Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] з позовом до ФОП [PERSON] про розірвання договору, стягнення коштів та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказала, що 12.11.2020 року нею було здійснено заказ меблів кухні у салоні меблів « [INFO] » (власник ФОП [PERSON] ), на підтвердження чого між нею та ФОП [PERSON] , в особі дизайнера салону, [PERSON] , було укладено договір замовлення (бланк замовлення №Я-769) на виготовлення, доставку та монтаж меблів кухні, вартістю 3990,00 доларів США, а також договір задатку до замовлення №769 про виготовлення проекту, вартістю 800,00 доларів США, строк виконання договору до 10 жовтня 2021 року. Як вказала позивач, нею було в повному обсязі сплачено за виготовлення проекту та внесено передоплату за виготовлення меблів у загальному розмірі 3508,00 доларів США, але відповідач свої зобов`язання не виконав, меблі кухні не виготовив, їх доставку та монтаж не провів. У зв`язку з чим вона просить розірвати вказаний договір, повернути сплачені нею кошти у розмірі 3508,00 доларів США, відшкодувати завдану їй моральну шкоду у розмірі 70000,00 грн., та стягнути судові витрати. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, від 25.10.2022 року, було відкрито провадження по справі та призначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін (а. с. 61, 64, 65). Проте, будь-яких заяв чи клопотань, а також відзиву на позов відповідач на адресу суду не надав. Відповідно до\~ч.\~8\~ст.\~178\~ЦПК України.\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч. 1\~ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною першою\~статті 627 ЦК України\~передбачено, що відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно частини першої\~статті 628 ЦК України,\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що 12.11.2020 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] , в особі дизайнера салону меблів « [INFO] » (власник ФОП [PERSON] ), [PERSON] , та [PERSON] було укладено договір замовлення (бланк замовлення № Я-769) на виготовлення, доставку та монтаж меблів кухні, вартістю 3\~990,00 доларів США (а. с. 11). Також 12.11.2020 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] , в особі дизайнера салону меблів « [INFO] » (власник ФОП [PERSON] ), [PERSON] , та [PERSON] було укладено договір задатку до заказу №769 про виготовлення проекту, вартістю 800,00 доларів США (а. с. 12). Згідно до вказаного Договору, відповідач зобов`язувався розробити проект, виготовити, здійснити доставку і монтаж меблів кухні, за адресою визначеною позивачем: [ADDRESS] , з узгодженого матеріалу, в кількості та асортименті відповідно до умов договору. Сторонами було узгоджено загальну вартість робіт, порядок оплати та строки виготовлення, доставки і монтажу меблів кухні. Так, загальна вартість меблів кухні становила 3990,00 доларів США, аванс 800,00 доларів США, 12.11.2020 року позивачем, при укладені договору, було внесено аванс (передоплату) у розмірі 800,00 доларів США, а 09.07.2021 року грошову суму у розмірі 2708,00 доларів США, про що сторонами складено акти прийому коштів (а. с. 13). Крім того, строк виконання умов договору сторонами було узгоджено при проведенні електронного листування засобами месенджеру viber 10.10.2021 року. В подальшому, таким же способом, сторонами було узгоджено відтермінування виконання зобов`язань відповідача до 11.03.2022 року (а. с. 14 26). Згідно правової позиції Верховного Суду, листування шляхом надіслання електронних листів уже давно стало частиною ділових звичаїв в Україні, а здійснення електронної переписки як усталеного звичаю ділового обороту в Україні, що не вимагає договірного врегулювання, визнається цивільним звичаєм за ст.7 ЦК (постанови Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 914/2505/17, від 13.10.2021 у справі № 923/1379/20, ухвала Верховного Суду від 25.05.2022 у справі № 914/1003/21). Також, Верховний Суд у постановах, від 13.07.2020 у справі №753/10840/19, від 18.02.2021 у справі №442/3516/20 надані сторонами скрін-шоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з Viber фактично визнав належними та допустимими доказами, які досліджені судами у їх сукупності та яким надана належна правова оцінка. Також Верховний Суд у постановах від 17.04.2020 у справі №905/2319/17, від 25.03.2020 у справі №570/1369/17, від 13.07.2020 у справі №753/10840/19, від 27.11.2019 у справі №1540/3778/18 дійшов висновку, що переписка у Viber, Skype та інших месенджерах,\~включно з голосовими повідомленнями\~та іншим, є належним електронним доказом у судових справах. Як вбачається з матеріалів справи, в узгоджені сторонами строки, відповідачем не було виконано його зобов`язання за договором, що свідчить про неналежне виконання останнім взятих на себе договірних зобов`язань. Докази повернення відповідачем позивачу, сплачених нею, коштів чи виконання зобов`язань згідно договору у матеріалах справи відсутні. За статтею 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Відповідно до статей 3, 6, 11, 525, 627, 629 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. Частиною 1 ст. 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно із ч. 1 ст. 839 ЦК України, підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 849 ЦК України, замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Позивач звернулася на адресу відповідача з вимогою про розірвання договору, повернення коштів та відшкодування шкоди, однак вказана вимога була залишена відповідачем без виконання (а. с. 28 31). Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не були виконані роботи, згідно договору, що свідчить про порушення останнім умов договору. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, в частині розірвання договору-замовлення (бланк замовлення № Я-769), від 12.11.2020 року. Виходячи з того, що суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання договору, а тому позивач набула право на отримання від відповідача сплачених коштів у розмірі 3508,00 доларів США. Згідно із положеннями ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. \~ \~ \~ \~З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення грошових коштів у розмірі 3\~508,00 доларів США. Положеннями статті 615 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. Згідно з частиною першою та третьою статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Отже, за змістом наведених норм розірвання договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Право сторони на одностороннє розірвання договору може бути передбачено законом або безпосередньо у договорі, а може залежати від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору). Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли права на односторонню відмову у сторони немає, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору\~за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін. Подібні правові висновки викладено в постанові Верховного Суду, від 25.02.2021 у справі № 904/7804/16. На час вирішення спору договір між сторонами в добровільному порядку не розірваний, завдаток сплачений позивачем відповідачу не повернутий, підстави для застосування судом ст. 849 ЦК України\~відсутні. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання, ст. 610 ЦК України) . В порядку статті 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотне порушення є оціночним, випливає, зокрема, з характеру договору, його наслідків, значення для сторін, тощо. Враховуючи викладене, характер та умови спірного договору, суд вважає встановленими підстави, визначені ч. 2 ст. 651 ЦК України для розірвання договору та повернення грошових коштів у сумі 3508,00 доларів США. \~ \~ \~ \~Стосовно заявлених вимог про стягнення моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Статтею 23 ЦК України\~встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Пункт 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Поняття «моральна шкода» визначено у\~постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 р. Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 27 Постанови, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] внаслідок невиконання відповідачем укладеного ними договору відчула моральні страждання, оскільки вона більше року не мала можливості заселитися у її квартиру та проживати у ній; вказане ускладнило життєдіяльність її сім`ї, вона відчула почуття розчарування та моральні хвилювання, вимушена значний час, а також свої сили та здоров`я витрачати на вирішення спірних правовідносин, звернення до суду, а також відчула інші моральні страждання. Матеріалами справи підтверджується те, що вказані моральні переживання позивача [PERSON] і невиконання відповідачем ФОП [PERSON] його зобов`язань згідно договору, мають причинно-наслідковий зв`язок. Проте, з огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення компенсації моральної шкоди підлягають задоволенню частково, а саме: у розмірі 40000,00 гривень. Щодо вимог позову про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 45000,00 грн., суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зі змісту матеріалів справи, вбачається, що позивачем заявлено про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 45000,00 грн. (а. с. 54 - 59). Згідно до квитанції до прибуткового касового ордера, від 13.01.2022 року, [PERSON] оплатила грошові кошти у сумі 45000 грн. (а. с. 13, 59). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1-4 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У зв`язку з наведеним, суд зазначає що оплата послуг адвоката здійснюється на договірній основі. Позивач могла сплатити, якщо бажала, будь-які кошти адвокату. Проте, суд виходить з об`єктивних підстав щодо стягнення витрат на правничу допомогу та, у зв`язку з цим, звертає увагу на те, що складений позов позивача, який надійшов до суду, міститься на 4 аркушах. Однак, вказаний позов суд залишав без руху, оскільки судом було виявлено недоліки позову. Розгляд справи проводився в порядку спрощеного провадження без виклику осіб у судове засідання. Тому, враховуючи викладене, суд зазначає про безпідставно надмірно завищену заявлену суму витрат на правничу допомогу. Враховуючи викладене, з огляду на предмет спору, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача до 10000,00 грн. Окрім того, у відповідності до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір за подання позову становить 2481,00 грн. (а. с. 45), який слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial