Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1 500,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Новокаховського міськрайонного суду Херсонської області від 11.05.2017 розірвано. У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу сторони та син [PERSON] проживали у м. Нова Каховка Херсонської області. З 24.02.2022 розпочалася відкрита військова агресія рф проти України та м. Нова Каховка було окуповане російськими військами. Позивач разом з сином виїхав на підконтрольну територію України, а відповідач не має можливості виїхати з окупованої частини Херсонської області. У м.Житомирі позивач з сином Глібом перебувають з квітня 2022 року, отримали статус внутрішньо переміщених осіб та проживають за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] добросовісно ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, піклується про дитину, забезпечує усім необхідним, син відвідує ЗОШ №36 м. Житомира, та поставлений у м. Житомирі на медичний облік. Позивач працює у ПрАТ «Карлсберг Україна» та отримує достатню заробітну плату, по місцю проживання у м. Житомирі характеризується позитивно. Батько опікується всіма сферами життєдіяльності сина [PERSON] , контролює стан його здоров`я, готує до навчального процесу в школі, забезпечує належний відпочинок та достойне фінансове забезпечення його потреб, приділяє увагу розвитку дитини, позитивно налаштований на налагодження гарних стосунків сина [PERSON] з матір`ю. У позові вказано, що встановлення місця проживання сина з батьком є необхідним для повноцінної реалізації позивачем своїх батьківських обов`язків, у тому числі в умовах війни, та без об`єктивної неможливості присутності матері дитини. Питання проживання сина [PERSON] з позивачем у м. Житомирі узгоджене з відповідачем, син також бажає проживати з батьком. Щодо стягнення аліментів позивач зазначає, що син [PERSON] проживає з батьком, перебуває на його повному утриманні та мінімальний розмір аліментів буде додатково необхідним для реалізації потреб дитини. Відповідач є працездатною, офіційно не працює, заробляє на життя періодичними, нерегулярними заробітками, тому аліменти визначені позивачем у твердій грошовій сумі. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 22.10.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та викликано сторони в засідання. Заяв по суті справи до суду не надійшло. 07.09.2022 представник органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Житомирської міської ради Баб`як М.М. подав до суду рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №636 від 17.08.2022 «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання [PERSON] » та висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання [PERSON] . Згідно з протокольною ухвалою суду від 07.12.2022 підготовче провадження у справі завершено та призначено розгляд справи по суті. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без їх участі, у якій вказано що позивач позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судові засідання не з`явилась. Оскільки відповідно до змісту позовної заяви, відповідач [PERSON] проживає у [ADDRESS], яке відповідно до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 24 травня 2022 року, який затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25 квітня 2022 року № 75, розташоване в районі проведення воєнних (бойових) дій або яке перебуває в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), тому відповідача було повідомлено про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Представник органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Житомирської міської ради у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій вказав, що підтримує висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання [PERSON] . Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, з урахуванням наявності усіх умов, за яких можливе проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст.211, 223, 280 ЦПК України суд визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення, про що винесено відповідну протокольну ухвалу суду. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який рішенням Новокаховського міськрайонного суду Херсонської області від 11.05.2017 розірвано (а.с. 11). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Відповідно до змісту копії довідки від 26.04.2022 №1826-5001356173 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). У відповідності до змісту копії довідки від 26.04.2022 №1826-5001356578 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Законним представником, що супроводжує малолітню дитину, є [PERSON] (а.с. 13). Згідно з копією довідки №130 від 31.05.2022, яка видана Приватним підприємством «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційного підприємство №15» Житлової керуючої компанії, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації, разом з сином [PERSON] , [INFO] , що підтверджено письмовими заявами сусідів (а.с. 14). Згідно зі змістом характеристика від 31.05.2022, яка видана Приватним підприємством «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційного підприємство №15» Житлової керуючої компанії, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , з 26.04.2022. За час проживання заяв та скарг від сусідів не надходило (а.с. 15). [PERSON] працює у ПрАТ «Карлсберг Україна» та має стабільний дохід (а.с. 19-25). Дитина [PERSON] , [INFO] , зарахований до складу 7-Б класу ЗОШ І-ІІІ ступенів №36 ім. Я. Домбровського м. Житомира, що підтверджується копією наказу директора школи №1/у/в від 30.05.2022 (а.с. 17). Для отримання первинної медичної допомоги законним представником [PERSON] - [PERSON] подано декларацію №0001-3ЕР1-ММФ0 та обрано лікаря комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Житомирської міської ради, який надає первинну медичну допомогу дитині (а.с. 18). Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №636 від 17.08.2022 затверджено висновок щодо визначення місця проживання [PERSON] . Відповідно до змісту висновку, Батько [PERSON] з сином [PERSON] перебувають у м. Житомирі з квітня 2022 року, проживають за адресою: [ADDRESS] , отримали статус внутрішньо переміщених осіб. Визначення місця проживання [PERSON] рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради разом з батьком [PERSON] зумовлено тим, що мати, [PERSON] , не має можливості найближчим часом виїхати на підконтрольну Україні територію та вирішувати нагальні питання забезпечення життєдіяльності малолітнього сина. Телефонний зв`язок з матір`ю доступний лише два-три рази на місяць, зв`язок за допомогою засобів інтернету та листування відсутній. Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї, наданого Житомирським міським центром соціальних служб міської ради, батько здатний забезпечувати потреби дитини, створено належні умови проживання. [PERSON] офіційно працевлаштований та має стабільний дохід. Відповідно до повідомлення комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Житомирської міської ради, законним представником [PERSON] подано декларацію та обрано лікаря, який надає первинну медичну допомогу. За заявою батька [PERSON] зарахований до 7-Б класу ЗОШ І-ІІІ ступенів № 36 ім. Я. Домбровського м. Житомира. Питання визначення місця проживання [PERSON] розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради 09 серпня 2022 року, вивчено наявні матеріали справи. У матеріалах справи відсутні докази неналежного виконання [PERSON] батьківських обов`язків чи аморальної поведінки, відомості щодо вад здоров`я, які унеможливлюють виховання та утримання дитини. Враховуючи вказані вище факти, виходячи з інтересів дитини, виконавчий комітет міської ради, як орган опіки та піклування, визначив місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] (а.с.79-80). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження №61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». На підставі досліджених доказів, судом встановлено, що син [PERSON] проживає разом з батьком, який створив належні умови для виховання та розвитку дитини, приділяє сину належну увагу, дбає про його розвиток, навчання та здоров`я. Судом не встановлено, що позивач чинить перешкоди у спілкуванні дитини з матір`ю. Також суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Житомирської міської ради, щодо визначення місця проживання [PERSON] , відповідно до якого виконавчий комітет міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , оскільки зі змісту висновку встановлено, що його складено на підставі повного та всебічного дослідження обставин щодо умов проживання дитини та участі батьків в утриманні та вихованні дитини. На підставі вищевикладеного, виходячи із найкращих інтересів дитини, приймаючи до уваги, що дитина і наразі проживає з батьком, який належно дбає про сина, при цьому, порушення позитивних взаємовідносин сина з батьком можуть мати негативний вплив на подальший розвиток дитини, суд доходить висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком. При цьому, суд вважає за доцільне зазначити, що мати дитини, яка безумовно відіграє важливу роль у його житті, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я та розвиток дитини незалежно від того, з ким син буде проживати. Визначення місця проживання дитини з однім із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН "Про права дитини" 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Відповідач є матір`ю дитини та нарівні з батьком зобов`язана утримувати сина до досягнення повноліття. Домовленість між батьками щодо виконання даного обов`язку відсутня. За своїм змістом аліменти - це грошові кошти на утримання дитини, які необхідні для забезпечення належного рівня її розвитку, виховання, забезпечення одягом, продуктами харчування тощо. При визначенні розміру аліментів суд керується положеннями ст. 182 СК України, бере до уваги, що дитина проживає разом з батьком, враховуючи розмір витрат, необхідних для забезпечення дитини повноцінним харчуванням, сезонним одягом, приладдям для навчання, речами особистої гігієни, тощо, суд, присуджує аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на утримання малолітньої дитини, у розмірі 1500,00 грн щомісячно. Згідно з частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати, згідно зі ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача, з урахуванням задоволення заявленого позову.

Outcome: approved