Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до Галицького районного суду м. Львова з відповідним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) за період з 01.06.2021 по 30.10.2022 в сумі 27 152,79 грн. та судовий збір 2 481,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що квартира щодо якої виникла вказана заборгованість, знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №925247446101 від 23.04.2021р [PERSON] , [INFO] , є власником квартири, проживає та користується послугами теплопостачання по [ADDRESS] та користується послугами, що надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго». Відповідачу для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] , а також щомісячно направлялися повідомлення про нарахування вартості та кількості даних послуг з метою їх оплати. Нарахування по квартирі відповідача проводилось, на підставі Постанови КМУ від 21.07.2005 № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з постачання центрального опалення, холодної та гарячої води і водовідведення", а з 01.12.2021 - згідно показів загальнобудинкового приладу обліку теплової енергії та відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 № 830 - в редакції постанови КМУ від 08.09.2021 № 1022, Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою КМУ від 11.12.2019 № 1182 - в редакції постанови КМУ від 08.09.2021 № 1023, та відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315. Проте, всупереч п. 5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та чинних договорів відповідач не виконав свого зобов`язання щодо сплати послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Оплата за спожиті послуги повинна здійснюватися споживачем до кінця розрахункового періоду (місяця). Отже, у відповідача виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) за період з 01.06.2021 по 30.10.2022 в сумі 27152,79 грн. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задоволити. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 20 січня 2023 провадження у справі відкрито та вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторони у справі про судовий розгляд даного позову були повідомлені належним чином. Відповідачем не подано відзив на позовну заяву протягом строку, встановленого суддею відповідно до ч. 1 ст. 278 ЦПК України. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України до суду не надійшло. \~ \~ \~ \~Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №925247446101 від 23.04.2021р [PERSON] , [INFO] , є власник квартири, проживає та користується послугами теплопостачання по [ADDRESS] та користується послугами, що надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго». Відносини у сфері житлово-комунальних послуг врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, Законом України «Про теплопостачання» від 2 червня 2005 року № 2633-IV, а також відповідними постановами Кабінету Міністрів України та рішеннями органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (надалі Закон № 2189) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Згідно з\~п. 6 ч.\~1\~ст.1\~Закону індивідуальний\~споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово- комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до\~Закону України\~«Про теплопостачання»\~Львівське міське\~комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Пунктами 1\~та 5\~ч.\~2\~ст.\~7\~Закону №\~2189\~передбачено,\~що споживач\~зобов`язаний\~укладати договори про\~надання житлово-комунальних\~послуг у\~порядку і\~випадках,\~визначених законом, а\~також оплачувати\~надані житлово-комунальні\~послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води відповідає вимогам ст. 634 ЦК України та з 1 липня 2014 року вважається укладеним між: Львівським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго», що є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води у м. Львові для населення згідно норм Закону України «Про житло-комунальні послуги» та Споживачем (власником/співвласником/ балансоутримувачем будинку, квартири, житлових приміщень у багатоквартирних будинках, будинках, спорудах, які приєднані до теплових мереж ЛМКП «Львівтеплоенерго» і в яких послуги теплопостачання надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго», а також користувачами вищевказаних приміщень, квартир, або особами, зареєстрованими (прописаними) у таких приміщеннях, квартирах, будинках). Як вбачається з матеріалів справи, квартира щодо якої виникла вказана заборгованість, знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Факт приєднання будинку та постачання послуги теплової енергії до квартири відповідача підтверджується актами включення системи теплопостачання та відомостями про надану послугу. З 01.12.2021 року з відповідачем є укладені індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії який за своєю правовою природою є публічними договорами приєднання, типова форма яких затверджена постановами Кабінету Міністрів України №1022, №1023 від 08.09.2021. За умовами вказаних договорів ЛМКП «Львівтеплоенерго» (виконавець) зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договорами. Зазначені договори є розміщені на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» за посиланням: https://lmkp.lte.lviv.ua. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Цією ж статтею, частиною 3 встановлено: дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово- комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Крім цього, відповідно до ст.ст. 67, 68 Житлового Кодексу Української РСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до п. 3.1 Договору приєднання розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата за спожиті послуги вноситься споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. А згідно з п. 4.2 Договору приєднання споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений договором строк. Пунктом 34 Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії передбачено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. А відповідно до підпункту 3 пункту 41 споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором. Суд зазначає, що факт відсутності договору про надання житлово- комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16. Згідно п.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України згідно зазначеної статті, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує. Відповідно до ст.302 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.І ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Згідно ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 року в справі №911/2390/18, виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Суд встановив, що відповідачу для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] , а також щомісячно направлялися повідомлення про нарахування вартості та кількості даних послуг з метою їх оплати. Нарахування по квартирі відповідача проводилось, на підставі Постанови КМУ від 21.07.2005 № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з постачання центрального опалення, холодної та гарячої води і водовідведення", а з 01.12.2021 - згідно показів загальнобудинкового приладу обліку теплової енергії та відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 № 830 - в редакції постанови КМУ від 08.09.2021 № 1022, Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою КМУ від 11.12.2019 № 1182 - в редакції постанови КМУ від 08.09.2021 № 1023, та відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315. Частиною 1 ст. 10 Закону № 2189 встановлено, що ціни (тарифи) на житлово- комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до п. 2.1 Договору приєднання, тарифи на послуги встановлюються уповноваженим органом на момент надання таких послуг, тобто Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг відповідно до ст. 16 Закону України "Теплопостачання", законів України "Про житлово-комунальні послуги", "Про Державне регулювання у сфері комунальних послуг", підпункту 5 п. 4 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 2014 р. № 715/2014, своєю постановою затверджує ПОРЯДОК формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання. Так, постановою НКРЕКП від 10.12.2018 № 1755 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню ЛМКП «ЛЬВІВТЕПЛОЕНЕРГО», яке є виконавцем цих послуг» установлені тарифи, за якими Відповідач зобов`язаний оплачувати надану йому послугу. Отже, споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично ними користувалися. Проте, всупереч п. 5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та чинних договорів відповідач не виконав свого зобов`язання щодо сплати послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Оплата за спожиті послуги повинна здійснюватися споживачем до кінця розрахункового періоду (місяця). Отже, у відповідача виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) за період з 01.06.2021 по 30.10.2022 в сумі 27152,79 грн. Станом на сьогодні вищезазначена сума не сплачена відповідачем. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд звертає увагу, що відповідач, за наявності для цього процесуальної можливості, не надав до суду належних і допустимих доказів про те, що вказані у справі розрахунки є невірним. Стороною відповідача не було наведено власного розрахунку, який би спростовував розрахунок, наданий позивачем, а тому у суду не має передбачених ЦПК України підстав для відхилення зазначених доказів. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов є підставним, оскільки встановлено, що дійсно відповідача наявна заборгованість. Дані обставини справи стверджуються матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об`єктивності. Відповідач не представив суду жодних доказів на спростування вимог позивача, а тому позов слід задовольнити. Як видно з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено 2481 грн судового збору, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved