Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

представник позивача звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить суд трудовий договір, укладений між [PERSON] ДП «Дослідне господарство «Оброшине» Інституту сільського господарства карпатського регіону Національної академії аграрних наук України розірвати, на підставі ст. 38 КЗпП України; зобов`язати ДП «Дослідне господарство «Оброшине» Інституту сільського господарства карпатського регіону Національної академії аграрних наук України повернути [PERSON] трудову книжку і внести запис про його звільнення, видати наказ про звільнення та здійснити повний розрахунок; стягнути з ДП «Дослідне господарство «Оброшине» Інституту сільського господарства карпатського регіону Національної академії аграрних наук України на користь [PERSON] понесені ним судові витрати, а саме витрати на професійну (правничу) допомогу у розмірі 5 000 грн., а також судовий збір у розмірі 992,40 грн. Свої вимоги мотивує тим, що позивач перебуває на посаді лісничого у Дії «Дослідне господарство «Оброшине» Інституту сільського господарства карпатського регіону Національної академії аграрних наук України (далі - Державне підприємство), про це свідчать відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 06.10.2022 року та копія посвідчення працівника державної лісової охорони України ДПДГ «Оброшине». 26.05.2022 року ним було подано роботодавцю заяву про надання чергової відпустки з 09.06.2022 року на 24 календарних дні за період 2019-2020 року. У зв`язку із систематичним порушенням роботодавцем вимог законодавства в частині своєчасної виплати заробітної плати, у зв`язку з чим існує велика заборгованість, а також не нарахування відпускних, позивачем було прийнято рішення про розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Оскільки, роботодавець добровільно не хотів приймати заяву про розірвання трудового договору, 20.06.2022 року позивачем вказану заяву було скеровано поштовим відправленням, про що свідчить копія поштового відправлення з описом вкладення до цінного листа. Відповідно до трекінгу: 22.06.2022 року поштове відправлення було отримано. Однак, на час звернення до суду із позовом роботодавцем не було прийнято рішення про розірвання трудового договору, а також не виконано вимоги щодо видачі наказу про звільнення та трудової книжки, а також здійснити розрахунок із працівником, що порушує права позивача, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду із позовною заявою. Ухвалою від 08.11.2022 року відкрито провадження у справі. В судове засідання позивач не з`явився. Представник позивача подала на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить розгляд справи проводити у відсутності її довірителя. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоч був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, відзиву на позовну заяву на адресу суду від представника відповідача не надходило. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши думку учасників справи, висловлено у поданих ними письмових заявах, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. За змістом частини 1 статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Підстави припинення трудового договору визначені у ст. 36 КЗпП України, серед яких, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39). Статтею 38 КЗпП України визначено підстави для розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] був прийнятий на посаду лісника та перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Дослідне господарство «Оброшине» Інституту сільського господарства карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, яким до травня 2022 року нараховувалась позивачу заробітна плата, що вбачається із виписки про індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON] від 07.10.2022 року, страхові внески сплачено включно по червень 2021 року. З поданої позивачем заяви від 17.06.2022 року вбачається, що останній просив звільнити його з роботи на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України при цьому днем звільнення вважати останній день відпустки 02.07.2022 року. Встановлено, що роботодавець припинив виплату [PERSON] заробітної плати з червня 2022 року, однак жодним чином не відреагував на заяву позивача про розірванню трудового договору від 17.06.2022 року, яка отримана відповідачем 22.06.2022 року. Отже, позивач звернувся до відповідача із заявою про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, повідомивши про це роботодавця письмово за два тижні, тому останнім робочим днем - днем звільнення є 06.07.2022 року, однак станом на час звернення до суду із позовом та розгляду справи судом трудовий договір не був розірваний, а трудові відносини не були припинені. На заперечення встановлених судом обставин стороною відповідача не надано відзиву на позовну заяву та не представлено суду будь-яких доказів, що спростовували б заявлені у позовній заяві та встанолені судом фактичні обставини справи. Відповідно до трудового законодавства України будь-який працівник, має право звільнитися за власним бажанням. Законодавством України визначено право особи вільно обирати собі місце роботи та припиняти трудові відносини за власним бажанням, будь-яких обмежень не допускається, оскільки це порушує невід`ємне право особи на вільний вибір праці. Із матеріалів справи суд установив, що позивач вчинив, передбачені\~статтею 38 КЗпП України\~дії, необхідні для припинення трудових відносин, припинив виконувати свої трудові обов`язки лісника, однак трудовий договір не був розірваний, а трудові відносини не були припинені. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих КУ та\~КЗпП України, а відтак суд прийшов до переконання про те, що позовні вимоги про визнання трудових відносин між сторонами припиненими та розірвання трудового договору з ініціативи працівника на підставі ч. 1\~ст. 38 КЗпП України\~підлягають до задоволення, оскільки в позасудовому порядку позивач позбавлений іншої можливості скористатися своїм правом на звільнення за власним бажанням. Окрім того, судом встановлено, що на заявлену вимогу про повернення позивачу трудової книжки при звільненні, остання була залишена відповідачем без уваги. Відповідно до\~ст. 48 КЗпП України\~(чинної на момент виникнення трудових відносин між сторонами) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Відповідно до ст. 47 КЗпП роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ст. 48 КЗпП Облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному\~Законом України\~"Про\~збір та\~облік єдиного\~внеску на\~загальнообов`язкове державне\~соціальне страхування". На\~вимогу працівника,\~який вперше\~приймається на\~роботу,\~трудова книжка\~оформляється роботодавцем\~в обов`язковому\~порядку не\~пізніше п`яти\~днів після\~прийняття на\~роботу. Роботодавець\~на вимогу\~працівника зобов`язаний\~вносити до\~трудової книжки,\~що зберігається\~у працівника,\~записи про\~прийняття на\~роботу,\~переведення та\~звільнення,\~заохочення та\~нагороди за\~успіхи в\~роботі. Порядок ведення трудових книжок\~визначається Кабінетом Міністрів України. Таким чином вимоги про зобов`язання відповідача повернути [PERSON] трудову книжку із внесеним записом про його звільнення, видати наказ про звільнення та здійснити повний розрахунок, знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах, та підлягають до задоволення. У зв`язку із установленим, суд прийшов до переконання про те, що доводи позивача про необхідність зобов`язання відповідача до вчинення відповідних дій знайшли своє підтвердження, що доводить порушення відповідачем вимог трудового законодавства, а тому позов слід задоволити у повному обсязі. У відповідності до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 992,40 грн.

Outcome: approved