Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-01 00:00:00

у січні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в якому, посилаючись на неналежне виконання відповідачами за укладеним кредитним договором та договорами поруки своїх зобов`язань, просить: стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованість в розмірі 12 994,56 доларів США, з яких: 6 419,31 доларів США - сума основного кредиту, 1 821,57 долар США - несплачені проценти, 3 702,92 долари США - пеня за несвоєчасну сплату кредиту, 1 050,76 доларів США - пеня за несвоєчасну сплату процентів. В обґрунтування вказаних вимог зазначив, що 09.11.2007 року між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» (далі - АКБ «Правекс-Банк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 939-023/07Р, за умовами якого банк надав відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 19 865,00 доларів США, строком до 09.11.2014 року, на умовах сплати 11,99 % річних за користування кредитними коштами. В якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором, між позивачем та [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , з кожним окремо, 09.11.2007 року укладено договір поруки № 939-023/07Р. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Ладиченко С.В. від 01.06.2017 року відкрито провадження в указаній цивільній справі та призначено судове засідання на 03.10.2017 року (т.1, а.с. 67). 02.10.2017 року до суду від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на позов ПАТ КБ «Правекс-Банк», в яких зазначено про помилковість наведених банком розрахунків заборгованості; заявлено про пропуск позивачем позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України, з огляду на те, що прострочена заборгованість виникла ще 11.08.2012 року, однак до суду із вказаним позовом ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернулося лише 01.06.2017 року (т.1, а.с. 76-80). Ухвалою суду від 04.12.2017 року до участі в справі залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»), в якості правонаступника позивача та призначено судове засідання на 26.04.2018 року (т.1, а.с. 146). 10.05.2018 року до суду надійшла заява від представника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про зменшення позовних вимог, в яких позивач просить стягнути солідарно: з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 939-023/07Р від 09.11.2007 року в розмірі 8 240,88 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 16.02.2016 року становить 221 220,99 грн; з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 939-023/07Р від 09.11.2007 року в розмірі 8 240,88 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 16.02.2016 року становить 221 220,99 грн.; з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 939-023/07Р від 09.11.2007 року в розмірі 8 240,88 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 16.02.2016 року становить 221 220,99 грн. (т.1, а.с. 166, 166 зворот). На підставі розпорядження т.в.о. керівника апарату суду № 2009 від 04.09.2018 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу від 06.09.2018 року зазначену цивільну справу передано в провадження судді Новака А.В., яку ухвалою від 07.09.2018 року прийнято до свого провадження вказану цивільну справу. Призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні на 18.10.2018 року в приміщенні суду (т.1, а.с. 186,187,188-189). Розпорядженням керівника апарату суду від 22.01.2019 року № 184 призначений повторний автоматизований розподіл вказаної справи. Відповідно до протоколу повторного розподілу справ автоматизованою системою документообігу в суді від 24.01.2019 року, вказана цивільна справа розподілена судді [PERSON] (т.1, а.с. 201,202). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва [PERSON] від 24.01.2019 року прийнято до свого провадження зазначену цивільну справу. Розгляд справи визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання з повідомленням учасників справи на 08.05.2019 року (т.1, а.с. 203-204). 01.10.2019 року до суду надійшли заперечення від відповідача [PERSON] на зменшення позовних вимог ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», в яких вказано про те, що позивач звернувся до суду із пропуском позовної давності (т.1, а.с. 235-238). Розпорядженням керівника апарату суду від 10.06.2020 року № 402 призначений повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку із звільненням з посади судді [PERSON] , відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду. Відповідно до протоколу повторного розподілу справ автоматизованою системою документообігу в суді від 12.06.2020 року, вказана цивільна справа розподілена судді Хоменко В.С. (т.2, а.с. 21-22, 23). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 18.06.2020 року прийнято до свого провадження зазначену цивільну справу. Розгляд справи визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання з повідомленням учасників справи в приміщенні суду на 16.11.2020 року (т.2, а.с. 24-25). Ухвалою судді від 07.04.2021 року витребувано у Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (т.2, а.с. 37-38). Ухвалою судді від 06.09.2021 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Заган М.А. належним чином завірену копію спадкової справи № 3/2019, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (т.2, а.с. 52-53). Ухвалою суду від 15.09.2022 року провадження у справі в частині позовних вимог ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором закрито (т.2, а.с. 126-127). Ухвалою суду від 15.09.2022 року підготовче провадження у справі закрито, призначено судовий розгляд у відкритому судовому засіданні на 02.02.2023 року (т. 2, а.с. 128). Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Представник позивача О.Завадська, будучи повідомленою про день, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Подала суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити за її відсутності. Позов підтримує та просить задовольнити. Відповідачі, будучи повідомленими про день, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Причин неявки суду не повідомили. Заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило, клопотань з процесуальних питань не заявляли. Від відповідачів [PERSON] , [PERSON] заперечень на позовну заяву до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що 09.11.2007 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 939-023/07Р (далі - кредитний договір), за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 19 865,00 доларів США, для оплати вартості автомобіля, а також з метою оплати страхових платежів згідно з договорами страхування автомобіля (п. 1.1 кредитного договору) (т.1, а.с. 12-16). Відповідно до п. 1.2. вказаного кредитного договору, кредит надається позичальникові строком з 09.11.2007 року до 09.11.2014 року на умовах сплати 11,99 % річних. Згідно п. п. 4.4., 4.5. кредитного договору, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом рівними частини в сумі 237,00 доларів США, а також сплачувати відсотки щомісяця, до 10 числа наступного місця. Пунктом 10.1 кредитного договору передбачено, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування грошовими коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної відсоткової ставки, визначеної в п. 1.2 даного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. Відповідно до п. п. 9.1., 9.1.1. цього кредитного договору, банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом, сплати належних відсотків і передбачених даним договором неустойок, а також відшкодування збитків, заподіяних банкові внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником даного договору, а позичальник зобов`язаний повернути банку суму заборгованості, що залишилася за кредитом, сплатити відсотки і неустойки, а також відшкодувати заподіяні банку збитки, в тому числі, якщо позичальник порушує терміни платежів, установлені даним договором (п. п. 4.4.,4.5). Згідно з п. 9.2. кредитного договору № 939-023/07Р від 09.11.2007 року шляхом підписання даного договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у п. 1.2. даного договору, припиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника. 09.11.2007 року між АКБ «Правекс-Банк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк») та [PERSON] укладено додаток № 1 до кредитного договору № 939-023/07Р від 09.11.2007 року, яким визначено особливі умови, тарифи банку та додаткові витрати при отриманні та обслуговуванні кредиту і повному погашенні кредиту (т.1, а.с. 18-19). 09.11.2007 року між АКБ «Правекс-Банк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк»), з однієї сторони, та з [PERSON] , [PERSON] з другої сторони, з кожною окремо, укладено договір поруки № 939-0023/07Р (т.1, а.с. 20-21, 24-25). Відповідно до п. 1.1. договорів поруки, поручитель в порядку та на умовах, передбачених договором, зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов`язань [PERSON] щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та в повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 09.11.2014 року в розмірі 19 865,00 доларів США та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості. Пунктами 4.1. вказаних договорів поруки встановлено строк їх дії до 09.11.2017 року. Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором № 939-023/07Р від 09.11.2007 року, [PERSON] востаннє 11.07.2012 року внесено платіж у рахунок погашення заборгованості в розмірі 410,69 доларів США (т. 1, а.с. 29-31). Крім того, розрахунком заборгованості підтверджується, що станом на 16.02.2016 року за відповідачами рахується прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 12 994,56 доларів США, яка складається з 6 419,31 доларів США - непогашеної суми кредиту, 1 821,57 долар США - несплачених процентів, 3 702,92 долари США - пені за несвоєчасну сплату кредиту, 1 050,76 доларів США - пені за несвоєчасну сплату процентів. 31.05.2017 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір № 2 купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого право грошової вимоги за договором кредиту 939-023/07Р від 09.11.2007 року перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (т.1, а.с. 98-110). Відповідно до витягу з додатку до договору № 2 купівлі-продажу прав вимог за кредитами, позивач набув права грошової вимоги до відповідачів у сумі 174 085,50 грн. (т.1, а.с. 112). Відповідачем [PERSON] подано суду заяву про застосування позовної давності, яка мотивована тим, що позивач звернувся до суду 01.06.2017 року, тобто з порушенням строків позовної давності. Під час розгляду справи представником позивача зменшено загальну суму позовних вимог до 8 240,88 доларів США. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього ж Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). У відповідності до ч. 1,2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Визначення поняття «зобов`язання» міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому, в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України). Пунктом 1.2 кредитного договору № 939-023/07Р від визначено, що кредит надається терміном з 09.11.2007 року до 09.11.2014 року. Згідно з п. 9.2. кредитного договору № 939-023/07Р від 09.11.2007 року шляхом підписання даного договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у п. 1.2. даного договору, припиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника. Тобто, сторони врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту - зміну строку виконання основного зобов`язання. З аналізу змісту п. 9.2. кредитного договору слідує, що безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання є виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а не направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом, так як у такому повідомленні банк не вимагає дострокового виконання зобов`язань. Виходячи з наведеного, у разі прострочення виконання позичальником своїх зобов`язань відбувається автоматична зміна строку виконання основного зобов`язання і така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Отже, якщо сторони договору визнали безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання саме виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а не направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом, то така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Таке застосування умов договору відповідає висновкам Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 15.06.2020 року в справі № 138/240/16-ц, у постановах Верховного Суду від 19.02.2020 року в справі № 372/2649/16-ц, від 24.06.2020 року в справі № 381/4598/16-ц, від 26.05.2021 року в справі № 667/7582/15. Встановлено, що останній платіж за кредитним договором № 939-023/07Р від 09.11.2007 року відповідно до графіка погашення кредиту та умов цього договору відповідач [PERSON] здійснила 11.07.2012 року, а тому за умовами п. 9.2. вказаного кредитного договору, строком повернення кредиту вважається 11 день місяця, наступного за місяцем, у якому виникло прострочення - серпень 2012 року, тобто 11.09.2012 року. Таким чином, у межах строку кредитування, до 09.11.2014 року, відповідач зобов`язаний був повертати позивачеві кредитні кошти та сплачувати проценти за їх користування періодичними (щомісячними) платежами до 10 числа наступного місяця, а починаючи з 11.09.2012 року зобов`язаний був повернути ПАТ КБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія», всю суму кредиту та нараховану заборгованість, а тому саме з цієї дати для позивача розпочався перебіг позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. В той же час, ст. 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Статтею 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин. Судом установлено, що, оскільки останній платіж за кредитним договором № 939-023/07Р від 09.11.2007 року відповідно до графіка погашення кредиту та умов договору відповідач [PERSON] здійснила 11.07.2012 року, то за умовами пункту 9.2. цього договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив на 11-й наступного за місяцем, у якому виникло прострочення - серпень 2012 року, тобто 11.09.2012 року. Після зміни строку виконання зобов`язання (з 11.09.2012 року) всі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, оскільки за вимогою п. 9.2. спірного кредитного договору позичальник зобов`язаний був повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати. Таким чином, з 11.09.2012 року в ПАТ КБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є позивач, виникло право на звернення до суду із позовом для захисту своїх порушених прав. З позовом до суду ПАТ КБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК» Довіра і Гарантія» звернулося - 10.01.2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач [PERSON] подала суду заяву про застосування строків позовної давності під час вирішенні спору. З врахуванням викладеного, та обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до [PERSON] у зв`язку із пропуском строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення тіла кредиту. Щодо позовних вимог до поручителів [PERSON] , [PERSON] , то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Правила ч. 4 ст. 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов`язання встановлений не був. Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов`язання за договором поруки у зв`язку з припиненням такого зобов`язання поручителя. Не пред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням. Строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року справа № 604/156/14-ц, провадження № 14-644цс18. Оскільки, згідно із положенням п. 9.2. кредитного договору № 939-023/07Р від 09.11.2007 року, строк виконання основного зобов`язання було змінено на 11.09.2012 року, то на момент звернення до суду із цим позовом (10.01.2017 року), порука [PERSON] , [PERSON] припинилася, а тому позов у частині вимог до поручителів не підлягає задоволенню саме з цих підстав - у зв`язку із зверненням позивача до суду з позовом до поручителів із пропуском шестимісячного строку, після зміни строку виконання основного зобов`язання, через що змінилися встановлені п. 4.1. цих договорів поруки їх строки дії до 09.11.2017 року. У зв`язку з наведеним, у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за кредитом слід відмовити Вирішуючи питання в порядку ст.141 ЦПК України та враховуючи відмову в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати слід покласти на останнього. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed