Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду з даним позовом, просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки аліментна утримання на його утримання аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідачки, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред`явлення даного позову в суд і до досягнення ним повноліття. В обґрунтування позову, позивач зазначив, що відповідачка є його матір`ю. Наразі позивач з матір`ю не проживає та тимчасово проживає в сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на їх повному забезпеченні та утримані. У свою чергу відповідачка добровільної участі в утриманні позивача не приймає, ані в натуральній, ані в грошовій формі. При цьому, вказує позивач, відповідачка є працездатною особою, може надавати матеріальну допомогу. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просить суд задовольнити пред`явлені вимоги у повному обсязі. 03 листопада 2022 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідачки на позов, в якому представник зазначає, що відповідачка частково визнає позов та просить стягувати з неї на користь позивача аліменти у розмірі 1/6 частини від всіх її доходів, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, представник зазначила, що на утриманні відповідачки знаходяться її батьки, які у зв`язку із похилим віком потребують матеріальної допомоги а також малолітня дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідачка з січня по травень 2022 року не отримувала жодних доходів від підприємницької діяльності. Все майно, про яке зазначено у позовній заяві, було подароване відповідачці або отримане як частка при виході із товариства, кім квартири яка була придбана відповідачкою у 2012 році. Будь-яких доходів від майна відповідачка не отримує, натомість змушена лише нести витрати по його утриманню. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та заперечував проти зменшення аліментів, пославшись на відсутність підстав для їх зменшення. Представник відповідачки позов визнала частково просила стягувати з відповідачки на користь позивача аліменти у розмірі 1/6 частини від всіх її доходів, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у задоволенні решти вимог просила відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, вивчивши зміст поданих сторонами заяв по суті позову, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідачка є матір`ю позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 15). Як вбачається з матеріалів справи, 25 березня 2020 року позивач звернувся до органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області із заявою про вчинення щодо нього домашнього насильства з боку його тітки [PERSON] та матері [PERSON] та жорсткого поводження з ним. 26 березня 2020 року Києво-Святошинська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування звернулась до слідчого відділу Києво-Святошинського ВП ГУ НП України у Київській області із заявою про внесення відомостей до ЄРДР про вчинення домашнього насильства. Відомості про вчинення кримінального правопорушення було зареєстровано під № 12020110200001531 за ознаками, передбаченими ст. 166 та ст.126-1 КК України. У подальшому позивачем було подано заяву до служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації із заявою про відмову повертатись до матері, у зв`язку із вчиненням нею домашнього насильства відносно позивача. Крім того, 18 жовтня 2020 року позивач звернувся до Києво-Святошинської районної державна адміністрації із заявою в якій порушив питання про позбавлення відповідачки батьківських прав щодо відносно нього. За заявою позивача та [PERSON] , неповнолітній [PERSON] був переданий для тимчасового проживання у сім`ю [PERSON] , де перебуває і наразі та знаходиться їх повному забезпеченні та утриманні. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що відповідачка будучи його матір`ю, матеріальну допомогу на його утримання не надає, тим самим не виконує свого обов`язку щодо утримання сина. У відповідності до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами частини 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. У відповідності до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; докази про витрати платника аліментів, що перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька дитини визначається судом. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст. 184 СК України). У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, аліменти підлягають стягненню з 26 жовтня 2020 року. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. З огляду на встановлені у справі обставини, що мають юридичне значення та наведені положення Закону, суд вважає необхідним присудити стягнення аліментів з відповідачки на користь позивача [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідачки, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 26 жовтня 2020 року і до досягнення ним повноліття. Визначаючи вказаний розмір аліментів, враховує стан здоров`я позивача, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення та визнання позову відповідачем. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка є працездатною особою. Відомостей про незадовільний стан її здоров`я суду не надано. Окрім того, у суду відсутні дані про те, що на утриманні відповідача знаходяться інші особи, які в силу закону потребують його матеріальної підтримки. Обставини на які посилається відповідачка як на підставу для зменшення аліментів, суд не приймає, оскільки наявність у відповідачки іншої дитини не звільняє її від обов`язку утримувати позивача. Крім того, в матеріалах справи відсутні дані про те, що батьки відповідачки є непрацездатними та потребують у зв`язку з цим матеріальної підтримки з боку відповідачки. Натомість в матеріалах справи містяться доказ наявності у відповідачки нерухомого майна, а також те, що відповідачка є фізичною особою-підприємцем та керівником благодійної організації «Благодійний фонд «Взявшись за руки», відтак на думку суду в матеріалах справи достатньо доказів того, що відповідачка здатна сплачувати заявлений позивачем розмір аліментів, який до того ж не перевищує встановлений Законом розмір. Разом з цим, суд вважає за належне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Оскільки позивач згідно з Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840, 80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved