Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-02 00:00:00

18.11.2022 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в прохальній частині якої позивачка просить суд винести рішення, на підставі якого: 1. Розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що був укладений 24 березня 1990 року Тарасівською сільською радою Києво - Святошинського району Київської області, про що зроблено актовий запис за № 8; 2. Після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище « [PERSON] »; 3. Судові витрати, які складаються зі сплати судового збору, - стягнути з відповідача на користь позивача. Свої позовні вимоги, які викладені в прохальній частині позовної заяви, позивачка [PERSON] в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступними фактичними обставинами, та нормами права: - 24 березня 1990 року між нею, - [PERSON] (далі Позивач), та [PERSON] (далі Відповідач), було укладено шлюб, у зв`язку з чим Тарасівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області було видано свідоцтво про укладення шлюбу, та зроблено актовий запис за № 8. Спільне життя з Відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Відповідач вже протягом року не ночує вдома, так як має позашлюбні стосунки. У зв`язку з цим Відповідач здійснює на Позивача моральний та психологічний тиск. За даних обставин сумісне життя і збереження сімї є неможливими, так як між Позивачем та Відповідачем виникають постійні суперечки та конфлікти. Проте, спільної згоди для розірвання шлюбу в порядку статті 106 СК України вони не досягнули. Відповідно до п. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 п. 3 Постанови пленуму ВС України від за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за заявою про розірвання шлюбу, суди мають враховувати, що воно проводиться органами РАЦС лише у випадках, передбачених статтями 106, 107 СК України. При цьому питання про розірвання шлюбу вирішується незалежно від наявності між подружжям майнового спору. Розірвання шлюбу судом відбувається за позовом одного з подружжя відповідно до ст. 110 СК. Подружнє життя між нею та чоловіком не склалося, оскільки як з`ясувалося, характери у подружжя є зовсім різними, мої погляди та погляди Відповідача на подружнє життя не співпадають. Враховуючи вищезазначені обставини їхнє спільне проживання з [PERSON] є не можливим, шлюбні відносини між ними фактично припинені, і шлюб носить суто формальний характер. Спільний бюджет та спільне господарство вона з Відповідачем не веде. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини вона не вбачає. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 12.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, іцо шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з подружжя чи інтересам їх дітей. Необхідно зазначити, що на сьогоднішній день збереження шлюбу між нею та Відповідачем є неможливим, оскільки вона не буде проживати однією сім`єю з ним. Подальше спільне життя з Відповідачем і збереження нашого з ним шлюбу буде суперечити її інтересам, оскільки проживання в спільному шлюбі є безперспективним з точки зору їхніх подальших шлюбних стосунків. Отже, збереження шлюбу між Позивачем та Відповідачем, є неможливим, і у разі надання Позивачу та Відповідачу судом строку для примирення, шлюб все одно не буде збережено. Примирення між Позивачем та Відповідачем не можливе, тому вона, як Позивач заперечує щодо надання строку для примирення і наполягає на розірванні шлюбу. Сімейні правовідносини, регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка. відповідно до вимог ч.іст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції, і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. У відповідності з п. 6 ч. 3 ст.175 ЦПК України повідомляє, що заходи досудового врегулювання спору не проводилися. На сьогодні, сім`я між позивачем та відповідачем фактично розпалася, і її не існує, збереження сім`ї за таких обставин є неможливим, і подальше спільне життя подружжя та збереження їхнього шлюбу не відповідає взаємним інтересам сторін. Виходячи з вищезазначених обставин та норм Сімейного кодексу України вона, як Позивач, має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, а у суду є всі підстави для прийняття рішення про розірвання шлюбу. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved