Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

08.12.2022 року позивач [PERSON] звернулась з даним позовом до суду. Обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що 18 квітня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений усний договір позики, згідно якого [PERSON] надала [PERSON] у борг грошові кошти в розмірі 250000 грн. На підтвердження укладення усного договору позики та отримання грошових коштів у борг, була складена розписка, в якій відображені зобов`язання та відповідальність боржника, а саме: сума боргу в розмірі 250000 грн., відсотки за користування грошовими коштами до 18 серпня 2022 року у розмірі облікової ставки НБУ, строк повернення боргу та відсотків за його користування до 18 серпня 2022 року, відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов`язанння, пеня у розмірі 0,7% за кожен день прострочки. У зазначений строк [PERSON] зобов`язання не виконав, позичені грошові кошти не повернув, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Відповідно до розписки, [PERSON] повинен повернути позику у національні валюті України у сумі 250000 грн. Разом з відсотками за користування грошовими коштами у розмірі облікової ставки НБУ за користування грошовими коштами у строк до 18 серпня 2022 року. Згідно офіційних даних НБУ з 18.04.2022 року по 18.08.2022 року був встановлений наступний розмір облікової ставки НБУ: з 18.04.2002 року по 02.06.2022 року - 10%; з 03.06.2022 року по 18.08.2022 року - 25 %. Розрахунок суми відсотків за користування грошовими коштами, запозичиними [PERSON] за період з 18.04.2022 року по 02.06.2022 року (прострочення 45 днів), коли діяла облікова ставка НБУ у розмірі 10% - 250000х10/100х45/365=3082,19 грн.; розрахунок суми відсотків за період з 03.06.2022 року по 18.08.2022 року у розмірі 25% (прострочення 77 днів) 250000х25/100х77/365=13184,93 грн. Таким чином, 18 серпня 2022 року [PERSON] повинен був сплатити [PERSON] відсотки за користування грошовими коштами за період з 18.04.2022 року по 18.08.2022 року у розмірі 3082,19+13184,93=16267,12 грн. Сума заборгованості разом з відсотками становить 266267,12 грн. Крім того, сторони передбачили відповідальність у випадку не повернення грошових коштів [PERSON] у строк до 18.08.2022 року у вигляді сплати пені у розмірі 0,7 відсотків за кожен день не своєчасного повернення грошових коштів. Кількість днів прострочення з 19.08.2022 року по 30.11.2022 року:104 дня тобто 250000х0,7/100х104=11842,46 грн. Сума пені за несвоєчасне повернення грошових коштів становить 193842,46 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 30.11.2022 року становить: 250000 грн.- сума позики; 16267,12 грн. - відсотки за користування позиченими грошовими коштами з 18.04.2022 року по 18.08.2022 року;193842,46 грн. - пеня у розмірі 0,7% за несвоєчасне повернення грошового зобов`язання у період з 19.08.2022 року по 30.11.2022 року, загальна сума боргу становить 460109,58 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на свою корсить, а також судовий збір у розмірі 4601,10 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12.12.2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 14.12.2022 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову. Обгрунтовуючи відзив посилається на те, що 18 квітня 2022 року відповідач позичив у позивача грошові кошти в сумі 250000 грн. та передбачили відсотки за користування позиченими коштами у розмірі 1 облікової ставки НБУ. Грошові кошти з відсотками відповідач планував повернути 18 серпня 2022 року. Проте, відповідач не міг передбачити, що в країні буде продовжуватися воєнний стан та ситуація буде погіршуватися через ракетні обстріли. На випадок не повернення грошових коштів сторони передбачили відповідальність у вигляді 0,7% від несвоєчасно повернених грошових коштів, проте це була формальність, оскільки кошти відповідач планував повернути та планує повернути у найближчий час. Відповідач вважає, що подача позову до нього носить передчасний характер, оскільки він не відмовляв [PERSON] у поверненні грошових коштів. Відповідач вважає, що у період воєнного стану строк повернення грошових коштів має бути відтермінований. Крім того, відповідач вважає, що оскільки між сторонами письмовий договір не укладався, то строки, які передбачені в розписці застосовуватись не можуть, оскільки розписка служить виключно доказом передачі грошових коштів. Також відповідач заперечує щодо стягнення з нього судових витрат. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25.01.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Від сторін на адресу суду надійшли заяви з проханням слухати справу у їх відсутність. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами по справі. Відповідно до матеріалів справи, 18 квітня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений усний договір позики, згідно якого [PERSON] надала [PERSON] у борг грошові кошти в розмірі 250000 грн. На підтвердження отримання зазначених коштів позичальник [PERSON] 18.04.2022 року написав розписку, в якій йдеться про отримання ним від позикодавця коштів у вказаній сумі, відсотки за користування коштами та зазначено, що у разі не повернення грошових коштів у строк до 18 серпня 2022 року передбачена пеня у розмірі 0,7% за кожен день прострочення. Відтак грошове зобов`язання відповідача перед позивачем убачається з розписки, яка підписана відповідачем, що відповідає вимогам простої письмової форми, якою оформлена укладена між сторонами угода згідно ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. У постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі №143/280/17, провадження №61-33033св18, додатково звернуто увагу судів на те, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргової розписки в позивача підтверджує наявність боргу (постанова Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 483/1953/16-ц, провадження №61-33891св18). Відтак, у справі встановлено, що відповідач договірні зобов`язання не виконав, а тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути на її користь суму неповернутих грошових коштів переданих за договором позики, тобто 250000 грн., що відповідатиме вимогам ст. 1046 ЦК України і ст. 533 ЦК України. Крім того, ст. 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, розписка (у даному випадку договір і акт приймання - передачі коштів) як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Враховуючи вище проаналізовані положення закону та встановлений строк повернення боргу та нарахування відсотків за період з 18.04.2022 року по 02.06.2022 року -10% та з 03.06.2022 року по 18.08.2022 року - 25% та той факт, що після спливу вищезазначених строків, договором передбачено пеню у розмірі 0,7 % за кожен день прострочення зобов`язання слід дійти висновку про нарахування відсотків та пені по договору від 18.04.2022 року у розмірі: 16267,12 грн. - відсотки за користування позиченими грошовими коштами з 18.04.2022 року по 18.08.2022 року; 193842,46 грн. - пеня у розмірі 0,7% за несвоєчасне повернення грошового зобов`язання у період з 19.08.2022 року по 30.11.2022 року. Відповідачем не надано суду доказів того, що договір позики, який укладено між сторонами є нечинними, його дійсність не спростована. Позову про визнання правочину недійсним (удаваним) відповідач не подавав, відповідних судових рішень щодо встановлення таких обставин суду не надано. З огляду на положення цивільного законодавства даний правочин є укладеним, нікчемним законом не визнаний. Навпаки, як було зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву, він не заперечує щодо укладення між ним та позивачем договору позики від 18.04.2022 року. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відтак, пред`явлений позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам в сумі 4601,10 грн., що складаються з судового збору.

Outcome: approved