Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-31 00:00:00

Позивач Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в обґрунтування позову зазначивши наступне. Позивач у період з 01.06.2013 року по 31.10.2021 року надав відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , які у свою чергу належним чином не здійснювали оплату за отримані послуги, у зв`язку з чим виникла заборгованість на загальну суму 21\~719,12 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку, та також просить покласти на відповідачів судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2\~481,00 гривень. Ухвалою суду від 06.10.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. 28.12.2022 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Крамаренко А.А. подано відзив на позов, за змістом якого відповідач заперечує проти позову, у зв`язку із наступним. Зазначає, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 25.08.2020 року, до цього часу у вказаній квартирі не мешкав та не користувався послугами позивача, тому не має обов`язку сплачувати нараховані позивачем платежі за період, який передував його реєстрації у вказаному житлі, тобто до набуття права користування квартирою. Крім того, вважає, що розрахунок заборгованості, складений позивачем, містить помилки, зазначені у ньому суми платежів та період, за який їх нараховано, жодним чином не обґрунтовано. Позовні вимоги вважає не обґрунтованими, посилаючись на те, що позивачем не підтверджено належними доказами надання послуг і робіт, їх об`єму, кількості, якості тощо, з урахуванням яких позивачем здійснювалися нарахування платежів, зазначених у розрахунку, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову. Поряд з цим, відповідач просить суд застосувати позовну давність до заявлених у позові вимог, про що подав відповідну письмову заяву. 23.01.2023 року представник позивача суду подала письмові пояснення, у яких зазначила, що вважає відзив відповідача [PERSON] необгрунтованим. Наполягала на тому, що строк позовної давності за даним позовом переривався, у зв`язку із внесенням користувачем платежів по наданим позивачем послугам, які мали місце у квітні 2014 року у розмірі 50 гривень та у квітні 2016 року у розмірі 500 гривень, тому вважає його застосування безпідставним. Крім того, наполягала на продовженні строку позовної давності за даним позовом, який було подано під час установленого на всій території України карантину. Щодо доводів відповідача [PERSON] про необґрунтованість позовних вимог, заявлених до нього про стягнення заборгованості, нарахованої до 25.08.2020 року, не заперечувала, надала уточнений розрахунок суми боргу, відповідно до якого стягненню з [PERSON] підлягає сума заборгованості за період з 01.06.2013 року по 24.08.2020 року 16\~501,45 гривень, та солідарно з [PERSON] і [PERSON] сума заборгованості за період з 25.08.2020 року по 31.10.2021 року 5\~217,67 гривень, розмір якої вважає обґрунтованим належними доказами, долученими до позову. Заяви про зменшення позовних вимог суду не подавала. Відповідач [PERSON] 30.01.2023 року суду подала письмову заяву про застосування строку позовної давності за позовом Концерну „Міські теплові мережі. Інших заяв по суті справи суду не подано. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Наполягала на обґрунтованості розміру заборгованості, заявленої до стягнення, який підтверджено долученим до позову розрахунком, надання послуг підтверджується відповідною довідкою. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував, наполягав на тому, що розмір нарахованих платежів позивачем не обгрунтовано, доказів про те, що якість наданих позивачем послуг відповідала їх вартості позивачем не надано, договору між сторонами укладено не було. Крім того, зазначив, що у вищезазначеній квартирі зареєстрований, але не проживає, тому послугами позивача не користується, позивача про це не повідомляв. Представник відповідача [PERSON] адвокат Крамаренко А.А. проти позову заперечував, вважає його необгрунтованим, у його задоволенні просив відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відзиві, та наполягав на застосуванні позовної давності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, проаналізувавши зібрані та досліджені докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані відповідач [PERSON] , [INFO] , з 18.05.2012 року, на ім`я якої відкрито особовий рахунок № [NUMBER] з надання Концерном „МТМ послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, та відповідач [PERSON] , [INFO] , з 25.08.2020 року, що підтверджуєтться довідкою позивача (а.с. 8) та витягами з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя від 05.10.2022 року (а.с. 14-15). Встановлені обставини підтверджують, те, що відповідачі є користувачами послуг позивача відповідно з моменту реєстрації кожного. Згідно з довідкою Концерну «Міські теплові мережі» позивачем за особовим рахунком [NUMBER] нараховано заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.06.2013 року по 31.10.2021 року загальним розміром 21\~719,12 гривень (а.с. 8). На підтвердження зазначеного розміру заборгованості, заявленої до стягнення з відповідачів, позивачем надано відповідний розрахунок суми позову. (а.с. 9-10) Відповідачами [PERSON] та [PERSON] подані заяви про застосування строку позовної давності до заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості у зазначеному розмірі, з тих підстав, що період, за який нараховано заборгованість, виходить за межі трирічного строку, встановленого Законом. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України, позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно положень ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Разом з тим, Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020 року, розділ „Прикінцеві\~та перехідні\~положення Цивільного\~кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно з яким, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені, зокрема, статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~„Про запобігання\~поширенню на\~території України\~гострої респіраторної\~хвороби COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2\~№ 211\~від 11.03.2020\~року з 12.03.2020 року на всій території України встановлено карантин. Дію карантину, встановленого зазначеною Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ, востаннє Постановою КМУ від 23 грудня 2022 року № 1423 строком до 30.04.2023 року. Отже, станом на день розгляду даної справи судом встановлений карантин триває. Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води 05.10.2022 року, про що свідчить вхідний штамп на першому аркуші позову. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що, оскільки на день набрання законної сили Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), трирічний строк позовної давності, визначений ст. 257 ЦК України, по заявленим позивачем вимогам про стягнення заборгованості, починаючи з квітня 2017 року, не сплинув, такий строк слід вважати продовженим на строк дії встановленого на території України карантину, який на час розгляду справи триває. Таким чином, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що позовні вимоги за період з квітня 2017 року перебувають поза межами трирічного строку позовної давності. Разом з тим, в частині вимог позивача заявлених за період з червня 2013 року по березень 2017 року, суд вважає обґрунтованими заяви відповідачів про застосування строку позовної давності. Так, ч 1 ст. 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що трирічний строк позовної давності, передбачений законом для звернення до суду з даним позовом за вказаний період на час його подання до суду сплинув. Позивачем не обгрунтовано доводів щодо переривання такого строку, та як встановлено із розрахунку заборгованості за вказаний період мали місце періодичні платежі. Доказів переривання строку позовної давності позивачем не надано, з матеріалів справи не встановлено об`єктивних даних, які б підтверджували визнання відповідачем суми заборгованості. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). У зв`язку із зазначеним, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми заборгованості за період з червня 2013 року по березень 2017 року, у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості, нарахованої Позивачем за період з квітня 2017 року по жовтень 2021 року включно, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 9 Закону України „Про житлово-комунальні послуги, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Статтею\~12\~Закону України\~„Про житлово-комунальні\~послуги передбачено,\~що надання\~житлово-комунальних\~послуг здійснюється\~виключно на\~договірних засадах. Відповідно до ч. 4. ст. 13 Закону України „Про житлово-комунальні послуги, з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Так, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 169 від 26.07.2019 року, дія цього Порядку поширюється на споживачів, виконавців комунальної послуги з постачання теплової енергії, виконавців комунальної послуги з постачання гарячої води, виконавців робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води, операторів зовнішніх інженерних мереж, органи місцевого самоврядування. Таким чином, відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить на споживачеві і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення зі споживача на користь теплопостачальної організації вартості послуг з теплопостачання, надання яких підтверджено належними доказами. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, яким встановлено, що за наявності спору щодо фактичних договірних відносин про надання відповідних житлово-комунальних послуг, відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги. У зв`язку із зазначеним, суд вважає доводи відповідача [PERSON] щодо відсутності підстав стягнення з нього суми заборгованості за відсутності укладеного між сторонами договору необгрунтованими. Статтею 6\~Закону України\~„Про житлово-комунальні\~послуги передбачено,\~що учасниками\~правовідносин у\~сфері надання\~житлово-комунальних\~послуг є,\~зокрема,\~споживачі (індивідуальні\~та колективні) і виконавці комунальних послуг. Виходячи в вищезазначених положень Закону, особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, якщо фактично користується (чи є намір користуватися) цими послугами. Обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживачів з моменту користування цими послугами. Суд вважає обґрунтованими та підтвердженими належними доказами доводи відповідача [PERSON] щодо необґрунтованості позовних вимог в частині стягнення заявленої позивачем до стягнення суми заборгованості, нарахованої відповідачу з квітня 2017 року по серпень 2020 року яка, згідно з розрахунком позивача становить 9\~588,28 гривень, враховуючи, що позивачем не підтверджено належними доказами факт отримання відповідачем послуг централізованого опалення та постачання гарячої води до набуття права користування зазначеною квартирою до моменту реєстрації місця проживання у ній з 25.08.2020 року. У зв`язку з цим, позовні вимоги, заявлені до [PERSON] в цій частині є необгрунтованими та не підлягають задоволенню. Вказана сума заборгованості у розмірі 9\~588,28 гривень підлягає стягненню з відповідача [PERSON] , яка як встановлено з матеріалів справи зареєстрована у квартирі за адресою: [ADDRESS] , з 18.05.2012 року, та враховуючи, що відповідачем не спростовано розміру заборгованості за вказаний період і не наведено обгрунтованих даних щодо підстав звільнення від їх сплати. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із розрахунком позивача сума заборгованості за період з вересня 2020 року по жовтень 2021 року становить 5\~217 гривень 67 копійок, який в ході розгляду справи відповідачами не спростовано належними доказами. Даних, які б спростовували викладені у позові обставини або свідчили про погашення заборгованості, суду не надано. Відповідно до\~п.\~5\~ч.\~2\~ст.\~7\~Закону України\~„Про житлово-комунальні\~послуги,\~індивідуальний споживач\~зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Надані позивачем докази про наявність заборгованості по отриманим послугам у зазначеному розмірі суд вважає належними, допустимими та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові. Доводи відповідача [PERSON] щодо необґрунтованості та неправомірності нарахування розміру заборгованості за наданим позивачем розрахунком, не знайшли свого підтвердження належними доказами в ході розгляду справи, отже судом не беруться уваги. В ході розгляду справи відповідачем не спростовано нарахованої суми заборгованості, в тому числі не надано контррозрахунку, складеного на підставі достовірних даних. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). При порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Враховуючи, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з вересня 2020 року по жовтень 2021 року у розмірі 5\~217 гривень 67 копійок, відповідачами, які є користувачами послуг позивача за вказаний період, не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що ними було вжито заходи по погашенню заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, та вважає за необхідне стягнути, відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарно з відповідачів на користь позивача суму заборгованості у розмірі 5\~217 гривень 67 копійок. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за період з квітня 2017 року по серпень 2020 року включно у розмірі 9\~588 гривень 28 копійок, та стягнення з [PERSON] і [PERSON] на користь позивача заборгованості за період з вересня 2020 року по жовтень 2021 року включно у розмірі 5\~217 гривень 67 копійок, в солідарному порядку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 2\~481,00 гривень, підтверджені платіжними дорученнями № 6611 від 12.07.2022 року, № 8938 від 23.08.2022 року у рівних частках.

Outcome: partial