Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

У жовтні 2021 року представник [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що 19.09.2018 між громадянами України [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно умов якого, відповідач позичив у позивача 172\~938 грн. 00 коп. Передача коштів підтверджується розпискою від 19.09.2018. Згідно положень п. 1.1 договору відповідач зобов`язаний був повернути [PERSON] кошти до 19 грудня 2018 року. У визначений договором строк відповідач позику не повернув. Неодноразові усні звернення позивача з проханням повернути позику залишились без задоволення. 09.10.2021 адвокат позивача направив на телефонний номер відповідача в мобільному онлайн-додатку для дзвінків і обміну повідомленнями Viber лист вимогу про повернення заборгованості. Крім того, лист вимогу також було направлено відповідачу поштою. Станом на час звернення до суду із позовною заявою запозичені кошти не були повернуті. У зв`язку із невиконанням зобов`язань, представником позивача було нараховано інфляційні втрати на суму боргу за період з 20.12.2018 по 12.10.2021 у розмірі 30\~264,15 грн. та три проценти річних за період з 20.12.2018 по 12.10.2021 у розмірі 14\~597,86 грн. Також, п.3.1 договору позики, укладеного між сторонами, передбачено, що у випадку неповернення позики у визначений договором строк, відповідач зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 1 % від суми позики за кожний день прострочення до дня її повернення. Представником позивача було розраховано суму такого штрафу: 12.09.2021 12.10.2021= 31 день х 1 % від суми заборгованості (172\~938 х 1) = 53\~610,78 грн. Представник позивача просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 19.09.2018 у сумі 172\~938,00 грн., інфляційних витрат 30\~264,15 грн., три відсотки річних в сумі 14\~597,86 грн., штраф, передбачений п.3.1 договору позики від 19.09.2018 за період з 12.09.2021 по 12.10.2021 в сумі 53\~610,78 грн., та судові витрати. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.10.2021 було відкрито провадження у даній справі. В судове засідання позивач не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у передбачений цивільно-процесуальним законодавством спосіб, причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За згодою позивача, суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні, 19.09.2018 між громадянами України [PERSON] (у якості Позикодавця) та [PERSON] (у якості Позичальника) було укладено договір позики, згідно умов якого, відповідач позичив у позивача 172\~938 грн. 00 коп., що відповідає еквівалентові суми 6\~150 дол. США за курсом Національного банку України. Передача коштів підтверджується розпискою від 19.09.2018. Згідно положень п. 1.1 договору відповідач зобов`язаний був повернути [PERSON] кошти до 19 грудня 2018 року. У визначений договором строк відповідач позику не повернув. Звернення позивача з проханням повернути позику залишились без задоволення. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України зазначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним якщо виконання позичальником зобов`язання обмежується поверненням боргу. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63цс13). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником певної грошової суми саме в борг із зобов`язанням її повернення, та дату отримання коштів. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13. Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року № 6-79цс14. Стаття 1049 ЦК України визначає що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За приписами ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Суду не надано належних та допустимих доказів того, що на час ухвалення рішення надана позивачем [PERSON] позика у розмірі 172 938 грн. була повернута позикодавцю, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення вищезазначеної суми з [PERSON] . Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, згідно п. 3.1 договору поруки від 19.09.2018, укладеного між сторонами, у випадку неповернення, зазначеної в п.1.1 суми позики в зазначений в п.1.1, п. 4.1 строк, Позичальник сплачує штраф у розмірі 1 (один) % від суми позики за кожний день прострочення до дня її повернення Позикодавцю. Відповідно до вимог\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. У зв`язку із несплатою заборгованості, позивачем було нараховано: інфляційні втрати на суму боргу за період з 20.12.2018 по 12.10.2021 у розмірі 30\~264,15 грн. та три проценти річних за період з 20.12.2018 по 12.10.2021 у розмірі 14\~597,86 грн., штраф за період з 12.09.2021 по 12.10.2021 у розмірі 53\~610,78 грн. (31 день х 1 % від суми заборгованості На підставі викладено, суд приходить до висновку що відповідач не виконав передбачених договором позики зобов`язань, не повернув отримані від позивача кошти, у зв`язку з метою захисту порушених прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне стягнути з останнього на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 19.09.2018 у сумі 172\~938,00 грн., інфляційні витрати 30\~264,15 грн., три відсотки річних в сумі 14\~597,86 грн., штраф, передбачений п.3.1 договору позики від 19.09.2018 за період з 12.09.2021 по 12.10.2021 в сумі 53\~610,78 грн. В силу ст.\~141\~ЦПК України судові витрати, суд покладає на відповідача.

Outcome: approved