Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-09 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про усунення перешкод у користуванні власним житлом, відповідно до якого просив усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення до неї позивача з наданням копії ключа від додаткового замка та стягнути з відповідача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням суду від 21.07.2020 року по справі № 761/23931/19 визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ;визнано, в порядку поділу спільного майна подружжя, за [PERSON] право власності на частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, починаючи з червня 2022 року, відповідачем було встановлено додатковий замок на вхідні двері без надання ключа позивачу, чим створено перешкоди у користуванні квартирою. В добровільному порядку відповідач не надає можливості позивачу користуватись своїм майном, доступу до квартири позивач позбавлений. Також, позивач звертався до правоохоронних органів, однак це не дало бажаного результату. За таких обставин, оскільки відповідач порушує право власності позивача, останній звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 21.11.2022 року було відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У встановлений ухвалою суду від 21.11.2022 року строк відповідач відзиву щодо позовних вимог до суду не направила. Відповідно до ч. 5 ст. 247 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить 1/2 частина квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 05.07.2005 року та рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.07.2020 року по справі 761/23931/19. Відповідно до копії паспорту позивача, позивач зареєстрований за вказаною адресою з з 21.07.2005 року. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач позбавлений можливості вселитись до квартири, 1/2 частина якої належить йому на праві власності, що підтверджується зверненнями останнього до правоохоронних органів, а саме протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 02.11.2022 року та поясненнями [PERSON] наданими ст. ДОП Шевченківського УПГУНП в м. Києві Трояну О. Крім того, з пояснень позивача вбачається, що відповідач не надає останньому ключі для входу до квартири, додатковий замок на двері якої був нею встановлений. Доказів протилежного суду надано не було. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.1, 2 ст.319 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Положеннями ч. 3 ст. 358 ЦК України визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пунктом 35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 р. передбачено що задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов`язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. При цьому, згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач своїми діями, які виражаються у відмові надати доступ до спірної квартири та надати дублікат ключа від додаткового замка, чинить перешкоди в користуванні позивачу спірним майном. Разом з тим, згідно позовних вимог позивач просить усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , однак позивачу належить лише частина даної квартири, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні 1/2 частини квартири шляхом вселення позивача до належної останньому її частини, що розташована за адресою: [ADDRESS] та наданням копії ключа від додаткового замка є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 992, 40 грн. Виходячи з наведеного та

Outcome: partial