Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] , про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що позивач [PERSON] одружився з відповідачкою 20 вересня 1997 року. Шлюб зареєстрований відділом РАГС Ужгородської міської ради, актовий запис №520. Від цього шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем та перебуває на його утриманні. Позивач вказав, що спільне життя з відповідачкою [PERSON] не склалось через відсутність взаємопорозуміння між ними, різними поглядами на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Спільне господарство ними не ведеться. Фактичні шлюбні відносини припинені з травня 2015 року. Втрачені всі фізичні та духовні зв`язки між ними, збереження сім`ї неможливе і суперечить їхнім інтересам. На підставі викладеного просить суд розірвати шлюб, між позивачем [PERSON] , [INFO] та відповідачкою [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований 20.08.1997 року відділом РАГС Ужгородської міської ради, актовий запис №520. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, клопотань та будь яких письмових заяв від останньої не надходило. Судове засідання у справі було призначене на 02.02.2023 року на 16 год. 00 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 20.09.1997 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що 20.09.1997 року складено відповідний актовий запис №520, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південного-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 08.12.2022 року серії [NUMBER] . Від шлюбу у позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого повторно серії [NUMBER] від 19.09.2017 Як стверджує позивач, що між ним та відповідачкою втрачені всі фізичні та духовні зв`язки, збереження сім`ї неможливе і суперечить їхнім інтересам. Відповідно до ч. 1 ст. 21\~СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст.\~110\~Сімейного Кодексу\~України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст.\~112\~Сімейного Кодексу\~України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч. 3 ст. 105\~Сімейного Кодексу\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. Питання щодо витрат зі сплати судового збору суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 56, 110, 112 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved