Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

07.12.2022 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , відповідно до вимог якої позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей по 3000 грн. на кожного щомісячно, починаючи з досягнення ними повноліття та до закінчення навчання. Позов обґрунтовується тим, що позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12.11.2021 року. Діти проживають разом з позивачем та судовим наказом Солом`янського районного суду м. Києва від 09.12.2021 року було стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на двох дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, починаючи з 19.10.2021 року та до повноліття дітей. Станом на 22.12.2022 року діти мають досягти повноліття, але обоє продовжують навчання та будуть його продовжувати. Враховуючи викладене, сторона позивача просить задовольнити позов. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.12.2022 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін у справі та визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. У судове засідання сторона позивача не з`явилася, представником через канцелярію суду було подано заяву з якого вбачається, що він просить проводити розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги вони підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому процесуальним законом. Відзив у встановлений судом строк не подав. Суд за письмовою згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 27.07.2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12.11.2021 року (справа № 760/24700/21). Від шлюбу сторони мають двох дітей, які станом на день розгляду справи досягли повноліття: доньку - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] - а.с. 3), та сина - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] - а.с. 4). Згідно довідки № 1057 від 21.09.2022 року [PERSON] навчається на денній формі навчання в Закладі фахової передвищої освіти «Перший Київський фаховий медичний коледж», термін навчання з 01.09.2020 року по 30.06.2024 року (а.с. 6). Згідно довідки № 295 від 27.09.2022 року [PERSON] навчається в Вищому професійному училищі № 33 м. Києва з 01.09.2020 року по 30.06.2023 року, денна форма навчання (а.с. 7). Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Таким чином, у відповідача є обов`язок утримувати дітей до досягнення ними двадцяти трьох років, у разі продовження навчання, за умови, що він може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи наявні в матеріалах справи документи, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання доньки та сина, як повнолітніх дітей, які продовжують навчання, ґрунтується на законі. При цьому, згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 182 вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач жодним чином не спростував наявності у нього можливості надавати матеріальну допомогу повнолітнім дітям, які продовжують навчання. Однак, щодо заявленого розміру аліментів, які просить сторона позивача стягнути з відповідача, слід зазначити наступне. Так, представник позивача у позовній заяві посилається лише на те, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зокрема, станом на 2023 рік прожитковий мінімум на працездатну особу складає 2684 грн. Тому, за його доводами, є правомірним прохання позивача стягнути аліменти в трохи більшій сумі, ніж в мінімально рекомендованому законом розмірі, а саме по 3000 грн. за місяць на кожну дитину. Разом з тим, матеріали справи не містять інформації щодо суми, яку позивачка витрачає кожного місяця на доньку та сина, в тому числі і приблизного розрахунку, що в таку суму входить, що позбавляє суд можливості встановити дійсний розмір витрат. Тобто, враховуючи рівність прав батьків, така сума не є обґрунтованою з огляду на положення законодавства. Доведення необхідного розміру стягнення аліментів на дитину покладено на сторону, яка заявляє такі вимоги. Крім того, стороною не надано жодних документів, що б підтверджували матеріальний стан відповідача, а також щодо наявності станом на день подання позовної заяви у нього будь-якого майна. Такі докази сторона не була позбавлена можливості отримати та надати до суду на підтвердження заявлених вимог. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За положеннями ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, з урахування доводів сторін та наявних доказів, оскільки повнолітні донька та син сторін продовжують навчання та в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, суд вважає, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі по 2000 грн. на кожну дитину є достатнім та співмірним для задоволення потреб одним з батьків. З урахуванням положень ст. 13 ЦПК України, за заявленими вимогами сторони позивача, стягнення аліментів слід присудити до закінчення донькою та сином навчання відповідно до ст. 199 СК України. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial