Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-02 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним зустрічним позовом, у якому просив суд, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог від 13 травня 2019 року, стягнути з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] суму заборгованості за послуги представництва, згідно з договором доручення, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу міста Києва Грек А. В. і зареєстрованого за № 72 (серія і номер бланку НАТ 677366), у розмірі 121 800, 00 грн, а також за період з 24 листопада 2016 року по 13 травня 2019 року включно нараховані: суму інфляційних втрат - 36 832, 17 грн, суму трьох відсотків річних - 9 009, 86 грн, суму пені - 1 627 248, 00 грн В обґрунтування позовних вимог вказано, що 10 лютого 2016 року сторонами на добровільній основі та на підставі вільного волевиявлення укладено договір доручення, посвідчений у м. Києві приватним нотаріусом Грек А. В. та зареєстрований у реєстрі за № 72. Відповідно до положень договору, [PERSON] було здійснено представництво інтересів [PERSON] у судах різних інстанцій, в органах Державної виконавчої служби України та інших органах державної влади, що мало наслідком поновлення права [PERSON] на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 243 600, 00 грн, які [PERSON] було фактично зараховано на пенсійний особовий банківський рахунок, відкритий в AT «ОЩАДБАНК», 09 листопада 2016 року. Таким чином, відповідно пунктів 4.1 та 4.2 договору у [PERSON] виникло зобов`язання перед [PERSON] сплатити йому 121 800 грн протягом десяти робочих днів з часу фактичного отримання [PERSON] коштів - 09 листопада 2016 року, тобто до 24 листопада 2016 року. Однак, [PERSON] добровільно не вжив заходів щодо фактичного виконання пунктів 4.1 та 4.2 договору, тому [PERSON] направив поштою [PERSON] цінний лист з описом, де містилась його претензія щодо виконання останнім умов договору доручення про забезпечення отримання від [PERSON] [PERSON] боргу у розмірі 121 800, 00 грн. Вищезазначений цінний лист було отримано особисто [PERSON] , про що він зазначає у своєму позові від 12 січня 2018 року про визнання недійсним нотаріально посвідченого договору. Станом на 13 травня 2019 року [PERSON] зобов`язання за вищезазначеними договором та претензією не виконано. Від відповідача за зустрічним позовом відзив до суду не надійшов. Третя особа у справі не скористалася своїм правом на подання пояснень на позов. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 19 лютого 2018 року до Печерського районного суду м. Києва, на виконання ухвали Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2018 року, надійшла вказана цивільна справа, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, судді Писанцю В. А. 19 квітня 2018 року ухвалою судді у справі відкрито провадження для розгляду справи у загальному позовному провадженні /т. І а. с. 75/. Також ухвалою суду від 19 квітня 2018 року задоволено частково заяву [PERSON] про забезпечення позову, якою заборонено державному виконавцю Довгинцівського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Дуднику Д. Ю. та іншим у межах виконавчого провадження від 26 січня 2018 року № 55636920 вчиняти будь-які виконавчі дії з виконання виконавчого напису № 86, виданого 19 січня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А. В., про стягнення з нього на користь [PERSON] боргу у розмірі 1 022 829, 13 грн, котра була скасована постановою Верховного Суду від 03 квітня 2019 року разом із постановою Апеляційного суду міста Києва від 17 вересня 2018 року /т. І а. с. 77, контрольне провадження а. с. 116-117, 141-144/. 16 липня 2018 року засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив на позов /т. І а. с. 84-101/. 18 липня 2018 року засобами поштового зв`язку від відповідача [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява /т. І а. с. 102-124/. 13 листопада 2018 року відповідачем [PERSON] подано уточнення до зустрічної позовної заяви /т. І а. с. 128-135/. 26 лютого 2020 року ухвалою суду прийнято до спільного розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] з вимогами про стягнення суми боргу за договором доручення, разом із позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання цього договору доручення недійсним /т. І а. с. 168-168/. 13 травня 2019 року відповідач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) [PERSON] подав заяву про уточнення зустрічного позову /т. ІІ а. с. 19-28/. 16 травня 2019 року представник відповідача подав клопотання про долучення до справи письмових доказів /т. ІІ а. с. 1-18/. 04 березня 2019 року на електронну поштову скриньку суду представником позивача [PERSON] - [PERSON] подано заяву про відкладення розгляду справи у судовому засіданні, призначеному на 05 березня 2019 року. 11 березня 2019 року така заява надійшла до суду засобами поштового зв`язку /т. І а. с. 144-151, 152-158, 236-242/. 16 травня 2019 року на електронну поштову скриньку суду представником позивача [PERSON] - [PERSON] подано заяву про відкладення розгляду справи у судовому засіданні, призначеному на 17 травня 2019 року. Засобами поштового зв`язку ця заява надійшла до суду 21 травня 2019 року /т. І а. с. 228-231, 232-235/. 08 серпня 2019 року на електронну поштову скриньку суду представником позивача [PERSON] - [PERSON] подано заяву про підтримання вимог первісного позову, просив відмовити у задоволенні зустрічного позову, а також слухати справу у його відсутність, але у присутності [PERSON] . Засобами поштового зв`язку така заява надійшла до суду 16 серпня 2019 року /т. І а. с. 243-245, 246-249/. 18 травня 2020 року на електронну поштову скриньку суду представником позивача [PERSON] - [PERSON] подано заяву про відкладення розгляду справи у судовому засіданні, призначеному на 19 травня 2020 року /т. ІІ а. с. 37-38/. 03 лютого 2021 року ухвалою судді закрито підготовче провадження у справі і призначено до розгляду по суті /т. ІІ а. с. 48/. 21 жовтня 2021 року на підставі розпорядження керівника апарату суду № 379 від 21 жовтня 2021 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, та 21 жовтня 2021 року передано судді Литвиновій І. В., згідно з протоколом /т. ІІ а. с. 56-57, 58-60/. 03 лютого 2023 року представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) подав до суду заяву у якій просив первісний позов [PERSON] залишити без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України, зустрічний позов розглянути за відсутності сторони позивача [PERSON] на підставі наявних у справі матеріалів і задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 03 лютого 2023 року позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Грек А. В. про визнання недійсним договору доручення залишено без розгляду. У судове засідання представник позивача за зустрічним [PERSON] - [PERSON] не з`явився, враховуючи подану ним заяву. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник також не з`явилися у судове засідання, про час, дату і місце призначення якого повідомлені були належним чином, заяви по суті або з процесуальних питань, окрім вищевказаних, до суду не надходили. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі частини першої ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач за зустрічним позовом належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; не подав відзив на зустрічний позов, позивач не висловлював заперечень проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 10 лютого 2016 року [PERSON] [довіритель] уклав із [PERSON] [повірений] договір доручення, посвідчений і зареєстрований за № 72 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А. В. /т. І а. с. 9-10/. Відповідно до підпункту 1.1. договору, повірений зобов`язується представляти інтереси довірителя у державних органах, підприємствах, установах та організаціях всіх форм власності, судових органах, у правоохоронних органах, прокуратурі та у державній виконавчій службі Міністерства юстиції України з питань виконання рішення суду, яке набрало законної сили, стосовно недоотриманої одноразової грошової допомоги за фактом настання у довірителя інвалідності другої групи, що сталася внаслідок виконання обов`язків військової служби, у розмірі 243 000, 00 грн. За змістом підпункту 4.1. укладеного [PERSON] і [PERSON] договору, довіритель за здійснення представництва сплачує повіреному винагороду у розмірі 50 відсотків від грошових коштів, які будуть фактично отримані довірителем у рахунок сплати допомоги, розмір якої зазначено у п.п. 1.1. цього договору. Сторони договору погодили, згідно з підпунктом 4.2. договору, що довіритель повинен сплатити винагороду, вказану у підпункті 4.1., не пізніше десяти робочих днів з дати зарахування коштів на банківський рахунок довірителя чи з дати отримання коштів в інший спосіб. У випадку, якщо внаслідок судових рішень не настало право отримання допомоги, у розмірі зазначеному у п.п. 1.1 даного договору, повірений не має права вимагати сплати собі будь-якої винагороди, а довіритель компенсації або відшкодування витрат від повіреного, відповідно до підпункту 4.3. договору, довіритель виплачує повіреному винагороду за даним договором одноразово - готівкою. Згідно з підпунктами 4.4, 4.5 договору, у разі отримання довірителем допомоги частинами довіритель виплачує повіреному 50 відсотків від кожної отриманої частини, при цьому, у випадку зміни групи інвалідності у довірителя сума винагороди, вказаної у п.п.4.1 цього договору, є незмінною, незважаючи на додаткові виплати, які пов`язані зі змінами групи інвалідності. У разі невиконання п.п. 4.2 цього договору чи відмови довірителя від сплати повіреному винагороди в обсязі, визначеному в п.п. 4.1., 4.5. цього договору, довіритель сплачує повіреному пеню у розмірі 2 відсотків від загальної суми винагороди за кожен прострочений день, починаючи з дня, визначеного у п.п. 4.2 цього договору, як передбачено умовами підпункту 5.1. договору. Згідно з підпунктом 5.2. договору, у разі розірвання довірителем в односторонньому порядку цього договору до дня зарахування коштів на банківський рахунок довірителя чи дня отримання довірителем коштів в іншій спосіб, довіритель сплачує повіреному винагороду, яку визначено п.п. 4.1 цього договору, на наступний робочий день після розірвання цього договору, а також сплачує повіреному пеню в розмірі 2 відсотків від загальної суми винагороди за кожен прострочений день цього зобов`язання. Відповідно до підпункту 5.3. договору, датою розірвання цього договору є день отримання стороною письмового повідомлення, яке має бути направлено стороною цього договору цінним листом з описом. Пунктом 7 договору передбачено перелік форс-мажорних обставин, за яких сторони частково або повністю звільняються від виконання зобов`язань по даному договору при неможливості їх виконання з причини, незалежних від їхнього волевиявлення, у тому числі при встановленні обмежень банківськими установами незалежно від волі довірителя. Так, згідно з підпунктами 7.2., 7.3. договору, підставою для звільнення від відповідальності визнаються обставини, які викликані подіями, що є незалежними від волевиявлення сторін та яких не могла б уникнути добросовісна сторона. Ці обставини виникли після укладення даного договору та перешкоджають її повному або частковому виконанню. Такими подіями непереборної сили вважаються: війна та військові дії, повстання, мобілізація, страйк, епідемія, пожежа, дорожні пригоди, природні катастрофи, акти органів влади, які випливають на виконання зобов`язань по даному договору та всі інші події, які суд визнає подіями непереборної сили. 01 вересня 2016 року заступник начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменко О. С. відкрив виконавче провадження № 52076577 для виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва, яке набрало законної сили 10 серпня 2016 року, у справі № 760/3382/16-а, згідно з виконавчим листом, виданим 25 серпня 2016 року. Згідно з постановою від 01 вересня 2016 року, було зобов`язано Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату [PERSON] одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІ групи інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності /т. І а. с. 37, 38, 43/. 07 листопада 2016 року, на підставі платіжного доручення Дніпропетровського обласного військового комісаріату № 1615 на рахунок [PERSON] , відкритого в ТВБВ № 10003/0407 АТ «Ощадбанк», перераховано суму у розмір 243 600, 00 грн одноразової грошової допомоги. Вказаний платіж оплачено органом Державної казначейської служби 09 листопада 2016 року /т. І а. с. 98/. 21 листопада 2017 року [PERSON] направив [PERSON] письмову претензію щодо невиконання ним підпунктів 4.1., 4.2. договору доручення від 10 лютого 2016 року /т. І а. с. 44/. 19 січня 2018 року приватним нотаріусом Грек А. В. вчинено виконавчий напис № 86 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму у розмірі 1 022 829, 13 грн - заборгованості за договором доручення від 10 лютого 2016 року, укладеним між [PERSON] і [PERSON] /т. І а. с. 64/ 26 січня 2018 року державний виконавець Довгонцівського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області Дудник Д. Ю. відкрив постановою виконавче провадження № 55636920, для примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Грек А. В., зареєстрованого за № 86 від 19 січня 2018 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму у розмірі 1 022 829, 13 грн /т. І а. с. 60-61/. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до положень статті 627 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частини перша вказаної статті Кодексу), виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін (частина друга статті). Частиною першою статті 527 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до положень частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. За приписами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Пунктом 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Відповідно до частини першої статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За частиною другою статті 612 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (частина перша статті 624 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 Цивільного кодексу України). Так, встановлено, що довіритель [PERSON] не виконав умови підпунктів 4.1 і 4.2 договору доручення, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу міста Києва Грек А. В. і зареєстрованого за № 72, тому настає відповідальність, визначена умовами цього договору у підпункті 5.1 та згідно з статтею 625 Цивільного кодексу України. Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Так, оскільки розмір суми неустойки у вигляді пені за розрахунком позивача за зустрічним позовом становить 1 627 248, 00 грн, що перевищує суму боргу [121 800, 00 грн] у понад тринадцять разів, а відповідач за зустрічним позовом є особою з інвалідністю ІІ групи, ветераном війни, суд вважає справедливим зменшити суму пені до розміру 5 000, 00 грн. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. V. Розподіл судових витрат. Судові витрати віднести за рахунок держави. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial