Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

Представник позивача, адвокат Лабик Р.Р., повноваження якого підтверджено ордером від 15.06.2022 року серії АІ № 1240915, звернувся до Ватутінського міського суду Черкаської області з цивільним позовом за змістом якого просить стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , страхове відшкодування, пов`язане із втратою [PERSON] годувальника в особі батька, в розмірі 170 028 грн., а також судові витрати в розмірі 30 000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.02.2020 року близько 03 год. 00 хв. [PERSON] керуючи автомобілем Volkswagen Transporter, р.н. [NUMBER] , поблизу перехрестя вул. Ювілейна та просп. Ватутіна в м. Ватутіне здійснив наїзд лівою частиною автомобіля на пішохода [PERSON] , [INFO] , який внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер. За даним фактом розпочато кримінальне провадження № 12020250140000170, за результатами досудового розслідування якого обвинувальний акт відносно [PERSON] за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, надіслано до Ватутінського міського суду Черкаської області, де триває його судовий розгляд. У результаті загибелі [PERSON] його донька [PERSON] втратила годувальника, в зв`язку з чим в неї виникло право на відшкодування такої шкоди за рахунок Моторного (транспортного) страхового бюро України, однак відповідачем у досудовому порядку не здійснено виплату страхового відшкодування законному представнику [PERSON] . Представником відповідача Патрик Г.Г. , повноваження якої підтверджено довіреністю від 21.12.2021 року № 6-01/117, подано відзив на позовну заяву за змістом якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказане мотивоване тим, що страховик чи Моторного (транспортного) страхового бюро України не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Також вказано, що судом не завершено розгляд кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] , іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди в якій загинув [PERSON] , який не позбавлений права довести наявність обставин, які є підставою для звільнення його від обов`язку відшкодування шкоди, тож за вказаних обставин на МТСБУ не може бути покладено обов`язку здійснити регламентну виплату представнику неповнолітньої потерпілої. Крім іншого, вказано, що окрім доньки загиблого [PERSON] , ще і його батьки можуть мати право на отримання страхового відшкодування, тож задоволення позовних вимог порушуватиме їх права. Додатково вказано про відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки позивачем не доведено необхідність звернення до суду з даним позовом до МТСБУ та порушення її прав, неможливість пред`явлення даного позову в межах кримінального провадження, а також ненадання розрахунку витраченого часу адвокатом. Ухвалою від 05.09.2022 року за клопотанням представника відповідача до участі в справі залучено [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. [PERSON] 04.01.2023 року отримавши примірник позовної заяви з додатками, що підтвердив особистим підписом (а.с. 81), в межах строку, визначеного ухвалою від 05.09.2022 року, письмових пояснень щодо позовних вимог суду не надав. Учасники справи, будучи належним чином та завчасно повідомленими про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання не з`явились, тож відповідно до положень ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від 14 до 18 років можуть захищати в суді їх батьки. Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 22.02.2020 року о 06 год. 30 хв. по вул. Ювілейна в м. Ватутіне Черкаської області сталася дорожньо-транспортна пригода в ході якої автомобіль Volkswagen Transporter, р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, які призвели до його смерті. За даним фактом розпочато кримінальне провадження № 12020250140000170, за результатами досудового розслідування якого обвинувальний акт відносно [PERSON] за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, надіслано до Ватутінського міського суду Черкаської області, де триває його судовий розгляд. Факт смерті [PERSON] , [INFO] , підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 24.02.2020 року Ватутінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Позивач [PERSON] у період часу з 07.10.2006 року по 08.07.2009 року перебувала в шлюбі з [PERSON] , та в подальшому 05.08.2011 року в зв`язку з одруженням змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 21.11.2017 року № 00019070384. Померлий [PERSON] та позивач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18.04.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ватутінського міського управління юстиції Черкаської області. Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] , пов`язана з експлуатацією автомобіль Volkswagen Transporter, р.н. [NUMBER] , не була застрахована. Представником [PERSON] , законного представника неповнолітньої [PERSON] , 05.05.2020 року повідомлено МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду та подано заяву виплату страхового відшкодування, пов`язане з втратою годувальника в розмірі 170 028 грн., а також в подальшому на запити МТСБУ долучались додаткові документи. МТСБУ листом від 27.11.2020 року № 3.1.-01-в/35451 повідомило представника [PERSON] , що МТСБУ повернеться до розгляду питання про відшкодування завданої шкоди після отримання інформації про прийняте рішення у судовій справі за фактом дорожньо-транспортної пригоди в якій також подано цивільний позов. Встановленим судом фактам відповідають деліктні правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Приписами ч. 2 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно із ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з пп. «а» п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застраховував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» станом на 20.02.2020 року мінімальна заробітна плата становила 4 723 грн. Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим 170 028 грн. (36 * 4 723 грн.) Згідно з ч. 1 ст. 1200 ЦК України в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Тлумачення вказаних положень закону свідчить про те, що п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за способом викладення змісту є відсилочним, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на ст. 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою. Аналогічні правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 року в справі № 304/936/19. Згідно п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). За змістом пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. З аналізу вказаних норм законодавства суд приходить до висновку, що обов`язок по прийняттю рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та здійснення виплати такого відшкодування, або ж прийняття рішення про відмову в проведенні такої виплати у відповідача виник з дня подання представником позивача відповідної заяви про здійснення страхового відшкодування і повинен бути виконаний не пізніше ніж на 90 день з дня подання позивачем відповідної заяви. У порушення наведених норм матеріального закону МТСБУ, отримавши 05.05.2020 року інформацію про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування, за відсутності підстав для прийняття рішень про відмову у його виплаті [PERSON] , як законному представнику неповнолітньої [PERSON] , яка є донькою загиблого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 22.02.2020 року [PERSON] , протиправно, в строк, передбачений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», таку виплату в розмірі 170 028 грн. не здійснено, що є підставою для задоволення позовних вимог. При цьому, доводи представника відповідача з приводу призупинення розгляду заяви про виплату [PERSON] страхового відшкодування, до набрання законної сили судового рішення в кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд вважає неспроможними, оскільки здійснення такої виплати не залежить від встановлення винуватості [PERSON] у вчиненні даного кримінального правопорушення, а МТСБУ не позбавляться права пред`явлення регресного позову до нього. Аналогічним доводам МТСБУ з посиланням на застосування приписів ст.ст. 36.2, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надано правову оцінку в постанові Верховного Суду від 21.04.2022 року в справі № 447/2222/20. Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року в справі № 465/4287/15 констатовано, що цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, настає без вини її заподіювача. Тому страховик (МТСБУ) хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Також критичній оцінці підлягають доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог з підстав, що право на отримання такого страхового відшкодування (регламентної виплати), окрім неповнолітньої [PERSON] , можуть мати батьки загиблого [PERSON] , оскільки вони в межах строку, передбаченого п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до МТСБУ із відповідною заявою не звертались. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно змісту ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133, ч. 2 ст. 137 ЦПК України до складу судових витрат, крім судового збору, належать витрати, пов`язаних з розглядом справи, до складу яких, крім іншого, відносяться витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до змісту позовної заяви представником позивача вказано, що орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу в справі становить 30 000 грн., а також до позовної заяви долучено лише копії договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 10.04.2020 року № 61253, укладеного між [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , та адвокатським об`єднанням «Автопоміч», а також замовлення на надання професійної правничої допомоги від 13.06.2022 року. Відповідно до змісту ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір понесених витрат на правову допомогу підлягає доказуванню на загальних підставах. Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 20.07.2021 року в справі № 922/2604/20, відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. При цьому, від представника позивача жодних заяв до суду про те, що докази реального розміру витрат на правничу допомогу, які понесено [PERSON] у зв`язку з розглядом даної справи, буде надано в подальшому, зокрема після ухвалення судом рішення в справі, не надходило. Також вирішуючи питання судових витрат, оскільки позивач, позовні вимоги, якої задоволено, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, суд вважає, за необхідне у відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (зі змінами), стягнути з відповідача на користь держави судовий збір 1 700 грн. 28 коп., що відповідає розміру ставки судового збору за пред`явлення фізичною особою позовної вимоги майнового характеру у 2020 році - 1% ціни позову (170 028 * 1 / 100), оскільки підстав для звільнення МТСБУ від його сплати судом не встановлено. Вказане також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 02.02.2022 року в справі № 464/3076/16-ц, від 06.10.2021 року в справі № 591/7332/18, від 07.07.2021 року в справі № 554/3289/20, щодо застосування ч. 6 ст. 141 ЦПК України, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковими для врахування судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved