Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-19 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 02 листопада 2007 рокуу розмірі 27 794 гривень 05 копійок, станом на 27 червня 2022 року, та судові витрати у розмірі 2 481 гривня 00 копійок. В обґрунтування позовних вимог вказує нате, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 02 листопада 2007 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", та "Тарифами Банку", складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні Договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач зазначає, що формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які згідно до заяви отримані відповідачем для ознайомлення в письмовій формі. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були наданні їй для ознайомлення в письмовій формі. Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором і містить в собі зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК УКраїни) та крединого договору (ст. 1054 ЦК України). Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 8000,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2, п. 3.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою Банку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Представник позивача в позовній заяві зазначає, що позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Крім того, у позовній заяві позивач зазначає, що в редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01березня 2019 року згідно з п.2.1.1.2.12 Сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4 % для картки «Універсальна», 84,0% для карки «Універсальна голд». Виникнення простроченої заборгованості відбувається в разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 27 червня 2022 року має заборгованість - 27 794 гривні 05 копійок, яка складається з наступного: 6 592 гривні 61 копійка - заборгованість за тілом кредита, в т.ч.: 0,00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредита; 6 592 гривні 61 копійка - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; 21 201 гривня 44 копійки - заборгованість за простроченими відсотками; 0, 00 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України; 0,00 - нарахована пеня; 0,00 - нараховано комісії. Приймаючи до уваги невиконання відповідачем взятих на себе за кредитним договором зобов`язань, зазначену суму заборгованості, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань за договором і заборгованість не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПРИВАТБАНК», позивач змушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 25 серпня 2022 року в даній справі було відкрито провадження та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. 30 вересня 2022 року на адресу суду від відповідача по справі [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, посилаючись на ст. 267 Цивільного кодексу України, просить застосувати до даних правовідносин позовну давність та відмовити в задоволенні позовних вимог. 09 грудня 2022 року представник позивача подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що банком надані докази, які підтверджують факт укладення кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов`язань. Обставини, на які посилається відповідач у відзиві на позовну заяву, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. В судове засідання представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не з`явився, проте в матеріалах справи наявне його клопотання, відповідно до якого, він просить суд розглянути справу без участі позивача, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення в справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, у відзиві на позовну заяву просила розглянути справу у без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] , з метою отримання банківських послуг, підписала Заяву № б/н від 02 листопада 2007 року (а.с.34). Своїм підписом, підтвердила згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку", складають між нею та Банком Договір про надання баніквських послуг, а також те, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, розмір якого в подальшому збільшувався та зменшувався, що вбачається із Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (а.с.32). Для користування кредитним картковим рахунком відповідач використовував кредитні картки: № [NUMBER] з датою відкриття 02 листопада 2007 року та терміном дії до останнього календарного дня листопада 2011 року, № [NUMBER] з датою відкриття 10 грудня 2011 року та терміном дії до останнього календарного дня червня 2015 року, що слідує з довідки про надані кредитні картки [PERSON] (а.с.33). 25 січня 2012 року відповідач приєдналась до нових Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом Банку від 06 березня 2010 року, шляхом підписання відповідної анкети-заяви від 25 січня 2012 року. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2, п. 3.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою Банку. З виписки по рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, неодноразово отримував кошти через банкомат. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції (а.с. 22-32). З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором, останньою датою внесення суми на погашення заборгованості за наданим кредитом є 13 січня 2016 року (а.с. 7-21, 22-32). У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 27 червня 2022 року має заборгованість у розмірі27 794 гривні 05 копійок, яка складається з наступного: 6592 гривні 61 копійка - заборгованість за тілом кредита, в т.ч.: 0,00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредита; 6 592 гривні 61 копійка - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; 21201 гривня 44 копійки - заборгованість за простроченими відсотками; 0, 00 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України; 0,00 - нарахована пеня; 0,00 - нараховано комісії. Разом з тим, не заперечуючи факт підписання кредитного договору, відповідач просить застосувати до виниклих правовідносин між нею та банком строк позовної давності. Суд, вирішуючи спірні відносини, приходить до висновку про застосування строку позовної давності з наступних підстав. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Крім цього, позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Відповідно до ч. 1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1,2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше на встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ст. 1056-1 ЦК України, (в редакції чинній на час укладення договору між сторонами) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року №6-14 цс 14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Як вбачається з наданого банком розрахунку (а.с. 7-21) та виписки із карткового рахунку відкритого на ім`я [PERSON] (а.с. 22-32) останньою датою погашення заборгованості відповідачем за кредитним договором є 13 січня 2016 року, тоді як до суду з позовом банк звернувся 12 серпня 2022 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду. З наданої позивачем Довідки про видані кредитні картки слідує, що [PERSON] було видано наступні картки: № [NUMBER] з датою відкриття 02 листопада 2007 року та терміном дії до останнього календарного дня листопада 2011 року, № [NUMBER] з датою відкриття 10 грудня 2011 року та терміном дії до останнього календарного дня червня 2015 року. Поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. В ст. 252 ЦК України визначено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За змістом положень ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору, хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що кредитна лінія встановлена відповідачу на картковий рахунок, строк користування кредитними коштами безпосередньо пов`язаний зі строком дії картки. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою укладеного між сторонами договору, картка діє в межах визначеного на ній строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки. Такий правовий висновок висловлений неодноразово Верховним судом України у справах № 6-14цс14, № 6-61цс14. Отже, за кредитною карткою № [NUMBER] строк погашення кредиту закінчився в останній календарний день червня 2015 року. Отже, позов пред`явлено поза межами строку, визначеного ст. 257 ЦК України, тому вимоги відповідача про застосування строку позовної давності є обгрунтованими. Представник позивача під час розгляду даної справи не подавав заяву про поновлення строку позовної давності, з обґрунтуванням поважності пропущення цього строку. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову, з підстав пропуску позивачем трирічного строку позовної давності на звернення до суду із даним позовом. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, витрати зі сплати судового збору слід віднести на рахунок позивача, у зв`язку з повною відмовою у задоволенні позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed