Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовною заявою в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням кв. [ADDRESS] , мотивуючи тим,що він з березня 2021 року у вказаній квартирі не проживає. Позивачка в судове засідання подала заяву в якій зазначила,що позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся, надав заяву в якій зазначив.що визнає позовні вимоги. Ухвалою судді від 19.05.2022 року позовну зачву залишено без руху. Уїхвалою судді від 10.06.2022 року відкрито провадження та призначено до розгляду в порідку загального позовного провадження. Ухвалою судду від 26.07.2022 року закрито підготовче засідання. Встановлено,що [PERSON] є власником кв. [ADDRESS] , що підтверджується архівною довідкою ОБТІ від 06.06.2022 року (а.с.24). Згідно довідки № 5338 від 12 травня 2022 року,виданої КП «ЖЕО №4» окрім [PERSON] в квартирі кв. [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] - чоловік; [PERSON] [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] - донька. Згідно з ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом. Будь-яких витрат на утримання квартири відповідач не несе, комунальні послуги не сплачує, що створює позивачці перешкоди у користуванні власністю. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Водночас, ст. 41 Конституції України визначено, що закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст. 379, 380 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема житло-житловий будинок. Положення ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, право члена сім`ї власника будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Таким чином порушене право власника житла підлягає захисту шляхом визнання відповідача такою особою, що втратила право на користування цим житлом, що дасть можливість власнику житлового будинку зняти його з реєстрації місця проживання, в порядку визначеному Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Факт відсутності відповідача в квартирі [ADDRESS] , без поважних причин понад одн рік підтвердив сам відповідач. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 992 грн.40 коп. стягнути з відповідача на кристь позивачки. На підставі ст.ст. 247, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,

Outcome: approved