Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що товариство є оператором газорозподільної системи на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, у межах території, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні. Вказує, що між товариством та [PERSON] укладено Типовий договір розподілу природного газу, що підтверджується актом перевірки ВОГ та системи газопостачання (побутові споживачі) № 1810 від 02 червня 2022 року, в якому зафіксовані фактичні показники лічильника газу на рівні 13021 м куб та оплатою послуг розподілу природного газу у загальні сумі 900 грн (червень, жовтень 2020 року), що підтверджується фінансовим станом. Відповідно до п. 2.1. вказаного Договору оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послуги з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором. Зазначає, що товариство свої зобов`язання виконало у повному обсязі та надало відповідачу послуги з розподілу природного газу, а останній, в порушення умов зазначеного договору та нормативних актів, не проводив оплату послуг розподілу природного газу, внаслідок чого за період 01 липня 2020 року по 30 червня 2022 року утворилася заборгованість у розмірі 5 011,11 грн, про що свідчить розрахунок боргу. На підставі наведеного, посилаючись на норми цивільного законодавства, що регулюють відносини у зобов`язанні, просить задовольнити позов. Справу просить розглянути без участі позивача (а. с. 1-5). Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 13 жовтня 2022 року позовну заяву залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали (а. с. 25-26). У визначений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви (а. с. 28-30). Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у даній цивільній справі (а. с. 31-32). Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 22 грудня 2022 року заяву відповідача про витребування доказів задоволено частково (а. с. 47-49). Позивачем ухвала Перечинського районного суду Закарпатської області від 22 грудня 2022 року про витребування доказу виконана 15 січня 2023 року (а. с. 52-95). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову категорично заперечив та пояснив суду, що він не перебуває з позивачем, а саме АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз», в договірних відносинах, та будь-яких зобов`язань перед позивачем не має. Крім того, в судовому засіданні зазначив, що він категорично не згідний з дискримінаційними умовами Типового договору, які йому нав`язуються з боку позивача (а. с. 96-97). Одночасно відповідач зазначив, що в діях позивача наявні ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст. 190, 191, 192, 222-2, 364, 366, 367 КК України, про що зазначив у відповідній заяві на адресу суду (а. с. 98-101). При розгляді справи судом встановлені наступні факти з приводу надання послуг з розподілу природного газу та проведення оплати за дані послуги та відповідні їм правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Законом України «Про ринок природного газу». В ході судового засідання достовірно встановлено та підтверджено самим відповідачем [PERSON] , що він регулярно споживає послуги ГК «Нафтогаз України» та сплачує відповідні послуги за споживання газу (а. с. 102-109). Також судом встановлено, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2498, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1379/27829, затверджено Типовий договір розподілу природного газу. Відповідно до пункту 2.1 даного Типового договору оператор ГРМ (позивач) зобов`язується надати споживачу (відповідачу) послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором (а. с. 7-9). Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 29 червня 2017 року № 843 «Про видачу ліцензії на розподіл природного газу» публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» (ЄДРПОУ 05448610) видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Закарпатської області (а. с. 82-83). Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських організацій від 18.02.2021 основним видом економічної діяльності позивача є діяльність під пунктом «35.22», тобто розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи (основний) (а. с. 17). Станом на 21 червня 2022 року відповідач [PERSON] , особовий рахунок № [NUMBER] , має заборгованість за постачання природного газу за попередній період (а саме з липня 2020 року по червень 2022 року) перед позивачем в розмірі 5 011,11 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості за надання послуги розподілу природного газу відповідача [PERSON] за особовим рахунком споживача, який містить інформацію (відомості) про особу відповідача, адресу газифікованого об`єкта, про обсяги споживання природного газу споживачем та здійснення оплати наданих послуг помісячно (а. с. 8-10). За змістом пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно частини 1 статті 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина 3 даної статті зазначає, що договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. При цьому згідно частини 5 статті 626 ЦК України договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Положеннями частини 1 статті 714 ЦК України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Частиною 3 даної статті визначено, що законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. У відповідності до частин 1, 5 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. За змістом частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В свою чергу, правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу, визначає Закон України «Про ринок природного газу». Відповідно до статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» побутовий споживач - це фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. Розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за №1379/27824, затверджено Кодекс газорозподільних систем (надалі Кодекс), який визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем (пункт 2 глави 1 розділу І). Дія цього Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників. Крім того, цим Кодексом регулюються взаємовідносини: між оператором газорозподільної системи і газодобувними підприємствами та виробниками біогазу або інших видів газу з альтернативних джерел, які підключені (приєднуються) до газорозподільної системи; між оператором газорозподільної системи та несанкціонованими споживачами, які втручаються в роботу газорозподільної системи, у тому числі шляхом самовільного під`єднання несанкціонованого газопроводу (пункт 3 глави 1 розділу І Кодексу). Згідно пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ. Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається. Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним. Відповідно до пункту 4 глави 3 Розділу VI Кодексу договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору (пункти 3, 4 глави 3 Розділу VI Кодексу). Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу). Згідно частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статті 162 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Плата за комунальні послуги має вноситись своєчасно. Згідно з пункту 5 частини 2 статті 7 та частини 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Положеннями пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що до комунальних послуг належать в тому числі послуги з постачання та розподілу природного газу. Частиною 1 статті 12 даного Закону України передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 2 статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини 4 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Крім того, висновки про наявність обов`язку споживача оплати житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними при відсутності підписаного договору про надання таких послуг, неодноразово зазначалось у правових позиціях сформованих у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року у справі № 639/10591/14-ц (провадження № 61-2498св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц (провадження № 61-11107св18) та від 09 червня 2021 року у справі № 303/7554/16-ц (провадження 61-20523св19). Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і можливість застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, оскільки АТ «Оператор газорозподільчої системи «Закарпатгаз» надавав послуги з розподілу (доставки) природного газу до будинку відповідача, а останній прийняв ці послуги, користуючись (споживаючи) природнім газом (прийняв оферту), тобто приєднався до умов Типового договору розподілу природного газу, суд приходить до висновку про наявність знаходження сторін в договірних відносинах, не зважаючи на те, що письмовий договір між ними не укладався. Крім того, суд враховує, що відповідач [PERSON] отримуючи послуги з розподілу природного газу, обов`язок щодо оплати цих послуг не виконав, та із відповідною заявою до оператора ГРМ про припинення розподілу природного газу не звертався. Згідно пункту 2 частини 2 статті 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом (частина 3 статті 13 Закону України «Про ринок природного газу»). Відповідно до пункту 11 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 р № 2496 розрахунки споживача за поставлений природний газ здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору постачання природного газу. У відповідності до розрахунку, наданого суду АТ «Оператор газорозподільчої системи «Закарпатгаз» заборгованість [PERSON] за розподіл природного газу, що виникла за період з липня 2020 року по червень 2022 року станом на 21 червня 2022 року становить 5 011,11 грн. Положеннями частини 1 статі 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно частини 1 статті 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Змістом частини 1 статті 528 ЦК України визначено, що виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. Згідно частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до пунктів 3, 4 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають\~ правові\~ наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків. При цьому змістом частини 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, за відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається також відповідальність, передбачена частиною 2 статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15). Обов`язок доказування і подання доказів відповідно до статті 81 ЦПК України покладається на сторони, суд лише сприяє їм у вчиненні процесуальних дій з метою встановлення обставин справи. У відповідності до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до частини 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Змістом частини 4 даної статті визначено, що суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Положеннями частини 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому частина 6 даної статті вказує на те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з розрахунком сума заборгованості відповідача [PERSON] за надані послуги з розподілу природного газу перед Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» становить 5011,11 грн, що підтверджено належними та допустимими доказами, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. У відповідності до частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 2 481 грн.

Outcome: approved