Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-26 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником будинку [ADDRESS] , в якому зареєстрована, але з 2018 року не проживає член сім`ї колишнього власника будинку - відповідачка по справі [PERSON] . Оскільки відповідачка у вказаному будинку не проживає, у добровільному порядку з реєстрації не знімається, чим перешкоджає реалізації його (позивача) прав на будинок, то просив визнати її (відповідачку) такою, що втратила право користування цим будинком. В судове засідання позивач не з`явився, просив справу розглядати без його участі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, 5 грудня 2022 року подала заяву, якою позов визнала повністю, справу просила розглядати без її участі. Третя особа - Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області в особі Бородянського районного сектору ДМС свого представника в судове засідання не направило, просило справу розглядати без його участі. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] , в якому з 2002 року зареєстрована, але з 2018 року не проживає відповідачка по справі [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи (а.с.5-6,32) та визнається сторонами. Згідно положень ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 9, 156 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, оскільки, як встановлено зібраними по справі доказами і відповідачка визнала позов, вона ( [PERSON] ) з 2018 року, тобто, понад один рік не проживає у належному позивачу будинку, у добровільному порядку з реєстрації не знімається, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати відповідачку такою, що втратила право користування вказаним житловим будинком. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у зв`язку з визнанням відповідачкою позову до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого ним судового збору, що становить 496,20 грн. (992,40 грн. х 50 %). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути на відшкодування витрат по сплаті судового збору 496,20 грн.

Outcome: approved