Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про виключення зі Спадкового реєстру помилково зробленого запису про заповіт та визнання права власності у порядку спадкування за заповітом, після смерті її прабабусі [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що після смерті її прабабусі [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] , яка належала останній на праві приватної власності. За життя [PERSON] залишила заповіт посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Непечій Н.М. 30 вересня 1996 року за реєстровим номером 1-2127, в якому вона заповіла належну їй квартиру [PERSON] .. Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивач [PERSON] прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, так як була зареєстрована за одною адресою зі спадкодавцем, а так само подала до державної нотаріальної контори, за місцем відкриття спадщини, заяву про прийняття спадщини. Обидві ці дії були вчинені нею у строк, передбачений ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР, тобто шість місяців. 01 листопада 2019 року позивач звернулася до Третьої запорізької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченим 30 вересня 1996 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Непечій Н.М. за реєстровим номером 1-2127 після померлої [PERSON] .. Цього ж дня, позивачу постановою державного нотаріуса Третьої запорізької державної нотаріальної контори Трипольської К.К. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за зазначеним заповітом. Підставою відмови стало те, що в Спадковому реєстрі наявний запис про чинний заповіт від 30.10.1996 року за реєстровим номером 1-2127 посвідченого Третьою запорізькою державною нотаріальною конторою від імені [PERSON] .. При цьому, будь-які інші спадкоємці щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори не зверталися, зокрема і за заповітом від 30.10.1996 року. Через наявні перешкоди позивач більше 21 року не може оформити свої спадкові права. Таким чином, з метою захисту порушених спадкових прав позивача у зв`язку із неможливістю у позасудовому порядку внести зміни до Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та виключити із нього помилково зроблений запис зроблений Запорізькою філією державного підприємства «Інформаційний центр» про чинний заповіт від 30.10.1996 р. прописаного за № 1-2127, від імені [PERSON] , посвідчений Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою, у зв`язку із відсутністю правонаступника Державного підприємства «Інформаційний центр», Позивач просить Суд виключити із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) помилково зроблений запис зроблений Запорізькою філією державного підприємства «Інформаційний центр» про чинний заповіт від 30.10,1996 р. прописаного за № 1-2127, від імені [PERSON] , посвідчені Третьою запорізькою державною нотаріальною конторою. Також, позивач вважає, що у зв`язку із відмовою їй у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом згідно із постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.11.2019 р. № 2275/02-31, винесеною Трипольською К.К. державним нотаріусом Третьої нотаріальної контори, вона має право на визнання за собою право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом, посвідченим Непечій Н.М. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу від 30 вересня 1996 року за реєстровим номером № 1-2127, після [PERSON] , померлої [INFO] . Зокрема, таке її право пояснюється тим, що на момент смерті спадкодавця [PERSON] позивач проживала разом із спадкодавцем однією сім`єю, фактично вступила у володіння та користування майном після відкриття спадщини є спадкоємцем за заповітом. А заповіт, на який посилається державний нотаріус Третьої запорізької державної нотаріальної контори Трипольська Катерина Костянтинівна, як причину відмови у видачі Свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом - не існує, і ніколи не існував. Натомість є лише запис в Спадковому реєстрі, а про його помилковість вказує такий самий номер (1-2127), що і в заповіті від 30 вересня 1996 року, спадкоємцем за яким є позивач та співпадінням по датам місяців вересня і жовтня - це саме 30-те число. Все вищенаведене, на думку позивача, може свідчити про технічну помилку, або програми, або людини, яка вносила відомості до програми. При цьому, заповіт складний [PERSON] 30 вересня 1996 року посвідченого приватним нотаріусом Непечій Н.М. Запорізького міського нотаріального округу та зареєстрований в Спадковому реєстрі за № 1\-2127 - є дійсним та таким, що не скасований на момент смерті спадкодавця і по сьогодні. Також, вказали на те, що заповіт [PERSON] посвідчений Непечій Н.М. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу від 30 вересня 1996 року за реєстровим номером № 1-2127, по формі та змісту відповідає вимогам чинного законодавства, а його зміст не викликає сумніву щодо дійсного волевиявлення заповідача. Запис про заповіт [PERSON] від 30.10.1996 року за реєстровим № 1-2127, посвідчений Третьою запорізькою державною нотаріальною конторою, зроблений у Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) є помилково зробленим Запорізькою філією державного підприємства «Інформаційний центр». Додатково в позові зазначено, що ніхто не звернувся із заявою про прийняття спадщини протягом 21 років, зазначаємо, що визнаючи право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за Позивачем квартири [ADDRESS] , права інших спадкоємців (якщо такі є) не є порушеними. На заповіті [PERSON] від 30 вересня 1996 р. посвідченому Непечій Н.М. приватним нотаріусом Запорізького міською нотаріального округу за реєстровим номером № 1-2127, наявним у позивача, зроблено напис: « за наявними в Запорізькому державному нотаріальному архіві Головного управління юстиції у Запорізькій області відомостями даний заповіт не скасовувався та не змінювався. 18.08.2010 року Державний нотаріус Журавель». Напис посвічено (скріплено) печаткою. Вважають, якщо б спадкодавець склав заповіт після 30 вересня 1996 р. і до моменту смерті - то відповідно про не було би зазначено і в реєстрі, щодо заповіту складеного 30.09.1996 р., що є на руках у позивача. Таких відміток не існує, не існує також такої відмітки на заповіті від 30 вересня 1996 р., як і інших заповітів складених [PERSON] в державному нотаріальному архіві - не існує. Окремо в позові зазначили, що позивач [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] за законом. Народжена в українській сім`ї, 25.10.1911 р. [PERSON] від [PERSON] та [PERSON] , у 27.10.1953 р. одружилася із [PERSON] і змінила прізвище на [PERSON] . [PERSON] , як спадкодавець дітей не мала. Однак у [PERSON] був рідний брат [PERSON] , який у свою чергу доводиться позивачу прадідом, а також був батьком бабусі позивача - [PERSON] [INFO] , яка після одруження 30.01.1951 р. взяла прізвище чоловіка « [PERSON] ». У шлюбі [PERSON] народила батька позивача - [PERSON] , [INFO] . Сама позивач народилася [INFO] від шлюбу [PERSON] та [PERSON] . 08 грудня 2007 року вона одружилася з [PERSON] та узяла прізвище чоловіка - « [PERSON] ». Таким чином, [PERSON] , 1975 року народження, є двоюрідною онукою [PERSON] та є спадкоємицею п`ятого ступеня споріднення і входять до п`ятої черги згідно ст. 1265 ЦК України. Вважають, що можна логічно допустити, що проживаючи разом із своєю правнучкою [PERSON] склала заповіт на неї. Крім, цього єдиним спадкоємцем перед позивачем міг би виступити її батько [PERSON] , однак від нього жодних документів про прийняття спадщини не поступало, а позивач зверталася із заявою про прийняття спадщини, яка вважається прийнятою як за заповітом, так і за законом. Просить суд виключити зі Спадкового реєстру (заповіту/спадкові договори) помилково зроблений запис, зроблений Запорізькою філією державного підприємства «Інформаційний центр» про чинний заповіт від 30.10.1996 року прописаний за реєстровим номером 1-2127 від імені [PERSON] , посвідчений Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою. Визнати за [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу від 30 вересня 1996 року за реєстровим номером 1-2127 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Судові витрати покласти на відповідача. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надали заяву про розгляд справи без їх участі, заявлені позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити повністю та врахувати надані ними пояснення в судовому засіданні від 24.01.2023 (а.с. 123-124). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надали, правом на складення відзиву на позовну заяву не скористалися. Представник третьої особи Третьої запорізької державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про час місце його проведення були повідомлені належним чином, 28.12.2022 надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, додатково надали копію спадкової справи після померлої [INFO] гр. [PERSON] (а.с.74). Виходячи з наведеного, а також положень ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та їх представників. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, заслухавши пояснення позивача та її представника в судовому засіданні від 24.01.2023, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] народився [INFO] в смт. Балабине Запорізького району Запорізької області, має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту серії [NUMBER] виданого Новомиколаївським РВ ГУМВС України в Запорізькій області від 15 жовтня 2010 року (а.с. 13-16, 79, 94), має реєстраційний номер картки платників облікової картки платника податків - [NUMBER] (а.с. 17, 24, 80, 95). Відповідно до копії відновленого свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Орджонікідзевським ЗАГС м. Запоріжжя від 09.07.1951 року гр. [PERSON] народилася [INFO] в с. Балабине Комишуваського району Запорізької області, про що 09.07.1951 року вчинено актовий запис № 2316. Батьками дитини зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.25). Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого Орджонікідзевським рай ЗАГС м. Запоріжжя від 27.10.1953 року, гр. [PERSON] , 1906 року народження, та гр. [PERSON] , 1911 року народження, одружилися 27.10.1953 року, про що було зроблено актовий запис № 1485. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] » (а.с.26). Відповідно до копії свідоцтва про народження виданого Балабинською селищною радою Комишуваського району Запорізької області від 25.05.1948 року гр. [PERSON] народилася [INFO] в с. Балабине Комишуваського району Запорізької області, про що 19.10.1930 року вчинено актовий запис № 76. Батьками дитини зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.27). Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого Балабинською селищним ЗАГС Запорізької області від 30.01.1951 року, гр. [PERSON] , [INFO] , та гр. [PERSON] , [INFO] , одружилися 30.01.1951 року, про що було зроблено актовий запис № 11. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] » (а.с.28). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Невинномиським міським ЗАГС Ставропольського краю від 21.07.1953 року гр. [PERSON] народилася [INFO] в м. Невинномиськ Ставропольського краю, про що 21.07.1953 року вчинено актовий запис № 416. Батьками дитини зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.29). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Балабинською селищною радою Запорізького району Запорізької області від 12.12.1975 року гр. [PERSON] народилася [INFO] в с. Балабине Запорізького району Запорізької області, про що 12.11.1975 року вчинено актовий запис № 113. Батьками дитини зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.30). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого повторно Новомиколаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 25.07.2019, гр. [PERSON] , [INFO] , та гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 08.12.2007, про що виконавчим комітетом Підгірненської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області було зроблено актовий запис № 07. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] » (а.с.23, 78). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького управління юстиції від 25.11.2001 року гр. [PERSON] померла [INFO] в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, у віці 90 років, про що вчинено актовий запис № 10464 (а.с.18,77). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної Ради народних депутатів м. Запоріжжя від 31 березня 1993 року гр. [PERSON] дійсно на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] загальною площею 29,34 кв.м. Право власності зареєстровано за нею в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі за № 188р № 34455 від 20.04.1993 року (а.с.19). 30 вересня 1996 року гр. [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] , заповідає гр. [PERSON] . Раніше посвідчений Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою 24 травня 1993 року заповіт за реєстром № 2-2990 від її імені, вона скасувала. Зазначений заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Непечій Наталією Миколаївною 30.09.1996 року та зареєстровано в реєстрі за № 1-2127. Також, на зазначеному заповіті міститься напис вчинений 18.08.2010 року державним нотаріусом Журавель Н.М., що за наявними в Запорізькому державному нотаріальному архіві Головного управління юстиції у Запорізькій області відомостями даний заповіт не скасовувався та не змінювався (а.с.22, 96). Відповідно до матеріалів спадкової справи № 198/2013 розпочатої Третьою запорізькою державною нотаріальною конторою від 21.02.2002 року за заявою наданою 21.02.2002 року [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , щодо прийняття нею спадщини після смерті гр. [PERSON] , яка померла [INFO] та постійно мешкала за адресою: [ADDRESS] , яку вона приймає за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Непечій Н.М. від 30.09.1996 року за реєстровим номером 1-2127. Склад майна: квартира [ADDRESS] . Додатково просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.75-76). Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 10128796 від 21.06.2007 сформованого Сьомою запорізькою державною нотаріальною конторою реєстрації зміни місця зберігання спадкової справи номер у реєстрі 1863908, номер в реєстрі нотаріальних дій 179, місце заведення Третя запорізька державна нотаріальна контора, дата заведення 21.02.2002 року, спадкодавець [PERSON] , яка померла [INFO] , нове місце зберігання Сьома запорізька державна нотаріальна контора, дата зміни місця зберігання 19.07.2006 (а.с.81). Згідно Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 25224957 від 05.11.2010 сформованого Сьомою запорізькою державною нотаріальною конторою наданого у зв`язку з відкриттям спадкової справи, знайдено інформацію про заповіт номер у реєстрі 2063452, стан: чинний, статус: архівний до 01.12.2000, заповідач [PERSON] , [INFO] , номер у реєстрі 1-2127 посвідчений 30.09.1996 року приватним нотаріусом Непечій Н.М., місце зберігання: Державний нотаріальний архів в Запорізькій області, також заповіт за номером у реєстрі 7504257, стан: скасований заповітом 7508711 від 08.08.2001, статус: архівний до 01.12.2000, заповідач [PERSON] , дата і місце народження не відомі, номер у реєстрі нотаріальних дій 2-2990, дата посвідчення 24.05.1993 року Третьою запорізькою державною нотаріальною конторою, також заповіт за номером у Спадковому реєстрі 7508711, стан чинний, статус: архівний до 01.12.2000, заповідач [PERSON] , дата і місце народження не відомі, номер у реєстрі нотаріальних дій 1-2127, дата посвідчення 30.10.1996 року Третьою запорізькою державною нотаріальною конторою (а.с.83). 05.11.2010 за № 1573/02-14 державний нотаріус Кікоть А.Г. Сьомої запорізької державної нотаріальної контори звернувся з запитом до Державного нотаріального архіву в Запорізькій області про надання фотокопії спадкової справи, зокрема заповіту, який посвідчений Третьою запорізькою державною нотаріальною конторою від 30.10.1996 року за реєстровим номером 1-2127 від імені гр. [PERSON] (а.с.84). Відповідно до архівної довідки № 1683/01-17 від 05.11.2010 року наданої Державним нотаріальним архівом Запорізької області на запис Сьомої запорізької державної нотаріальної контори, було встановлено, що заповіт від імені [PERSON] , 1911 року народження, було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу Непечій Н.М. 30 вересня 1996 року за реєстровим № 1-2127. Другий примірник цього заповіту знаходиться у справі приватного нотаріуса Непечій Н.М. - «Заповіти, у тому числі заповіти, прирівнювані до нотаріально посвідчених». Згідно реєстру для реєстрації нотаріальних дій № 1-3 за 1996 рік приватного нотаріуса Непечій Н.М. за реєстровим № 1-2127 від 30.09.1996 року прописано заповіт від імені [PERSON] , 1911 року народження. При перевірці реєстру 1 (6) Третьої запорізької державної нотконтори за 30 жовтня 1996 року прописані реєстрові номери з № 1-1076 по № 1-1080, за цю дату не прописано заповіту від імені [PERSON] . В справі № 03-13 «Заповіти, у тому числі заповіти, прирівнювані до нотаріально посвідчених» за 30.10.1996 року зберігаються два заповіти, але від імені інших осіб (а.с.84 на звороті). Відповідно до заяви про реєстрацію зміни місця зберігання спадкових справ № б/н/02-14 від 23.05.2013 року спадкова справа [PERSON] була передана на зберігання до Третьої запорізької державної нотаріальної контори (а.с.85) про що було сформовано Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 34051941 від 23.05.2013 року (а.с.86). Відповідно до довідки МКП «Основаніє» від 22.05.2013 року гр. [PERSON] , 1911 року народження, була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 25.05.1966 року по день смерті [INFO] . Разом з нею проживали: гр. [PERSON] , 1975 року народження, яка була зареєстрована за цією ж адресою з 28.03.2000 по 28.03.2001 року та знову була зареєстрована до 31.05.2002 року та потім виписана 24.09.2010 року (а.с.87). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 46953299 від 02.03.2017 року наданою Третьою запорізькою державною нотаріальною конторою при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину встановлено, що заповіт номер у реєстрі 2063452, стан: чинний, статус: архівний до 01.12.2000, заповідач [PERSON] , [INFO] , номер у реєстрі 1-2127 посвідчений 30.09.1996 року приватним нотаріусом Непечій Н.М., місце зберігання: Державний нотаріальний архів в Запорізькій області, також заповіт за номером у реєстрі 7504257, стан: скасований заповітом 7508711 від 08.08.2001, статус: архівний до 01.12.2000, заповідач [PERSON] , дата і місце народження не відомі, номер у реєстрі нотаріальних дій 2-2990, дата посвідчення 24.05.1993 року Третьою запорізькою державною нотаріальною конторою, також заповіт за номером у Спадковому реєстрі 7508711, стан чинний, статус: архівний до 01.12.2000, заповідач [PERSON] , дата і місце народження не відомі, номер у реєстрі нотаріальних дій 1-2127, дата посвідчення 30.10.1996 року Третьою запорізькою державною нотаріальною конторою (а.с.88-89). 02.03.2017 року за вих. № 417/01-08 державний нотаріус держаної нотаріальної контори Трипольська К.К. звернулася з запитом до Державного підприємства «НАІС» щодо надання інформації на підставі яких документів було внесено відомості про заповіт, посвідчений Третьою запорізькою державною нотаріальною конторою 30.10.1996 року за реєстровим № 1-2127 від імені [PERSON] , оскільки згідно архівної довідки, наданої Державним нотаріальним архівом Запорізької області в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій інформація щодо вказаного заповіту відсутня (а.с.90). Згідно листа ДП «Національні інформаційні системи» Запорізька філія від 31.03.2017 року № 527/25.2-25/17 Запорізькою філією державного підприємства !Інформаційний центр» Міністерства юстиції України в 2000 році наповнювалася база «Єдиного реєстру заповітів та спадкових справ» шляхом внесення інформації, яка надавалася нотаріусами у вигляді «Заяв про реєстрацію» та безпосередньо з реєстрових книг. Третя запорізька державна нотаріальна контора надавала для внесення інформації до реєстру Реєстрові книги по Третій запорізькій державній нотаріальній конторі та по Сьомій Запорізькій державній нотаріальній конторі. На день надання інформації, всі документи щодо внесення інформації стосовно архівних заповітів, спадкових справ, свідоцтв про право на спадщину, передано на зберігання до Державного архівного фонду (а.с.90 на звороті). Відповідно до листа департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 03.01.2019 №01-73/02/6520, наданого на запит державного нотаріуса, за відомостями департаменту за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована [PERSON] , [INFO] , в період з 25.05.1966 по 13.12.2001 (померла [INFO] ). Разом з нею на день смерті були зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , з 28.03.2000 по 24.09.2010 (а.с.91 на звороті). 18.01.2019 державний нотаріус Третьої запорізької державної нотаріальної контори Трипольська К.К. звернулася, відповідно до ст. 46 Закону України «Про нотаріат», до ДП «НАІС» щодо внесення виправлень до Спадкового реєстру, у зв`язку із тим, що згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), 08.08.2001 року Запорізькою філією ДП «Інформаційний центр» Мінюсту України, було помилково внесено заповіт посвідчений Третьою запорізькою держнотконтори від імені [PERSON] посвідчений 30.10.1996 року за реєстровим № 1-2127. Згідно архівної довідки наданої Державним нотаріальним архівом Запорізької області інформація в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій щодо зазначеного заповіту - відсутня. Додатково зазначено, що 08.08.2001 року Запорізькою філією ДП «Інформаційний центр» Мінюсту було внесено заповіт посвідчений приватним нотаріусом ЗМТО Непечій Н.М. від імені [PERSON] посвідчений 30.09.1996 за реєстровим № 1-2127 (а.с.92). Згідно до листа Запорізької філії ДП «Національні інформаційні системи» від 06.03.2019 № 266/25, наданого на запит державного нотаріуса Трипольської К.К., повідомлено, що відповідно до постанови КМУ «Деякі питання адміністрування Державних та Єдиних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції» від 14.07.1999 №1272 та наказу Міністерства юстиції України «Деякі питання щодо визначення адміністратора Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України» від 25.06.2015 № 1059/5, Державне підприємство «Національні інформаційні системи (далі - ДП «НАІС») визначено адміністратором Єдиних та Державних реєстрів, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України, зокрема, Спадкового реєстру, в якому може міститись запитувана у заяві інформація. Зауважили на тому, що ДП «НАІС» є самостійним новоствореним підприємством, що створене розпорядчим актом - наказом Міністерства юстиції України «Щодо створення державного підприємства «Національні інформаційні системи» від 07.05.2015 № 657/5 та не є правонаступником прав та обов`язків будь-якого іншого підприємства, в тому числі і ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (Держінформ`юст). При цьому, будь-яка організаційно-розпорядча та інша документація, у тому числі й та, на підставі якої Держінформ`юстом свого часу вносились ті чи інші записи до Спадкового реєстру, підприємству не передавались (а.с.92 на звороті). 01.11.2019 року [PERSON] , 1975 року народження, знову звернулася до Третьої запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття нею спадщини за заповітом посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Непечій Н.М. 30.09.1996 року за реєстровим номером 1-2127 від імені [PERSON] , яка померла [INFO] та просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно у виді квартири [ADDRESS] . Зазначила, що спадкоємців, передбачених ст. 1241 ЦК України, малолітніх, неповнолітніх, непрацездатних немає (а.с.93). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.11.2019 № 2275/02-31 державний нотаріус Третьої запорізької державної нотаріальної контори Трипольська К.К. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Непечій Н.М. 30.09.1996 року за реєстровим № 1-2127, після померлої [INFO] [PERSON] , на квартиру [ADDRESS] . Підставою відмови стало те, що неможливо отримати інформацію щодо заповіту, посвідченого Третьою запорізькою державною нотаріальною конторою 30.10.1996 за реєстровим № 2-2127 (як у постанові), а тому також неможливо встановити чинність заповіту посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Непечій Н.М. за 30.09.1996 року за реєстровим номером 1-2127, який є підставою для спадкування [PERSON] (а.с.20-21, 97-98). Згідно звіту про незалежну оцінку від 27.10.2020 року, складеного СПД-ФО [PERSON] щодо незалежної оцінки однокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею розміром 29,34 кв. м., житловою площею 16,96 кв. м., ринкова вартість об`єкта оцінки станом на 27.01.2020 року, склала 202 126,00 грн. (а.с.31-45). Оцінивши усі наявні у справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, надавши правову оцінку установленим у справі обставинам, позовним вимогам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Частиною 1 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом позивач двічі зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті її прабаби [PERSON] , яка померла [INFO] , та видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме від 21.02.2002 року та 01.11.2019. Згідно пунктів 1, 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Аналогічні роз`яснення містить пункт 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13, правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6-138цс13, згідно яких відносини спадкування регулюються правилами ЦК України 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі, щодо прийняття спадщини; кола спадкоємців за законом. Оскільки, внаслідок смерті [PERSON] спадщина відкрилася 24.11.2001 року то застосуванню до даних правовідносин підлягають відповідні норми ЦК УРСР. За положеннями ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст. 527 ЦК УРСР, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими па момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Таким чином, [PERSON] до шлюбу ( [PERSON] ) є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] . Після смерті [PERSON] , померлої [INFO] спадщину прийняла [PERSON] до шлюбу ( [PERSON] ). Встановлений законом для прийняття спадщини строк позивачем не пропущений. Так, остання фактично вступила в управління та володіння спадковим майном (п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР), також подала до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР). Всі ці дії останньою були вчинені у строк передбачений ч. 2 ст. 549 ЦК У РСР - шість місяців. Системний аналіз положень Розділу VII «Спадкове право» ЦК УРСР в редакції 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями, Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до встановлених обставин, позивач, яка є спадкоємцем за заповітом, також фактично її прийняла та вступила в її управління та використання. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України. Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р., у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Про це в своєму рішенні від 22.09.2021 у справі № 227/3750/19 (провадження № 61-16069св20) також зазначив Верховний Суд. Відповідно до п. 5.1 Глави 10 Розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 295/5 від 22.02.2012 р. при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі. Відповідно до п. 6.1 Глави 3 Розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р. нотаріус, завідувач державного нотаріального архіву при одержанні заяви про скасування чи зміну заповіту, а також за наявності нового заповіту, який скасовує чи змінює раніше складений заповіт, роблять про це відмітку на примірнику заповіту, що зберігається у справах нотаріуса, у державному нотаріальному архіві, і відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій та в алфавітній книзі обліку заповіти. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 541 ЦК УРСР, згідно з якою заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Статті 544 і 545 ЦК УРСР встановлюють, що заповідач вправі в будь-який час змінити або скасувати зроблений ним заповіт, склавши новий заповіт. Заповіт, складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в частині, в якій він йому суперечить. Заповідач може скасувати або змінити заповіт, подавши про це заяву нотаріусу, завідуючому державним нотаріальним архівом, а в населених пунктах, де немає нотаріусів, - посадовій особі виконавчого комітету сільської, .селищної, міської Ради народних депутатів, яка вчиняє нотаріальні дії. Недійсність окремих частин заповіту не тягне за собою недійсності його в цілому. Якщо заповіт буде визнаний недійсним то спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений спадщини, одержує право спадкувати на загальних підставах. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). В той же час, жодної з передбачених статтею 1257 ЦК України та ст. ст. 544, 545 ЦК УРСР обставин, не встановлено. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яку ратифіковано Україною 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне положення передбачено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України. Судом встановлено, що внаслідок наявності в Спадковому реєстрі запису про чинний заповіт від 30.10.1996 прописаного за реєстровим номером 1-2127 від імені [PERSON] , посвідченого Третьою запорізькою державною нотаріальною конторою, але фактично останній виник через помилкове внесення таких відомостей відповідальною особою ДП «Інформаційний центр», про що може свідчити встановлені державними нотаріусами обставини, які викладені у документах акумульованих у спадковій справі, ідентичність прописаного реєстрового номеру - № 1-2127, числа та року складення, та визнання такої помилковості самими органами, які вносили відповідні відомості. Додатково цьому могло слугувати те, що попередній свій заповіт від 24.05.1993 року [PERSON] посвідчила в Третій запорізькій державній нотаріальній конторі за реєстровим номером 2-2990, який був скасований заповітом від 30.09.1996 року посвідченим приватним нотаріусом Непечій Н.М. за реєстровим номером 1-2127, тому могла виникнути помилка при внесені відомостей від 08.08.2001 року як щодо реквізитів заповіту, так і тих осіб, які його посвідчували. [PERSON] як спадкодавець дітей не мала. У неї був рідний брат [PERSON] , який у свою чергу є прадідом позивача, тобто батьком її бабусі [PERSON] , [INFO] , яка після одруження з гр. [PERSON] , взяла прізвище чоловіка « [PERSON] ». У цьому шлюбі народився батько позивача [PERSON] , [INFO] . Таким чином, [PERSON] є двоюрідною правнукою [PERSON] і є спадкоємицею п`ятого ступеня споріднення і входить до п`ятої черги згідно до ст. 1265 ЦК України. Батько позивача спадщину не прийняв, з будь-якими заявами щодо цього не звертався. Будь-хто з імовірних спадкоємців [PERSON] , не зверталися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, так само як і з заявою про прийняття спадщини на підставі заповіту, який посвідчений Третьої запорізькою державною нотаріальною конторою 30.10.1996 за реєстровим номером 1-2127. Самого примірника заповіту немає. Відомості про нього за відомостями Державного нотаріального архіву Запорізької області відсутні. Через вказані перепони позивач вже протягом 21 року не може оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкову квартиру. Таким чином, позивач у зв`язку з неможливістю у позасудовому порядку внести зміни до Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та виключити з нього помилково зроблений Запорізькою філією ДП «Інформаційний центр» запис про чинний заповіт від 30.10.1996 року за реєстровим номером 1-2127 від імені [PERSON] , посвідченого Третьою запорізькою державною нотаріальною конторою, через відсутність правонаступника ДП «Інформаційний цент», була вимушена щодо цього питання звернутися до суду для захисту своїх спадкових прав. Також, у зв`язку з відмовою їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.11.2019 № 2275/02-31 винесеною державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори Трипольською К.К., позивач має право на визнання за нею права власності за спадкове майно у виді квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Непечій Н.М. від 30.09.1996 року за реєстровим номером 1-2127 від імені [PERSON] , померлої [INFO] . Додатково таке її право підтверджується і тим, що вона на момент смерті [PERSON] проживала разом з нею однією сім`єю, мала зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , тому фактично втупила у володіння та користування майном після відкриття спадщини та є спадкоємцем за заповітом. В той же час, жодної з передбачених ст. 1257 ЦК України та ст.ст. 544, 545 ЦК УРСР, не встановлено. При цьому заповіт [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Непечій Н.М. 30.09.1996 року за реєстровим номером 1-2127, по формі та змісту відповідає вимогам чинного законодавства, а його зміст не викликає сумніву щодо дійсного волевиявлення заповідача. Також, суд враховує те, що за обставин складення [PERSON] заповіту після 30.09.1996 року, про це повинні б бути відомості у реєстрі та на самому заповіті, натомість відповідно до запису, який міститься на ньому встановлено, що станом на 18.08.2010 року за наявними відомостями в Запорізькому державному нотаріальному архіві Головного управління юстиції у Запорізькій області даний заповіт не скасовувався та не змінювався. Таким чином, позивач є спадкоємцем майна померлої [PERSON] за заповітом, відмови від прийняття спадщини не вчиняла, спадщину прийняла, є двоюрідною правнучкою спадкодавця, позбавлена можливості оформити спадщину у встановленому законом нотаріальному порядку, тому є всі підстави для визнання за нею права власності на спадкове майно у виді квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Непечій Наталією Миколаївною від 30.09.1996 року за реєстровим № 1-2127. Щодо судових витрат. Позивач просила покласти судові витрати на відповідача - Запорізьку міську раду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги позивача задоволені повністю. Позивачем сплачено у відповідності до квитанції №7785-3676-4906-3867 від 04.11.2022 р. - 2021,26 грн. та квитанції № 0.0.2757087461.1 від 28.11.2022р. - 992,40 грн., а всього 3013,66 грн., тому враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у зазначеному розмірі. Зазначене відповідає висновкам, яких дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 201/7011/19 (провадження № 61-8876св20).

Outcome: approved