Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

03 січня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Миргородської міської ради Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що [INFO] помер [PERSON] , який був її батьком. Внаслідок смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на дві земельні ділянки площею 2,88 та 0,46 гектарів. При зверненні до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за законом позивач отримала відмову. Відмова обґрунтована відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок. Право власності за [PERSON] на цей будинок в державному реєстрі прав на нерухоме майно не зареєстровано. Позивач просила визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, після смерті [PERSON] . В судове засідання позивач не з`явилася, направила заяву про проведення судового засідання у її відсутність (а.с. 28). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував (а.с.26). Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 11 серпня 2008, а.с.5). За життя [PERSON] склав заповіт від 05 квітня 2007 року, яким все належне йому майно заповів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Після смерті спадкодавця [PERSON] прийняла спадщину за заповітом, оскільки інші спадкоємці відмовилися від прийняття спадщини на її користь, що підтверджуєтьсяматеріалами спадкової справи № 634/214, заведеної 12 березня 2009 року після смерті [PERSON] (а.с.34-61), отримала свідоцтво про прийняття спадщини за заповітом від 12 березня 2009 року на дві земельні ділянки площею 2,88 гектарів та 0,46 гектарів з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованих в с. Кибинці Миргородського району Полтавської області. До складу спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] за життя не здійснив державну реєстрацію права власності на цей будинок, що підтверджується довідкою ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 25 жовтня 2022 № 391-Т (а.с.16). На даний час отримати правовстановлюючі документи (їх дублікат) на вказане майно неможливо через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність як фізичної особи припинена у момент смерті (ч. 4 ст. 25 ЦК України). Відповідно до виписки з книги погосподарського обліку № 13 за 1991-1995 роки головою двору (головою домогосподарства) значився [PERSON] (а.с. 11). Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у негосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними негосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у негосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно, зокрема за заповітом, і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України 2003 року, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До часу набрання чинності ЦК України 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до п. 4 ч. 8 п. п 6 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої Мінкомунгоспом УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1996 року (яка припинила свою дію 13 грудня 1995 року) державній реєстрації підлягали тільки будинки та домоволодіння в межах міст і селищ, а інвентаризації домоволодіння в сільській місцевості не підлягали. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Отже, у період забудови в 1991-1995 роках домоволодіння за адресою: [ADDRESS] у сільській місцевості державна реєстрація об`єктів нерухомості взагалі не передбачалася. Таким чином, спадкодавцю [PERSON] за життя правомірно належав будинок з господарськими будівлями та спорудами. Ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності, в тому числі в порядку спадкування. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 3 ст. 1223, ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Спадщина може бути визнана відумерлою та передана у комунальну власність в порядку, визначеному ст. 1277 ЦК України, і тому саме міська рада за місцем відкриття спадщини є відповідачем по справі. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУвід 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам слід мати на увазі, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визнання права власності на майно. Позивач є спадкоємцем за законом майна, а саме будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] , однак юридично його не оформив. Позивач вчинила дії по прийняттю спадщини та прийняла її, подавши заяву до нотконтори, отримавши свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, тому набула право і на будинок в порядку спадкування. Спадкове право позивача відповідачем не оспорюється, а отже підстав для визнання спадщини відумерлою немає. Оскільки право позивача на оформлення її спадкових прав на житловий будинок померлого порушено, то воно підлягає судовому захисту. Позовні вимоги не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин вимоги ґрунтуються на законі, і тому підлягають задоволенню в повному обсязі. В зв`язку з тим, що позивачка не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд,

Outcome: approved