Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

27 жовтня 2022 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] . Заявлені позовні вимоги про розірвання шлюбу з відповідачем та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3500 грн, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини. 08 листопада 2022 року здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями. Ухвалою від 11 листопада 2022 року позовну заяву було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків: уточнення позовних вимог, зазначення доказів, які підтверджують факт проживання дитини разом з позивачем. 26 грудня 2022 року надійшла уточнена позовна заява, до якої додано копію акту про фактичне проживання дитини разом з матір`ю. 03 січня 2023 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони не з`явились, у позовній заяві та відзиві на позов є клопотання про розгляд справи без участі позивача та відповідача. За змістом поданого відзиву відповідач [PERSON] визнає позовні вимоги в частині розірвання шлюбу. В частині стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі відповідач проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що позивачкою не надано будь-яких доказів матеріального стану відповідача, а також інформації про щомісячні доходи як платника, так і одержувача аліментів, хоча це є її процесуальним обов`язком, а тому зазначені у позовній заяві обставини не є підставою для стягнення аліментів у розмірі 3500 грн щомісячно. Також відповідач зазначив, що з жовтня 2019 року він не працює і не має достатнього доходу для сплати аліментів у такому розмірі, як просить позивачка. Крім того він не має змоги сплачувати аліменти у зв`язку з пандемією та військовими діями. Однак від свого батьківського обов`язку він не відмовляється і просить стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи видно, що 01 листопада 2011 року виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області зареєстрований шлюб між громадянами України [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 170. У зв`язку з реєстрацією шлюбу прізвище [PERSON] змінено на « [PERSON] ». (а.с.17) [INFO] народилась [PERSON] , батьками дитини записані [PERSON] , [PERSON] . (а.с.17) За змістом позовної заяви та відзиву, сторони фактично не підтримують шлюбні відносини і спільно не проживають, подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Вжиття судом заходів щодо примирення подружжя є недоцільним, оскільки жодна зі сторін не подала такого клопотання. Відповідно до положень статті 51 Конституції України, статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Тому позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Як передбачено статтею 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка [PERSON] не заявила про бажання відновити своє дошлюбне прізвище, тому після розірвання шлюбу її прізвище слід залишити без змін. Актом про фактичне місце проживання від 19 грудня 2022 року, складеним головою ОСББ «Житловий комплекс «Жуковський», підтверджується що [PERSON] , [INFO] , проживає разом матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . (а.с.31) Статтею 180, 181 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Зі змісту позовної заяви та відзиву видно, що між батьками дитини не досягнуто домовленості щодо утримання дитини. Договір між батьками про сплату аліментів на дитину відповідно до статті 189 Сімейного кодексу України не укладався. Тому наявні підстави для стягнення аліментів з батька на користь матері, оскільки дитина проживає з нею. Позивачкою заявлено вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини з відповідача у твердій грошовій сумі 3500 грн, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Як визначено статтями 181-183 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до положень статті 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідач заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 3500 грн щомісячно, посилаючись на відсутність доходів, а також на пандемію та воєнний стан. До відзиву додано індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON] з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, згідно яких відповідач не отримує заробітку (доходу) з жовтня 2019 року. (а.с.57-58) При цьому відомості надані з 2011 по 2019 рік включно, натомість відомості за 2020 -2022 рік взагалі відсутні, таким чином відповідач належно не підтверджує факту неотримання ним доходу за 2020, 2021, 2022 рік та на теперішній час. Також відсутні відомості про наявність у відповідача хвороби або інших осіб на утриманні, окрім малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Пандемія та воєнний стан не знімають і не скасовують обов`язку батька щодо сплати дитині аліментів у розмірі, достатньому для забезпечення її гармонійного розвитку. Тому суд приходить до висновку, що відповідач має задовільний стан здоров`я та можливість докласти зусиль для працевлаштування з метою належного виконання обов`язку по утриманню дитини. Згідно з пунктом 3-1 частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Позивачкою надано відповідь на відзив, до якої додано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно про наявність у власності [PERSON] земельної ділянки площею два гектари для ведення особистого селянського господарства за адресою [ADDRESS] та квартири за адресою [ADDRESS] . Наявність у власності відповідача цього нерухомого майна підлягає врахуванню при визначенні розміру аліментів. Враховуючи рівний обов`язок обох батьків щодо утримання дітей, вік дитини, який станом на час розгляду справи складає десять років, наявність у власності відповідача нерухомого майна квартири та земельної ділянки, слід стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 3500 грн. Відповідно до вимог статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Тому аліменти з відповідача на користь позивачки слід стягнути, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою сплачено судовий збір при зверненні до суду в частині немайнових вимог про розірвання шлюбу у розмірі 992 грн 40 коп, що підтверджується квитанцією від 17 жовтня 2022 року (а.с.1). Виходячи з загальних засад регулювання сімейних відносин справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи рівність прав та обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1/2 частка сплаченого ним судового збору в частині позовних вимог про розірвання шлюбу, яка складає 496 грн 20 коп. В частині позовних вимог майнового характеру про стягнення аліментів позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. Тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у мінімальному розмірі, передбаченому Закоком України «Про судовий збір» за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру, що станом на день звернення позивачки до суду складає 992 грн 40 коп. \~

Outcome: approved