Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-14 00:00:00

Позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі по тексту МТСБУ) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою в розмірі 178 704 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що 07.09.2018 о 00.37 год. в Чернігівській області на автодорозі від с. Мала Кошелівка Ніжинського району до с. Липів Ріг Ніжинського району сталась ДТП за участю автомобіля «ВАЗ-210994, д.н.з. [NUMBER] , яким керував відповідач, внаслідок якої пасажир автомобіля [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер у лікарні. Згідно довідки № 3018253454106855 про ДТП та вироку Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27.03.2019 у справі № 740/6110/18 ДТП сталась внаслідок порушення відповідачем п.п.2.3.б, 10.1, 12.1, 12.6.г ПДР України. Як зазначає позивач, на дату вчинення події, цивільно-правову відповідальність відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не було застраховано. Потерпіла особа (представник за довіреністю потерпілої - дружини загиблого) звернулась до МТСБУ із заявою про відшкодування заподіяної шкоди. Відповідно до наказу № 8047 від 13.08.2019, наказу № 4760 від 16.05.2019 та вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір регламентної виплати склав 178 704 грн., яке було сплачено потерпілій особі [PERSON] згідно платіжного доручення № 938086 від 17.05.2019 та № 1151516 від 14.08.2019. Посилаючись на викладене, а також положення ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію здійснених витрат в розмірі 178 704 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 680,56 грн. 10.09.2021 ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10.01.2022 позовні вимоги задоволено. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10.05.2022 вказане заочне рішення скасовано, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04.08.2022 залучено до участі у справі в якості третьої особи ПрАТ «СТ «Гарантія». Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12.10.2022 закрито підготовче провадження. 23.01.2023 до суду надійшли пояснення третьої особи - Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія» (далі по тексту ПрАТ «СТ «Гарантія»), у відповідності до яких зазначає про відмову МТСБУ у здійсненні страхового відшкодування у зв`язку із закінченням строків подання заяви про страхову виплату. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, у позовній заяві не заперечує проти розгляду справи в його відсутність. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи в його відсутність, в якій проти задоволення позовних вимог заперечує. Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи обставини справи та тривалість судового розгляду, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, враховуючи достатність часу для реалізації сторонами своїх прав на подання відзивів, заперечень, інших письмових пояснень та доказів. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 07.09.2018 о 00.37 год. в Чернігівській області на автодорозі від с. Мала Кошелівка Ніжинського району до с.Липів Ріг Ніжинського району сталась ДТП за участю автомобіля «ВАЗ-210994, д.н.з. [NUMBER] , яким керував відповідач, внаслідок якої пасажир автомобіля [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер у лікарні. Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27.03.2019 справі № 740/6110/18 відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України. 02.10.2018 представник потерпілої особи [PERSON] звернулась до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до наказу МТСБУ № 4760 від 6.05.2019 та наказу № 8047 від 13.08.2019 загальний розмір регламентної виплати потерпілій склав 178 704,00 грн. Вказана сума була виплачена потерпілій особі [PERSON] згідно з платіжним дорученням № 938086 від 17.05.2019 та № 1151516 віл 14.08.2019. 14.09.2020 позивачем на адресу відповідача була направлена претензія про регресні вимоги, яка була залишена відповідачем без реагування. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 22, 1166 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті її цивільного права, має право на їх відшкодування. Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, і звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Договір укладений між позивачем та страхувальником за своєю правовою природою є договором страхування. Правовідносини щодо страхування регулюються нормами Цивільного кодексу України, зокрема, главою 67 ЦК України. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Як передбачено ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до положень ст. 981 ЦК України та ч. 2 ст. 18 Закону України «Про страхування», договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). За визначенням ст. 8 Закону України «Про страхування», страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У відповідності до вимог ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 39.1 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до п.п. а) п.41.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до підп. 38.2.1 п. 38.2 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Позивач просить задовольнити його вимоги, стягнувши з відповідача вказану суму, посилаючись на те, що на дату вчинення події цивільно-правову відповідальність відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не було застраховано. Відповідач у заяві про перегляд заочного рішення зазначив про те, що на момент ДТП він мав чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності в ПрАТ «СТ «Гарантія», а тому у позивача МТСБУ не виникло право зворотної вимоги (регресу) до нього. Оцінюючи вказані доводи сторін, суд виходить з наступного. Відповідно до п.21.1 ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Як встановлено в судовому засіданні, 03.04.2018 між ПрАТ «СТ «Гарантія» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів (поліс № АК/8159716), згідно якого була застрахована цивільно-правова відповідальність водії автомобіля «ВАЗ-210994», д.н.з. [NUMBER] . 28.07.2018 згідно з договором купівлі-продажу [PERSON] продав, а відповідач [PERSON] придбав вищевказаний автомобіль, в зв`язку із чим було змінено номерний знак на [NUMBER] . Відповідно до п. 20-1.1, 20-1.2, ст.20-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії. У разі відчуження забезпеченого транспортного засобу права та обов`язки страхувальника переходять до особи, яка прийняла такий транспортний засіб у свою власність. Таким чином, після відчуження 28.07.2018 транспортного засобу ВАЗ-210994», д.н.з. [NUMBER] відповідачу [PERSON] , чинність полісу № АК/8159716 зберігалась до закінчення строку його дії, тобто до 03.04.2019, а права та обов`язку страхувальника від [PERSON] перейшли до [PERSON] . Відповідно до ст. 18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», дія договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності може бути достроково припинена: за письмовою вимогою страхувальника, про що він зобов`язаний повідомити страховика не пізніше ніж за 30 днів до дати припинення дії договору страхування та надати оригінал поліса страховику; у разі виходу транспортного засобу з володіння страхувальника проти його волі або знищення транспортного засобу; з інших підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 11 вказаного Закону, страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. Згідно з п. 1.2. Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 року № 566 (далі - Положення) метою створення єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є накопичення відомостей про чинні та припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності), страхові випадки, що мали місце, транспортні засоби та їх власників для організації обміну інформацією про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та контролю за його здійсненням. Оператор єдиної централізованої бази даних (далі - Оператор) - МТСБУ, яке забезпечує створення, ведення, матеріально-технічне та технологічне забезпечення єдиної централізованої бази даних, збереження і захист інформації, що міститься в ній (п. 1.3 Положення). Згідно п. 2.1 Положення, страховики - члени МТСБУ в обов`язковому порядку здійснюють збір та постачання до бази даних МТСБУ такої інформації за формою, встановленою додатком 1 до цього Положення, зокрема, відомості про втрачені, зіпсовані та знищені бланки полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та бланки спецзнака; відомості про укладені та достроково припинені внутрішні договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та видані до них спецзнаки; відомості про страхові випадки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, хід їх врегулювання та виплати страхового відшкодування. Відповідно до п. 2.2 Положення, оператор здійснює постачання до бази даних МТСБУ такої інформації, зокрема, відомості про видані страховикам - членам МТСБУ бланки полісів та бланки спецзнака за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Зміни відомостей про зареєстровані договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів надають страховики - члени МТСБУ протягом 2-х робочих днів з моменту підписання страхувальником полісу з внесеними змінами (п.3.4.6 Положення). Інформацію про дострокове припинення договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів надають страховики - члени МТСБУ протягом 5-ти робочих днів з дати анулювання, дострокового припинення, переоформлення договору (п. 3.4.7 Положення). За змістом п. 5.3 Положення, інформація, отримана з бази даних МТСБУ, використовується з метою отримання відомостей про наявність чи відсутність договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на дату скоєння ДТП та отримання відомостей про страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу на дату ДТП або на дату укладення договору обов`язкового страхування. З урахуванням вищенаведених обставин, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні представником позивача не надано доказів, які б свідчили про те, що цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, що давало б підстави МТСБУ здійснити відшкодування шкоди в порядку, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Також не надано доказів й того, що договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який укладений між ПрАТ «СТ «Гарантія» та [PERSON] , за яким права та обов`язки страхувальника перейшли до відповідача є припиненим в розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відомості до Єдиної централізованої бази даних МТСБУ про припинення вказаного договору не внесені. Суд зауважує, що наявність відмови ПрАТ «СТ «Гарантія» у виплаті позивачу страхового відшкодування за вищевказаним страховим випадком на підставі полісу № АК/8159716 (лист від 19.07.2022 вих. № 359/22) не може бути підставою для стягнення страхового відшкодування з відповідача, оскільки вказана відмова обґрунтована пропуском позивачем строків для подання заяви відповідно до п.п.37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed