Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-29 00:00:00

До Київського районного суду м. Харкова 18.01.2022 надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 01.11.2021 в загальному розмірі 1664400,00 грн., та понесені судові витрати. В обґрунтування вимог зазначив, що 01.11.2021 між позивачем та відповідачем був укладений договір позики. Згідно вказаного договору позивач передав, а відповідач прийняв грошову позику в розмірі 1051200,00 грн., що в якості еквівалента складала 40000 доларів США 00 центів. На підтвердження укладення договору позики відповідач додатково власноруч написав позивачу розписку про отримання 1 051 200,00 грн. Відповідач зобов?язався повернути позичені гроші до 30.11.2021 року. Позика була надана для особистих потреб позичальника. По закінченню зазначених строків для виконання зобов?язань відповідач не повернув грошові кошти за вищевказаним договором позики та всіляко ухиляється від повернення позики. Договір позики, на який посилається позивач, як на доказ своїх вимог, підписаний позичальником - відповідачем, що відповідає вимогам цивільного законодавства. Грошові кошти у загальному розмірі 1051200.00 грн. були передані позивачем відповідачу, та прийняті останнім ще до підписання договорів позики. Строк повернення коштів у договорі позики від 01.11.2021 встановлено до 30.11.2022. Станом на 14.01.2022 сума позики в загальному розмірі 1051200,00 грн., що в якості еквівалента складала 40000 доларів США 00 центів., відповідачем не повернута. Таким чином, зобов?язання за договором позики є порушеними. Згідно п. 9.3 договорів позики відповідач зобов?язався сплатити штраф на користь позивача у розмірі 100 процентів від суми позики, у разі порушення будь-якого зобов`язання. Відповідно до п. 11 договорів позики у разі прострочення виконання будь-якого грошового зобов`язання відповідач зобов`язався сплатити на користь позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 365 відсотків річних від простроченої суми. Позивач вважає загальну суму заборгованості, включаючи штраф, занадто великою та вбачає можливість зменшити її до еквіваленту 60 000 доларів США, що за курсом НБУ на 14.01.2022 складає 1 664 400 гривень. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Ляха М.Ю. від 19.01.2022 (справа №953/599/22 н/п 2-з/953/25/22) заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження квартири [ADDRESS] , що на праві приватної власності належить [PERSON] , [INFO] (а.с. 26-27). Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Ляха М.Ю. від 21.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Справу ухвалено розглядати в порядку загального позовного провадження із призначенням в підготовче судове засідання (а.с. 29). Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Ляха М.Ю. від 23.09.2022 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики залишено без розгляду (а.с. 40). Ухвалою колегії суддів Харківського апеляційного суду від 07.12.2022 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 23.09.2022 скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 75-76). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2022, розгляд вказаної справи визначено судді Київського районного суду м. Харкова Муратовій С.О. (а.с. 79) Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 27.12.2022 прийнято до свого провадження цивільну справу за вказаною позовною заявою; розгляд справи ухвалено проводити в загальному порядку із призначенням в підготовче судове засідання (а.с. 81). До канцелярії суду 15.02.2022 надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, в якій віг зазначив, що 01.11.2021 між ним та [PERSON] було укладено договір позики б/н, відповідно до якого [PERSON] передав йому у власність суму грошових коштів у розмірі 1051200,00 грн. зі строком погашення боргу не пізніше 30.11.2021. Сторони домовились, що сума позики дорівнюється еквіваленту грошового зобов?язання в іноземній валюті, а в якості еквівалента прийняли 40 000 дол. США 00 центів. Зазначену вище суму грошових коштів він взяв у борг на покращення своїх житлових умов та для особистих цілей. Позов визнає частково. Не заперечую позовні вимоги у частині стягнення з нього суми позики у розмірі 1051200,00 грн., оскільки він своєчасно не повернув ці кошти, але заперечує проти стягнення 100 % штрафу, згідно п. 9.3 договору позики - 1051200,00 грн., оскільки не виконання ним своїх обов?язків стало наслідком збігу не передбачуваних для нього негативних подій, пов?язаних зі здоров?ям. Саме в кінці листопада, коли він повинен був повернути борг, він захворів на COVID-19. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та "Прикінцевих положень" Цивільного кодексу України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов?язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов?язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Вважає, що вимоги щодо стягнення з нього суми штрафу від суми неповернутої позики є неправомірними, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. Просив відмовити позивачу у стягненні з нього штрафу. Задовольнити позовні вимоги позивача частково, виключно у розмірі суми позики у розмірі 1051200,00 грн. ???Розгляд справи проводити без його участі (а.с. 31-32). До канцелярії суду 17.02.2022 надійшла відповідь [PERSON] на відзив [PERSON] , в якому він зазначив, що 01.11.2021 між ним та [PERSON] був укладений договір позики. Згідно вказаного договору він передав, а [PERSON] прийняв грошову позику в розмірі 1051200,00 грн., що в якості еквівалента складала 40000 доларів США 00 центів. На підтвердження укладення договору позики [PERSON] додатково власноруч написав йому розписку про отримання 1 051 200,00 грн., що відповідає вимогам п. 2 ст. 1047 ЦК України. Відповідач зобов?язався повернути позичені гроші до 30.11.2021, але, незважаючи на неодноразові його нагадування, грошові кошти не повернуті. Відповідно до п. 9.3 договору позики [PERSON] зобов?язався сплатити штраф на його користь у розмірі 100 процентів від суми позики, у разі порушення будь-якого зобов?язання, але він вважав суму штрафу завеликою та у позовній заяві вказав, що її можливо зменшити у два рази. 17.02.2022 він отримав відзив [PERSON] на його позовну заяву, в якому він просив не стягувати з нього суму штрафу. Оскільки у відповідача [PERSON] виникла складна ситуація зі здоров`ям, він вважає, що можливо не стягувати з нього штраф. Просив стягнути з [PERSON] на його користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 01.11.2021 в розмірі 1051200,00 грн., що в якості еквівалента складала 40000 доларів США 00 центів, а також всі понесені ним судові витрати у розмірі 12405 грн. Розгляд справи просив проводити без його участі (а.с. 36-37). В підготовчому судовому засіданні представник позивача - адвокат Корнейчук С.П. підтримав заяву про уточнення позовних вимог, просив стягнути заборгованість за договором позики в розмірі 1051200,00 грн. та понесені усі судові витрати у розмірі 12405,00 грн. В підготовчому судовому засіданні представник відповідача - адвокат Апазіді К.Ю. проти задоволення позову не заперечує, з урахуванням відповіді на відзив від 17.02.2022. Заяву про уточнення позовних вимог визнає у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до наступного. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно договору позики від 01.11.2021, між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики. Позивачем до матеріалів справи наданий та долучений оригінал Договору позики від 01.11.2021 (а.с. 34). Відповідно до п. 1 Договору позики, позикодавець передав у власність позичальника, а позичальник прийняв у власність суму в розмірі 1051200,00 грн. зі строком повного погашення боргу не пізніше 30.11.2021 в м. Харкові. Сторони домовились, що ця позика дорівнюється еквіваленту грошового зобов`язання в іноземній валюті. В якості еквівалента сторони приймають 40000 доларів 00 центів США. Сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається одноосібно позикодавцем на день платежу. Ця позика є безвідсотковою. Згідно п. 2 Договору позики, позичальник свідчить, що отримав гроші від позикодавця повністю, ще до підписання договору. Згідно п. 4 Договору позики, договір повинно бути виконано в місті Харкові. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю грошові кошти, в сумі, визначеній в пункті 1 Договору - не пізніше 30.11.2021. Згідно розписки від 01.11.2021, [PERSON] отримав від [PERSON] суму позики у розмірі 40000 доларів США на особисті цілі. Зобов`язується повернути позичені кошти [PERSON] у повному обсязі до 30.11.2021 (а.с. 35). Взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав. Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Суд, досліджуючи боргову розписку чи договір позики, повинен виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі № 6-24ц12). На підтвердження зобов`язань відповідача, позивачем надані для приєднання до матеріалів справи оригінали договору позики від 01.11.2021. Із дослідженого договору вбачається, що сторонами в письмовій формі зафіксовані істотні умови договору позики, а саме: предмет позики - грошові кошти, дата отримання та строк повернення коштів, строк давності. Факт знаходження оригіналу договору позики у позивача підтверджує наявність невиконаного боргового зобов`язання відповідача перед позивачем. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З урахуванням наведеного, та приймаючи до уваги, що матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми боргу є законною, обґрунтованою та підлягаючою задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved