Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування при Шевченківській районній в м. Полтаві раді, Орган опіки та піклування при Полтавській районній державній адміністрації, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів, посилаючись на те, що 24.09.2010 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, який було зареєстровано у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 1277. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . 19.12.2013 року рішенням Полтавського районного суду Полтавської області шлюб між позивачкою та відповідачем був розірваний. Після розірвання шлюбу дитина залишилися проживати разом з позивачкою та знаходиться практично на повному її матеріальному утриманні вже протягом дев`яти років. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Однак всупереч вказаній нормі Закону відповідач починаючи з 2013 р. постійно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, взагалі не цікавиться її долею, життям, не відвідує її вдома, у школі, не звертається до дільничних педіатрів з метою отримати інформацію про загальний стан здоров`я дитини. Жодної участі відповідач у вихованні дитини не бере та не має бажання з нею бачитись, і так триває без перебільшення вже дев`ять років. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються мною самостійно без участі та підтримки зі сторони відповідача. Позивачка зазначає, що вона жодного разу не зверталася до батька дитини з проханням про зустрічі з дитиною, адже розраховувала на його свідомість, тобто мала надію, що він самостійно за власною ініціативою зустрічатиметься з дитиною, цікавитиметься її життям та здоров`ям, але як виявилося помилялася, так як вже протягом останніх дев`яти років батько дитини жодним чином не намагається хоча б нагадати про себе, зокрема він жодного заразу не звертався до неї з приводу дитини ні в письмовій, ні в усній формі, і як наслідок дитина взагалі його не знає, що взагалі є неприпустимим. Зважаючи на вище викладені обставини, у відповідності до ст. 164 СК України є всі підстави для позбавлення відповідача по справі батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Позивачка проживає з дитиною за адресою: [ADDRESS] . Має нормальні житлово-побутові умови, повністю утримую дитину, займається її вихованням, всебічну допомогу пов`язану з дітьми їй надають її рідні. Нею створені всі необхідні умови для нормального розвитку дитини, життя та навчання. У дитини є окрема кімната, місце для заняття та ігор, спальне місце. В помешканні є телевізор, книги, необхідні для всебічного розвитку дитини, іграшки. Позивачка працює в Полтавському комунальному автотранспортному підприємстві 1628, займаючи посаду - Вантажник самоскидів, і за останні пів року середній розмір моєї щомісячної заробітної плати складає 6609,88грн., що підтверджується відповідною довідкою. З цього виходить, що вона може самостійно утримувати свою дитину. Протягом останніх дев`яти років відповідач не виконував та не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини та не бажає їх виконувати, не вживає заходів щодо забезпечення своїй дитині достатнього життєвого рівня, повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку та захисту її законних прав і інтересів, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не цікавиться життям дитини, а також не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини тощо. Довідкою, щодо навчання сина, яка була видана Супрунівським НВК Полтавської міської ради 25.08.2022 р. № 01-14/232 підтверджується, що дитина відвідує вищевказаний навчальний заклад з 2019 р., і за весь час відвідин відповідач жодного разу не цікавився успіхами своєї дитини, зокрема не звертався до керівництва закладу та класного керівника з приводу отримання будь-якої інформації стосовно дитини, не відвідував батьківських зборів. Довідкою виданою 24.08.2022 р. Супрунівським АЗП СМ підтверджується перебування дитини на обліку у вищевказаному медичному закладі починаючи з 2018 р. За весь період перебування дитини на обліку батько жодного разу не звертався до даного закладу з метою отримання інформації, щодо здоров`я дитини. Відповідач повністю відмовився від своєї дитини, адже ігнорування (з усіх точок зору) власного сина з його сторони триває вже протягом останніх 9-ти років, що є неприпустимим з точки зору положень СК України, і безумовно саме даний факт змусив позивачку звертатися до суду про позбавлений відповідача батьківських прав щодо дитини. Крім цього, рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 29.11.2013 р. справа №545/4334/13-ц було ухвалено стягувати з відповідача - [PERSON] , на користь позивачки на утримання їхнього неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 22.10.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання сина значно зріс. Тож, позивачка вважає, що визначений за вищезгаданим рішенням суду розмір аліментів підлягає збільшенню в порядку ст. 192 СК України виходячи з наступних підстав. По-перше. Статтею 182 СК України передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто, наприклад станом на сьогоднішній день щомісячний розмір аліментів на утримання нашої дитини повинен складати щонайменше 1372грн., адже прожитковий мінімум для дитини десятирічного віку наразі складає 2744 грн.. По-друге. Позивачці достовірно не відомо де відповідач працює, яку отримує заробітну плату, однак в будь-якому разі на утримання дитини він зобов`язаний сплачувати аліменти в більшому розмірі, аніж це зазначено в судовому рішенні, і повинен він це робити у відповідності до положень в т.ч. чинного СК України. В даному випадку важливим є те, що за ці майже дев`ять років з моменту ухвалення судового рішення значно збільшився мінімальний розмір аліментів, а також прожитковий мінімум, дуже зросли ціни, і продовжують зростати абсолютно на все, зокрема на одяг, харчування, відвідування спортивних секцій, гуртки, товари для навчання в ЗОШ, медичні послуги, відпочинок тощо. Як вже зазначалося вище, позивачка працює в Полтавському комунальному автотранспортному підприємстві 1628, займаючи посаду - Вантажник самоскидів, і за останні пів року середній розмір її щомісячної заробітної плати складає 6609,88 грн., що підтверджується відповідною довідкою. В наш час на такий розмір заробітку прожити дуже важко, адже необхідно витрачати кошти на спожиті комунальні послуги, якісне харчування, навчання та розвиток дитини (зокрема гуртки), відпочинок, спортивні секції для дитини і т.д. Крім вищевказаного розміру заробітної плати, позивачка не отримує жодних інших доходів. Розміру аліментів (500 грн.) абсолютно не вистачає навіть на якісне харчування дитини протягом одного тижня, не говорячи вже про інші нагальні питання про які позивачка вказувала вище, однак відповідача це не цікавить. У судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат Литовченко Р.В. позов підтримали, прохали задовольнити. При цьому адвокат звернув увагу суду на те, що окрім переплати по аліментів відповідач ніяким чином тривалий час не цікавився життям сина та не приймав участі в його вихованні. Відповідач та його представник - адвокат Ткаченко А.В. у судовому засіданні проти задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав заперечували, проти збільшення розміру аліментів до 3000,00 грн. заперечували та відповідач вказав, що має іншу сім`ю та малолітню дитину, а також його заробітки значно погіршились а тому прохав стягувати з нього аліменти в розмірі частини від його заробітку. Позивач звернув увагу на те, що позивачка постійно виставляє його в очах сина як поганого батька а тому він щоб не травмувати дитину, яка ще не сформувалась як свідомий член суспільства хотів розпочати спілкування з сином в більш зрілому віці. Представник відповідача зазначила , що позивачем не надано до суду жодного доказу на саме ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків, який має бажання приймати участь в вихованні сина але без поганих характеристик в його бік з боку колишньої дружини. Так у відзиві на позов відповідач просить відмовити в задоволенні позовної вимоги про позбавлення його батьківських прав та взяти до уваги, що він, [PERSON] , бажає піклуватися про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, хоче спілкуватися з ним в достатньому обсязі та матеріально забезпечувати. До кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку у псих- та нарко- диспансері не перебуває, має своє житло та автомобіль. Вказує, що заборгованості зі сплати аліментів не має, більше того в нього наявна переплата в розмірі 36 102,20 гривень. У відзиві [PERSON] , частково визнав позовні вимоги [PERSON] , а саме в частині зміни (фактичного збільшення) розміру аліментів стягуваних з нього на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Однак заперечує щодо зміни способу їх стягнення та переходу з твердої грошової суми на стягнення аліментів в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вважає, що стягнення з нього аліментів в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є недоцільним, оскільки постійної роботи не має, зараз здійснюю догляд за дитиною, [PERSON] , [INFO] та намагається при будь-якій нагоді заробити на життя на різних підсобних роботах. Таким чином, його заробіток не є стабільним, а отже, не матиме змоги сплачувати аліменти на утримання нашого спільного сина - [PERSON] в розмірі частці від свого доходу. В свою чергу, зазначає, що не заперечує проти збільшення розміру стягуваних з нього аліментів з 500 до 3000 (трьох тисяч) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. На його думку, аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , в розмірі 3000 гривень 00 копійок щомісячно є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Що стосується позовної вимоги про позбавлення його батьківських прав, вважає за необхідне звернути увагу суду, що позов в цій частині є необгрунтованим, не грунтується на нормах матеріального права, дана позовна вимога не підтверджена необхідними доказами, а тому він категорично заперечує проти її задоволення виходячи з нижчевикладеного. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у Першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. В поданій до Полтавського районного суду Полтавської області 02.09.2022 року позовній заяві [PERSON] не підтверджує необхідність позбавлення його батьківських прав необхідними доказами та не наводить мотивів, які б свідчили про наявність підстав для позбавлення батьківських прав щодо неповнолітнього сина. Звертає увагу суду, що саме позивачка була ініціатором розірвання нашого шлюбу, що підтверджується Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 19.12.2013 року у справі № 545/4333/13-ц. Відповідач на протязі майже трьох років після розірвання шлюбу намагався зв`язатися з [PERSON] , побачити та поспілкуватися з сином, дізнатися про його фізичний та психологічний стан, про його розвиток, проявляв зацікавленість щодо його способу життя, однак позивачка або ігнорувала його телефонні дзвінки або принижувала його. Позивачкою було подано позов про позбавлення його батьківських прав, що стало для нього тяжким ударом. Відповідач хоче бачитися та спілкуватися з сином та категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав. З огляду на вищевикладене вважає, що в даному випадку відсутні підстави для застосування до нього крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування при Шевченківській районній в м. Полтаві раді Сомик Д.М. проти позбавлення батьківських прав відповідача заперечувала, вказавши на відсутність підстав для цього щодо аліментів поклалась на розсуд суду. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування при Полтавській районній державній адміністрації у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши думку неповнолітнього сина, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Так судом встановлено, що 24.09.2010 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, який було зареєстровано у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 1277. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON] [INFO] , батьком якого у свідоцтві про народження Серії [NUMBER] записаний [PERSON] 19.12.2013 року рішенням Полтавського районного суду Полтавської області шлюб між позивачкою та відповідачем був розірваний. Після розірвання шлюбу дитина залишилися проживати разом з позивачкою. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 29.11.2013 року по справі №545/4334/13-ц було ухвалено стягувати з відповідача - [PERSON] , на користь позивачки на утримання їхнього неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 22.10.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів наданого Шевченківським ВДВС у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 21.10.2022 року № 93301, заборгованості зі сплати аліментів у [PERSON] відсутня, переплата зі сплати аліментів становить 36 102,20 гривень. Відповідно до даних довідок КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги ПОР» №4640 від 22.11.2022 року та КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей ПОР» № 4958 від 30.11.2022 року [PERSON] на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває. Згідно Висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради від 25.10.2022 року № 206, гр. [PERSON] не доцільно позбавляти батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Допитані у судовому засіданні у якості свідків за клопотанням позивачки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є сусідами позивачки повідомили, що з часу проживання позивачки по [ADDRESS] , а саме протягом останніх десь шести років вони жодного разу за місцем проживання позивачки не бачили там відповідача і її син [PERSON] під час розмов повідомляв , що в нього немає батька. Зокрема [PERSON] повідомила, що перебуває в дружніх відносинах з позивачкою остання розповідала їй , що відповідач дзвонив до неї та пропонував попити з сином какао, щоб позивачка, щось розповідала сину про батька вона не пам`ятає. В судовому засіданні була з`ясована думка десятирічного [PERSON] який повідомив, що батько його не любить і багато років тому він їх кинув і не хоче , щоб батько до них приїзжав і дзвонив. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний, духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідно до п. 7 вище зазначеної Постанови, факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами. Згідно зі ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, батьки несуть відповідальність за виховання дитини, її інтереси повинні бути предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно п. 2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема якщо він якщо вона, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Згідно приписів Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого не доведено за обставин цієї справи належними та допустимими доказами, систематичного та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків не встановлено, відповідач сплачує аліменти на утримання дитини та бажає брати активну участь у його вихованні та розвитку. Крім того, суд враховує ту обставину, що відповідач 26.10.2022 року звернувся до виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради із заявою щодо встановлення графіку побачень із дитиною, [PERSON] . Надавши оцінку доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Щодо позовних вимог про збільшення розміру аліментів суд зазначає наступне. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ст. 181 ч. 3 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні аліментів суд враховує: 1/ стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2/ стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3/ наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4/ інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ст. 183 ч. 1 СК України частка заробітку /доходу/ матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Беручи до уваги вище викладене, враховуючи матеріальний та сімейний стан сторін, їх стан здоров`я, те, що відповідач має іншу сім`ю та малолітню дитину, суд вважає, що наявні підстави для зміни розміру аліментів встановленого рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 29.11.2013 року по справі №545/4334/13-ц, а саме слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. З огляду на встановлені обставини позов в частині збільшення розміру аліментів підлягає до задоволення. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Так відповідачем понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 3000грн.00коп., які підтверджені договором про надання правової допомоги від 19.12.2022 року №Т-03/12/22, актом наданих послуг та виконаних робіт від 08.02.2023 року, детальним описом робіт та наданих послуг адвокатом а також копіями квитанцій про оплату послуг. З огляду на надані докази суд вважає належним чином доведені обставини витрат відповідачем на послуги адвоката в зазначеному розмірі та даний розмір є спів мірним наданими послугам а тому понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу адвоката слід стягнути з позивачки на його користь пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 1500грн.00коп. та віднести за рахунок відповідача витрати на правничу допомогу в іншій частині в розмірі 1500грн.00коп. Витрати по сплаті судового збору за позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають стягненню з відповідача на користь держави, згідно ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір». Витрати по сплаті судового збору за позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають віднесенню за рахунок позивачки, згідно ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову в цій частині. На підставі викладеного,

Outcome: partial