Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

У травні 2022 року ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернулося до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 13.12.2019 року між [PERSON] та ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу №06/107-65/000743/19, предметом якого є транспортний засіб Lexus, д.н.з. [NUMBER] . Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 23.12.2020 року відповідач був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. До позивача звернувся страхувальник із заявою щодо події та позивачем було складено страховий акт разом із розрахунком страхового відшкодування, а також здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 89 099,35 грн. У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Renault, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] була застрахована у ПрАТ «УПСК» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР8982584 позивач звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою (претензією) про виплату страхового відшкодування (в порядку регресу). ПрАТ «УПСК» було здійснено виплату страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 58 408,82 грн. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за відшкодування заподіяних збитків, у розмірі 30 690,53 грн. З огляду на викладене у позові, ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» просить суд стягнути з [PERSON] завдані збитки в розмірі 30 690,53 грн. та витрати на оплату судового збору. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 26 травня 2022 року відкрито провадження у даній цивільній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити позивачу в задоволенні його вимог. В обґрунтування своїх заперечень [PERSON] зазначив, що являється власником автомобіля Renault, д.н.з. [NUMBER] , який на момент ДТП 20.10.2020 року був застрахований в ПрАТ «УПСК» згідно полісу №АР/8982584 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів строком дії з 14.10.2020 року по 13.10.2021 року, за умовами якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, складає 130 000,00 грн. Позивачем було виплачено власнику автомобіля Lexus, д.н.з. [NUMBER] , страхове відшкодування в сумі 89 099,25 грн., тобто обрахована сума перебуває в рамках розміру страхової суми його страхового полісу. Відповідач вважає, що у даному випадку розмір шкоди не підтверджений належними доказами, а також відсутні будь-які докази, які б підтверджували розмір реально понесених витрат на ремонт автомобіля (реальні збитки). Зокрема, ремонтна калькуляція №20-0346526 від 19.10.2020 року не містить печатки та підпису уповноваженої особи, яка її здійснила, а також посилання на відповідні Методики товарознавчої експертизи. Розрахунок суми страхового відшкодування до справи №200000346526 в свою чергу складений на підставі калькуляції №20-0346526 від 19.10.2020 року та заяви погодження від 19.10.2020 року. Як вказує відповідач, до складу витрат входить фара л в зборі [NUMBER] вартістю 24 789,33 грн., водночас в акті огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 16.10.2020 року під номером 12 зазначено «фара передня ліва, зламано кріплення, тріщина скла». Однак, за словами [PERSON] , внаслідок ДТП жодна з фар автомобіля Lexus не була пошкоджена, що підтверджується фотокартками транспортного засобу, зробленими одразу після ДТП. Позивачем не були надані документи, що підтверджують фактичне виконання послуги з відновлювального ремонту, зокрема, акт передавання-приймання КТЗ (його складових частин (систем)) із ремонтної організації, акт виконаних робіт тощо. Наявне в матеріалах справи платіжне доручення №ЗР109119 підтверджує отримання на рахунок [PERSON] платежу в розмірі 89 099,30 грн., проте позивачем не доведено, що даний розмір відповідає фактичним затратам відновлювального ремонту ТЗ, розрахований відповідно до умов договору страхування, із урахуванням зносу і таким чином відсутні докази, що підтверджують реальні збитки позивача. На переконання відповідача, позов не містить належних документів для визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу та понесених позивачем витрат, такі документи є документом попередньої оцінки вартості відновлювального ремонту і відповідно витрат, які міг би понести позивач, але не підтверджує реальні збитки. У відповіді на відзив представник ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» не погодився з доводами відповідача, оскільки ПрАТ «УПСК» було розраховано розмір фізичного зносу та розмір матеріального збитку, які було складено на підставі наданих позивачем документів. Страховик відповідача діяв в межах Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тобто позивач скористався своїм правом на звернення до страхової компанії відповідача, а ПрАТ «УПСК» виплатила всю суму, яку потрібно було відшкодувати за договором обов`язкового страхування, що не суперечить висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 01.02.2018 року у справі №910/22886/16 та від 12.03.2018 року у справі №910/5001/17 щодо відшкодування шкоди страховою компанією за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Натомість різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, не зважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Що стосується припущення відповідача відносно розрахунку страхового відшкодування, виконаного позивачем в частині заміни лівої фари, то суд не може брати до уваги як доказ надані відповідачем фото з місця ДТП, оскільки такі пошкодження мають прихований характер та можуть фіксуватися лише у розібраному стані на СТО. Позивачем було надано фото пошкодженого транспортного засобу Lexus, де зафіксовано пошкодження лівої фари у частині кріплення. Розмір збитку було визначено позивачем на підставі ремонтної калькуляції, складеної за допомогою системи «Audatex», що є офіційною комп`ютерною базою для складання кошторису відновлювального ремонту КТЗ, що затверджується Наказом 24.11.2003 №142/5/2092 Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, у прохальній частині позову просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Марініна М.О. в судовому засіданні зазначила, що відповідач є власником автомобіля марки Рено, цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПрАТ «УПСК». За полісом страхова сума складає 130 тис. грн., позивач зробив відшкодування в сумі 89 099,25 грн., а тому представник відповідача вважає, що ці збитки покриваються полісом. До того ж збитки в розмірі 89 099,25 грн. не підтверджені належними доказами, зокрема при ДТП не була пошкоджена фара. Ремонтна калькуляція не містить посилання на Методику, печатка та підпис особи, яка її склала, відсутні. Вважає, що спірні правовідносини пов`язані з відшкодуванням шкоди в порядку суброгації. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позицію представника. Суду пояснив, що не був присутній при огляді транспортного засобу Лексус представником страхової компанії. Натомість після ДТП разом з водієм Лексуса оглядали пошкоджений транспортний засіб і не побачили візуально розбиту фару. Вважає, що страхової суми за полісом достатньо для покриття збитків та страхові компанії мали між собою вирішити всі питання. Позивач не надав обґрунтованого розрахунку завданої шкоди. Спілкувався з представником своєї страхової компанії і вони сказали, що страхова компанія відшкодувала шкоду згідно чинного законодавства, можливо з урахуванням зносу деталей. Позивач не надав доказів, що виплачені кошти були витрачені на ремонт і купівлю запасних частин до транспортного засобу Лексус. Суд, заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, та оцінивши наявні у справі докази, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 14.10.2020 року між ПрАТ «УПСК» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі Полісу №АР/8982584, строк дії якого із 14.10.2020 до 13.10.2021. Згідно з умовами Полісу забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки Renault Kangoo, н.з. [NUMBER] , ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду, заподіяну майну, 130 000,00 грн., розмір франшизи 0 грн. (а.с. 98). Зі змісту постанови судді Богунського районного суду м. Житомира Панченко Г.В. від 23.12.2020 року у справі №295/12712/20 слідує, що 15.10.2020 о 09:10 год. [PERSON] у м.\~Житомирі на перехресті вулиць Старовільська - Троянівська, керуючи транспортним засобом «Renault», державний номер [NUMBER] , здійснив виїзд на регульоване перехрестя на забороняючий червоний сигнал світлофора та здійснив зіткнення з транспортним засобом «Lexus RX350», державний номер [NUMBER] . В результаті порушення [PERSON] п.8.7.3.е ПДР транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Даною постановою [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до настання вищевказаної ДТП (а.с. 16). За матеріалами справи, між [PERSON] та ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 13.12.2019 року укладено добровільного страхування\~наземного транспорту\~та[PERSON] , яка є власником автомобіля «Lexus RX350», державний номер [NUMBER] , звернулася до ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою 15.10.2020 року про настання події (КАСКО) та на виплату страхового відшкодування від 19.10.2020 (а.с. 5-11, 17, 19, 28). Згідно зі змістом страхового акту №200000346526 від 23.10.2020 року та розрахунку страхового відшкодування до страхового акту сума страхового відшкодування становить 89 099,35 грн. (а.с. 29). Судом встановлено, що 26.10.2020 року УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснило виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] в розмірі 89 099,35 грн. Зазначена обставина підтверджується платіжним дорученням №ЗР109119 від 26.10.2020 року (а.с. 30). Як вбачається із копії страхового акту №011/037/007539/21/1 (аварійний сертифікат) від 05.02.2021 року, складеного Департаментом врегулювання збитків ПрАТ «УПСК», розрахована сума страхового відшкодування складає 58 408,82 грн. (а.с. 106). Згідно платіжного доручення №1105 від 17.02.2021 року ПрАТ «УПСК» здійснило страхове відшкодування згідно акту 011/037/007539/21/1 на користь УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в сумі 58 408,82 грн. (а.с. 32). Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18). Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації. Відносини ж між відповідачем та його страховиком (ПрАТ «УПСК») регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з частиною першою зазначеної статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні у межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди. Отже, за змістом статті 993 ЦК України у системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 вересня 2018 року у справі № 464/1937/16-ц (провадження № 61-4756св18). Установивши, що вартість матеріального збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталась з вини [PERSON] , перевищує виплачений ПрАТ «УПСК» позивачу розмір страхового відшкодування, суд дійшов висновку про те, що з відповідача як з винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням. Не заслуговують на увагу доводи відповідача та його представника про те, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час ДТП була застрахована в ПрАТ «УПСК» і завдані збитки повністю покриваються полісом, оскільки вказана страхова компанія з урахуванням вимог статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виконало свої зобов`язання за договором обов`язкового страхування, укладеним зі [PERSON] , тому різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням підлягає стягненню саме з відповідача. При вирішенні даного спору суд,

Outcome: approved