Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

26 грудня 2022 року представник позивача [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, згідно якого просила змінити розмір аліментів, які стягуються із [PERSON] на підставі рішення Баришівського районного суду Київської області від 08 вересня 2017 року № 355/1010/17 на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з 2000 грн. щомісячно на 1/3 частину всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги\~обґрунтовано тим,\~що \~сторони перебували\~у зареєстрованому\~шлюбі з\~31\~жовтня 2009\~року.\~Рішенням Переяслав-Хмельницького\~міськрайонного суду\~Київської області\~від 04\~грудня 2019\~року шлюб\~між ними\~розірвано.\~Від даного\~шлюбу \~сторони мають\~двох неповнолітніх\~дітей \~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] .\~Рішенням Баришівського\~районного суду\~Київської області\~від 08\~серпня 2017\~року з\~відповідача стягнуто\~на користь\~позивача аліменти\~на утримання\~неповнолітніх дітей\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] \~в розмірі\~2000\~грн.\~щомісячно.\~Проте,\~станом на\~сьогоднішній день\~вказаної суми\~не вистачає\~для повноцінного\~утримання дітей,\~адже витрати,\~в тому\~числі на\~продукти,\~харчування та\~одяг,\~значно зросли,\~в порівнянні\~з 2017\~роком.\~Крім того,\~відповідач несе\~витрати лише\~щодо стягнутих\~за рішенням\~суду аліментів,\~а в\~додаткових витрат\~на дітей\~участі не\~бере.\~Позивачу відомо,\~що [PERSON] \~є здоровим,\~на своєму\~утриманні інших\~непрацездатних осіб\~ немає,\~має стабільний\~дохід,\~з 25.02.2022\~року проходить\~військову службу\~у військовій\~частині [NUMBER] \~та отримує\~грошове забезпечення\~в достатньому\~розмірі.\~У зв`язку з цим, позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на 1/3 частку від заробітку (доходу). Ухвалою суду від 28 грудня 2022 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість позивач подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, розгляд справи просили здійснити у її відсутність. Відповідач також надав суду заяву, якою позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував, просив розгляд справи проводити у його відсутність. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши заяви позивача та відповідача, а також заяву відповідача, матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст.\~12,\~80\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року (серія А, №303А, п.2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 жовтня 2009 року, який рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2019 року розірвано. Судове рішення набрало законної сили (а.с. 11-12). Від цього шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 28 січня 2010 року виконкомом Семенівської сільської ради Баришівського району Київської області та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 28 січня 2010 року виконкомом Семенівської сільської ради Баришівського району Київської області (а.с. 9,10). Згідно рішення Баришівського районного суду Київської області від 08 вересня 2017 року з відповідача [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 2000 грн. 00 коп. щомісячно (а.с. 19-20). Судом також встановлено, що [PERSON] 29 грудня 2020 року уклала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище після державної реєстрації шлюбу на « [PERSON] ». Наведене підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 29 грудня 2020 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 16). Між позивачем та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо утримання дитини, які врегульовані Сімейним кодексом України. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст. 180 СК України. У відповідності до ст.18 та ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно вимог\~ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною1\~ст.192\~СК України встановлено, що\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Між тим право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених\~ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України \~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на визначену можливість змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, згідно ст. 192 СК України,\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Відтак, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки\~ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Так, у відповідності до ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч. 1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. В силу положень ст.\~183,\~184 СК України\~суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень\~ст. 182 СК України, так і положень статей\~183,\~184 СК України. Таким чином, системний аналіз норм статей 181- 84\~СК України, з врахуванням роз`яснень, викладених в п.17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», дає підстави дійти висновку про те, що право на стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини має той з батьків, з ким проживає дитина, і право вибору способу виконання обов`язку щодо утримування дитини належить виключно останньому. Крім цього, суд звертає увагу, що\~Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року\~ внесено ряд змін до\~СК України, зокрема надано право позивачу у справах про стягнення аліментів самостійно обирати спосіб їх стягнення у частці від доходу відповідача або у твердій грошовій сумі, а також змінювати спосіб стягнення аліментів, визначений попереднім рішенням суду, за окремим позовом, незалежного від наявності у платника аліментів офіційного працевлаштування та отримання регулярного чи мінливого заробітку (доходу). Судом встановлено, що [PERSON] визнав пред`явлений до нього позов у повному обсязі, що свідчить про його готовність та матеріальну спроможність сплачувати аліменти у розмірі та у спосіб, який просить визначити позивач. Як вбачається з довідки наданої командиром військової частини [NUMBER] Командування Повітряних Сил Збройних Сил України МОУ [PERSON] за № 118/ФКс від 11.11.2022 року, [PERSON] проходить службу у військовій частині [NUMBER] з 25.02.2022 року та отримує стабільне грошове забезпечення (а.с. 14-15). При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що відомості про те, що [PERSON] має незадовільний стан здоров`я, скрутне матеріальне становище або ж на його утриманні перебувають інші малолітні чи неповнолітні діти, непрацездатні особи, в матеріалах цивільної справи відсутні. З огляду на ці обставини, суд приходить висновку про допустимість зміни способу стягнення аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь\~\~ [PERSON] та визначити аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно. З роз`яснення, викладеного Пленумом Верховного Суду України у п.23 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за № 5 від 15 травня 2006 року, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У зв`язку з цим, розмір аліментів на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який визначений даним судовим рішенням, підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача, починаючи з дня набранням даним рішенням законної сили. Відповідно п. 1 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. В ч. 6 ст.\~141\~ЦПК України вказано, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved