Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначила, що [INFO] померла її мати - [PERSON] , яка постійно проживала в [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті в зазначеному будинку проживали та були зареєстровані позивачка та онука померлої [PERSON] , 2006 року народження. [PERSON] на випадок своєї смерті заповітів не залишала. 17 січня 2023 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Хустського РНО Закарпатської області Дунаєва Ю. М. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої [PERSON] . Однак приватний нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Спадковий будинок по причині відсутності у спадковій справі правовстановлюючих документів на будинок, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 25.01.2023 по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (а.с. 28). Представник позивачки - адвокат Рішко С. І. подав заяву з проханням розглядати справу без участі сторони позивача. Висловив позицію про підтримання заявлених у позовній заяві вимог. Сільським головою Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області Чуп Іваном подано заяву за змістом якої висловив позицію про визнання сільською радою заявлених позовних вимог, справу просив розглядати без участі представника сільради. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] (а.с. 12, 13). За змістом довідки виконкому Синевирсько-Полянської сільради від 23.11.2020 №1535, померла [PERSON] була постійною мешканкою [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті в даному будинку проживали та були зареєстровані Позивачка та онука померлої [PERSON] , 2006 року народження (а.с. 14). 17 січня 2023 року Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Хустського РНО Закарпатської області Дунаєва Ю. М. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої [INFO] [PERSON] , а саме на Спадковий будинок. Нотаріусом було заведено спадкову справу №02/2023, зареєстровану в Спадковому реєстрі за №70148958 (а.с. 15, 16). Постановою від 17.01.2023 приватний нотаріус Дунаєв Ю. М., з посиланням на норми Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012 №296/5, відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Спадковий будинок по причині відсутності у спадковій справі правовстановлюючих документів на будинок та відсутності інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо цього будинку. Також, як було встановлено нотаріусом, Позивачка прийняла спадщину за [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на момент її смерті. Ніхто інший із заявами про прийняття спадщини чи про відмову у від прийняття спадщини у встановлений законом строк не звертався (а.с. 17). Як свідчить виписка з по-господарської книги №1530, виданої 23.11.2020 виконкомом Синевирської сільської ради, згідно по-господарського обліку [PERSON] , 1938 року народження, дійсно була власником Спадкового будинку, який розташований на земельній ділянці орієнтовною площею 0,07 га. Даний будинок був побудований орієнтовно у 1971 році. Свідоцтво на право власності на Спадковий будинок сільською радою не видавалося (а.с. 18). Довідкою КП «Міжгірське БТІ» від 29.12.2021 №136 підтверджується, що станом на 31.12.2012 право власності на Спадковий будинок не зареєстровано (а.с. 23). Згідно Технічного паспорта на будинок садибного типу, виданого 20.12.2021 ФОП [PERSON] , Спадковий будинок був побудований у 1971 році та має загальну площу 52,1 кв. м. (а.с. 19-22) Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування, розпорядження. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (статті 317 ЦК України). Частиною першою та другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як встановлено статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному захист прав власника на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Цивільні права можуть виникати з рішення суду, як зазначено у частині 5 статті 11 ЦК України, лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених статтями 335, 376 та 392 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина 2 статті 328 ЦК України). Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Матеріалами справи підтверджено, що мати позивачки за життя набула право власності на спірне майно, а відсутність правовстановлюючого документу на вказане нерухоме майно не позбавляє позивачку як спадкоємця права на спадщину. Отже, враховуючи встановлені судом обставини, визнання позову відповідачем, те, що прийняттям спадщини позивачкою права інших осіб не порушуються, суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявлені в позовній заяві. Відповідно до вимог статей 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, позивачці з державного бюджету підлягають поверненню 536,80 грн., що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого нею при поданні позовної заяви (1073,60 х 0,5 = 536,80).

Outcome: approved