Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-02 00:00:00

19 грудня 2022 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на статті 110-112 СК України, просить розірвати шлюб між ним, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 01 червня 2019 року у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 34. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 01 червня 2019 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 34. Спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні характери та інтереси, різні погляди на сімейне життя, внаслідок чого з травня 2022 року сторони проживають окремо, будь-яких особистих стосунків не підтримують. За час спільного життя між сторонами склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Шлюб між сторонами носить формальний характер, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Ухвалою судді від 29 грудня 2022 року після виконання вимог, передбачених частиною 6 статті 187 ЦПК України, було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 18 січня 2023 року. Ухвалою суду від 18 січня 2023 року судовий розгляд справи було відкладено на 03 лютого 2023 року на підставі частини 4 статті 223 ЦПК України. Позивач у призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. До суду подана заява позивача, в якій він просив проводити судові засідання у цивільній справі за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач повторно в призначене судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України, за адресою зареєстрованого місця проживання, проте конверт із судовою повісткою повернувся до суду не врученим з поштовою відміткою причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».\~У такому\~випадку відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України. Відзив на позов відповідач до суду не направила. Клопотання про відкладення розгляду справи не подала. Заява про розгляд справи за її відсутності до суду не надійшла. За наявності умов, передбачених статтями 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 03 лютого 2023 року суд ухвалив заочне рішення у справі. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 01 червня 2019 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 01 червня 2019 року зареєстрували шлюб у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що 01 червня 2019 року складено відповідний актовий запис № 34. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення до суду з даною позовною заявою стало те, що спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні характери та інтереси, різні погляди на сімейне життя, внаслідок чого з травня 2022 року сторони проживають окремо, будь-яких особистих стосунків не підтримують. За час спільного життя між сторонами склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Шлюб між сторонами носить формальний характер, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Відповідно до\~положень статті\~51\~Конституції України,\~частини 1\~статті 24\~СК України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з частиною 2 статті 18, пункту 3 статті 51, частиною 3 статті 56, частиною 1 статті 110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до\~частини 2\~статті 112\~СК України\~ суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною 2 статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітніх дітей у сторін немає. У відповідності до статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачем заяви про відновлення дошлюбного прізвища не подано, тому після розірвання шлюбу їй необхідно залишити прізвище [PERSON] . Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 992,40 гривень, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 992,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved