Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення 3% річних 37 711,73 грн. та інфляційних витрат у розмірі 505 928, 32 грн., а всього 343 640,05 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10.02.2012 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто суму грошових коштів в розмірі 118 587,30 грн.. На підставі рішення суду було видано виконавчий лист №2-129/2012 від 07.05.2012, який перебуває на виконанні Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні № 56628614. На день звернення позивача до суду [PERSON] не виконав зобов`язання, визначені рішенням суду, заборгованість останнього складає 118 587,30 грн. Оскільки відповідач не виконав належним чином покладене на нього зобов`язання позивач звернулась з позовом до суду та просить стягнути 3% річних, інфляційні витрати всього у розмірі 343 640,05 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.11.2022 відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Сторони, в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк, не звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Строк, визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України, для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Відповідачем до суду не подано відзиву на позову заяву, при цьому останній належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді за останнім відомим місцем проживання, а також через веб - сайт Судової влади України. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що зі сторони позивача не надійшло заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст. ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10.02.2012 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто суму грошових коштів в розмірі 118 587,30 грн. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03.04.2012 рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10.02.2012 залишено без змін. 07.05.2012 Деснянським районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 2-129/2012. 05.09.2013 виконавчий лист № 2-129/2012 від 07.05.2012 повернуто позивачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України про «Виконавче провадження» від 24.04.1999 № 606-XIV. 24.07.2014 позивач повторно звернулась до Відділу ДВС Деснянського районного управління юстиції у місті Києві з заявою про прийняття до виконання виконавчого листа № 2-129/2012 від 07.05.2012. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України встановлено що, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Отже, положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. У рішенні Деснянського районного суду міста Києва від 10.02.2012 на відповідача покладено грошове зобов`язання та визначено його розмір. Ці зобов`язання належним чином не були виконані боржником, тому в цьому випадку вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягають застосуванню. Судом встановлено, що станом на день звернення позивача з даним позовом [PERSON] неналежним чином виконував зобов`язання за рішенням Деснянським районним судом м. Києва від 10.02.2012, заборгованість останнього становила 118 587,30 грн., а отже позивач набув право нараховувати 3 % річних та індекс інфляції в порядку ст. 625 ЦПК України. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, загальна сума стягнення з відповідача на користь позивача складає 343 640,05 грн., з яких: 3% річних - 37 711,73 грн.; інфляційні витрати - 305 928,32 грн. Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що відповідач не виконав належним чином покладені на нього зобов`язання рішенням суду, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 436,40 грн.

Outcome: approved