Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-16 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва із позовом до відповідача у якому просить суд зобов`язати Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з квартири [ADDRESS] , який було накладено в межах виконавчого провадження відділом державної виконавчої служби Московського району у місті Києві, на підставі постанови б/н від 23.02.2001, реєстраційний номер обтяження: 1437805 від 04.11.2004 року. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до приватного нотаріуса з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS] , яка належить померлому [INFO] [PERSON] - рідному брату. За результатами розгляду заяви приватним нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва, оскільки в Державному реєстрі наявна інформація про накладення арешту на частки вищезазначеної квартири. Позивач зазначає, що 17.08.2022 року звернувся до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту з майна, однак йому також було відмовлено. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 09.01.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання письмового відзиву на позовну заяву, а тому справа розглядається на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи на підставі наявних матеріалів і прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30.04.1998 року № [NUMBER] Державна адміністрація Московського району міста Києва посвідчує, що квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях. З інформаційної довідки №298703740 від 09.02.2022 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 04.11.2004 року Першою київською державною нотаріальною конторою було накладено арешт на квартири на підставі постанови б/н від 23.02.2001 року Відділом виконавчої служби у Московському районі. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бессараб Оленою Володимирівною винесена постанова від 22.02.2022 року №58/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, приватний нотаріус, розглянувши заяву [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частки квартири [ADDRESS] , яка належить померлому [INFO] [PERSON] , встановила наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про арешт на квартири на підставі постанови б/н від 23.02.2001 року, накладений Відділом виконавчої служби у Московському районі. Позивач звернувся до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про скасування арешту майна. Як вбачається з відповіді Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 19.09.2022 року №80620, перевіркою відомостей в АСВП встановлено, що у відділі на виконанні не перебувають виконавчі провадження щодо [PERSON] , перевірити чи перебували виконавчі провадження на виконанні не можливо. Відповідно ідентифікувати підставу внесення запису про обтяження нерухомого майна за №1437805 від 04.11.2004 року не є можливим, також неможливо ідентифікувати постанову б/н від 23.02.2001. У зв`язку з цим позивачу було відмовлено у знятті арешту. Відповідно до вимог ст.1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною ч.5 ст.1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не збавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса а видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. В силу положень ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Наявність арешту, накладеного на майно, перешкоджає позивачу у визначений законом спосіб реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину, яка належить йому з моменту її відкриття, та зареєструвати таке право у визначений законом спосіб, а отже таке право підлягає захисту в судовому порядку, оскільки у інший спосіб позивач позбавлений можливості вирішити питання щодо скасування арешту. Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", "Кушоглу проти Болгарії"). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Арешт майна має тимчасовий характер і після припинення процедури, в зв`язку зякою накладено арешт, відповідне втручання право власності особи набуває фактично свавільного характеру. Враховуючи викладене, зважаючи на встановлені судом обставини, а саме відсутність підстав для подальшого обтяження майна, що порушує право позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування арешту та виключення відповідних записів про нього з Державного реєстру обтяжень. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved