків, виходячи із встановленого розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та з урахуванням того, що дитині [INFO] виповниться 6 років, суд вважає достатнім визначити до стягнення з відповідача аліментів в розмірі 3000,00 грн. щомісяця до повноліття дитини, починаючи стягнення з дня звернення позивачки до суду з позовом, тобто з 21.02.2021 року. При цьому, суд вважає, що позивачкою не надано доказів на підтвердження спроможності відповідача виплачувати аліменти на утримання дитини у вказаній нею у позові сумі 7087,50 грн. та не надано доказів необхідності стягнення аліментів у такій сумі щомісячно. Посилання позивача, які не підтверджені належними доказами, на те, що саме така сума може надати їй можливість нормально утримувати дитину та відповідач спроможний її сплачувати, не є підставою для стягнення аліментів з відповідача у вказаній нею сумі. Зважаючи на викладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково з ухваленням рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову з 20.09.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . В нішій частині позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають як необгрунтовані та не підтверджені належними доказами. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача мають бути стягнуті 1073 грн. 60 коп. судового збору на користь держави. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial