Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач звернулася до суду з позовов в якому зазначає, що вона в даний час тимчасово перебуває в Канаді. Разом з нею в одній квартирі проживає громадянка України [PERSON] . Стосунки між ними носять напружений характер, оскільки відповідач постійно створює конфліктні ситуації, розмовляє з нею в грубій, непристойній і образливій формі. Це відбувається систематично з грудня 2020 року. Позивач розповіла своєму чоловіку [PERSON] , який мешкає в Україні, про систематичні образи в її адресу з боку відповідача. В серпні 2021 року, коли відповідач приїхала в Україну, чоловік позивача [PERSON] зустрівся з відповідачем з метою з`ясування причин конфліктів між відповідачем і позивачем. 17 серпня [PERSON] відвідав відповідача та попросив припинити образи в бік його дружини [PERSON] , на що [PERSON] відповіла, що вона не ображала позивача. Однак вказала, що поведінка його дружини є аморальною та повідомила чоловікові позивача, що « [PERSON] спить з вімнадцятирічними хлопцями", «неграми». Таким чином, відповідач поширила неправдиву інформацію про позивача, яка не відповідає дійсності. Відповідач свідомо принизила честь і гідність позивача публічно перед її чоловіком [PERSON] , також повідомила неправдиві обставини в присутності свідків та матері відповідача. Повідомляючи інформацію, що « [PERSON] спить з вімнадцятирічними хлопцями, «неграми» і так далі» саме чоловіку позивача. Вважала, що відповідач не лише її образила і поширила про неї неправдиву інформацію, а й намагалась досягти більше негативних наслідків для позивача, а саме: створити негативне ставлення до позивача її чоловіка та друзів і зруйнувати її шлюб та сім`ю. Також поширенням неправдивої та образливої інформації відповідачем з метою приниження честі та гідності позивачу заподіяно моральну шкоду. Після того як позивач дізналася про поширену відповідачем неправдиву та образливу інформацію, більше тижня нервувалась і переживала, вживала заспокійливі препарати, не могла спати. Для налагодження звичайного життя, позивачу прийшлося застосовувати додаткові зусилля. Вказаними діями позивач спричинила їй моральну шкоду, яку вона оцінює в 60000 грн.. Прозивач просила визнати недостовірною інформацію стосовно неї, [PERSON] , поширену [PERSON] [INFO] під час особистої зустрічі з чоловіком позивача - [PERSON] та у присутності громадян [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , про те, що « [PERSON] спить з вісімнадцятирічними", «неграми» і так далі», стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду у розмірі 60 000 грн. та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з викладених у позовній заяві підстав та просив його задоволити. Також пояснив суду, що сторони працювали разом. Між ними були сварки, ініціатором яких була відповідач. Коли остання перебувала в Україні, то чоловік позивача [PERSON] поїхав до неї з"ясувати відносини. Ця подія відбулася 17.08.2021 року за місцем проживання [PERSON] в смт. Червоне, де в ході розмови відповідач повідомила чоловіку позивача, що "остання спить з вісімнадцятирічними", "неграми і т.д. ". Свідками вказаної події також були [PERSON] , [PERSON] , які приїхали з [PERSON] та мати відповідча [PERSON] .. Свідок записував на свій мобільний телефон вказану розмову, однак [PERSON] не повідомляв, що здійснює запис їхньої розмови. 17.08.2021 року за адресою проживання відповідача був [PERSON] і інші, які це все чули. Вважає, що для задоволення позову та визнання недостовірною інформації, щодо [PERSON] є підстави. Поширення недостовірної інформації відповідачем, принизливі висловлювання відносно позивача завдавали душевних страждань [PERSON] та моральної шкоди, яку оцінено в суму 60 000 грн.. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та заперечувала щодо позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с.34-58). Пояснивши, що сторони були разом на заробітках в Канаді та проживали також разом. З серпня 2021 року між ними почалися сварки, ініціатором яких була позивач, яка постійно чіплялася до відповідача. Відповідач повідомила та попереджувала про неможливість спільного проживання з позивачем. Тому вона переїхала на інше місце проживання. До відповідача приїхало три чоловіки. Вона була після операції. Після конфлікту у відповідачки погіршився стан здоров"я. Коли приїхали свідки то відповідач не казала цих слів, вона не стверджувала цих обставин, так як вони їй невідомі. Після цього конфлікту було підтверджене звернення до поліції. Відповідач таку інформацію не повідомляла. Чоловік позивача приїхав до неї та почав погрожувати. Вона пам"ятає, що був конфлікт, від себе вона особисто не висловлювалася, вказані обставини були повідомлені чоловіку зі слів позивача. Вважала, що аудіозапис розмови та нотаріально посвідченні покази свідків є неналежними та недопустимими доказами, позовні вимоги не доведені. Просила відмовити повністю в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення предстанвика позивача, представника відповідача, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи та аудіозапис, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно відповіді Бердичівського РВП від 07.02.2022 року № 9аз/203/05-2022, що згідно даних інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналу єдиного обліку) 17.08.2021 о 09 год. 43 хв. до Бердичівського районного відділу поліції надійшло повідомлення зі служби «102» про звернення [PERSON] , [INFO] , відносно гр. [PERSON] , який, знаходячись за адресою: [ADDRESS] , в ході словесної суперечки погрожував заявниці фізичною розправою. Вказані дані внесено до інформаційної підсистеми «ЄО» ITC «ІПНП України» (журнал єдиного обліку) за № 13882 від 17.08.2021. Звернення [PERSON] розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян», відомості до ЄРДР не вносились (а.с.85). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є чоловіком позивачки [PERSON] .. В серпні 2021 року він відвідав відповідача [PERSON] за місцем її проживання з метою врегулювання конфліктних відносин між його дружиною та відповідачем, які перебували разом в Канаді на роботі. 17.08.2021 року він приїхав в смт. Червоне до будинку [PERSON] , біля якого була її матір, яка поклика [PERSON] . Остання вийшла та на дорозі відбувалася розмова між ними. При цьому за кілька метрів були свідки [PERSON] , [PERSON] , які приїхали з ним та матір [PERSON] . У розмові він просив відповідачку не конфліктувати з його дружиною, не ображати її. Проте [PERSON] не погоджувалася з його доводами та заявила йому, що " його дружина [PERSON] спить з вісімнадцятирічними, неграми і т.д.." Ця інформація була висловлена особисто відповідачем, а не зі слів позивача. Також [PERSON] записав розмову на телефон, однак відповідача не повідомляли про проведення запису розмови. Після розмови вони поїхали. Суд критично оцінює покази надані свідком [PERSON] , оскільки вони надані заінтересованою у справі особою, чоловіком позивача, з ініціативи якого відбувалася вказана у позові розмова, та дії якого відповідач розцінила як погрози. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в серпні 2021 року він, [PERSON] та [PERSON] їхали по справах в м.Житомир. По дорозі на прохання [PERSON] вони заїхали до відповідачки [PERSON] , щоб владнати конфліктну ситуацію між нею та дружиною [PERSON] .. Вони приїхали до будинку [PERSON] в смт. Червоне, там була її мати, яка покликала [PERSON] . [PERSON] вийшла на дорогу, де відбулася розмова між нею та [PERSON] .. Він з [PERSON] та матір`ю відповідача стояли поряд за кілька метрів та чули зміст розмови. Під час розмови [PERSON] просив [PERSON] не чіпати його дружину, не сваритися з нею, на що [PERSON] не погоджувалася, потім розмова перейшла на підвищені тони. В ході розмови він почув фразу зі сторони [PERSON] , що ніби позивач [PERSON] розповідала їй, що "вона спить з вісімнадцятилетніми, неграми і т.д.". Також вказав, що тоді він здійснював запис розмови на телефон, оскільки була конфліктна ситуація, при цьому [PERSON] про запис розмови не повідомляв. Нотаріально посвідчені заяви свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суд вважає неналежним доказом та не враховує, оскільки такого порядку надання показань свідків цивільно-процесуальним законодавством\~\~України не передбачено. Зокрема,\~\~ст.ст. 90-93 ЦПК України\~встановлює спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає виклик свідків у судове засідання з наданням права задати питання свідкам усім учасникам справи. Крім того, свідки [PERSON] та [PERSON] були допитані судом в судовому засіданні, на допиті свідка [PERSON] представник позивача не наполягав. Представник відповідача в судовому засіданні вину не визнала та заперечила висловлювання відповідачем вказаних у позові слів від неї особисто, вказавши, що дана інформація відповідачу стала відома зі слів позивача [PERSON] , про що вона повідомила чоловіку позивача у розмові. Допитаний судом свідок [PERSON] , також підтвердив, що розмову між [PERSON] і [PERSON] він чув та вказав, що оспорювана інформація була повідомлена ніби позивачем [PERSON] відповідачу [PERSON] , про що остання повідомила у розмові [PERSON] .. \~ \~На прослуханому\~судом аудіозаписі\~розмови в\~першому файлі\~зафіксована розмова\~між двома\~особами чоловіком\~та жінкою,\~де наприкінці\~розмови є\~фраза,\~ про\~те "що\~ [PERSON] мені\~розповідала,\~що спить\~з вісімнадцятилетніми,\~неграми і\~т.д.". Однак при цьому належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували, що розмова відбувалася саме між [PERSON] та [PERSON] суду не надано. Крім того, відповідачу не було відомо про проведення аудіозапису розмови. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Разом з тим, вирішуючи питання про допустимість доказів, наданих відповідачем у вигляді оптичного диску, суд враховує Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням СБУ щодо офіційного тлумачення положення частини 3 статті 62 Конституції України №12 - рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, в якому зазначено наступне. Згідно з ч. 1, 2 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України; не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Стаття 31 Конституції України гарантує кожному таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть встановлюватися лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо. Враховуючи вищенаведене, та те, що законодавством не передбачено проведення, без попередження про здійснення запису телефонної розмови, аудіофіксування телефонних розмов, то такий аудіозапис не можна вважати таким, що отриманий в передбаченому законом процесуальному порядку. Як наслідок цього суд не має процесуальної можливості встановити, дослідити і перевірити хто і коли здійснював цей аудіозапис, голоси яких осіб (дикторів) на ньому зафіксовано, чи не вносилися до нього будь-які зміни. Здійснення звукового запису голосу особи без її згоди порушує право на охорону інтересів особи. Голос фізичної особи належить до прояву особистого характеру, що охороняється, його звуковий запис можна здійснювати або використовувати тільки з відома фізичної особи. Проте, позивачем не надано суду доказів надання згоди відповідача на здійснення запису розмови, як не надано і будь-яких інших доказів наявності у нього законних підстав втручання у приватне спілкування особи та здійснення звукозапису розмов. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що наданий позивачем оптичний диск із аудіозаписами розмов, є недопустимим доказом, як такий, що отриманий з порушенням прав і свобод людини і громадянина, гарантованих Конституцією України. Тому, відповідно до положень ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку встановленого законом. Відповідно до ст. 32 ч. 4 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно ст. 277 ч. 1 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Статтею 201 ч. 1 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 передбачено, що згідно з положеннями ст. 277 ЦК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення її позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які доводять наявність існування порушень з боку відповідача прав позивача, які підлягають відновленню в порядку встановленому законом. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про визнання недостовірної інформації, оскільки стороною позивача не доведено поширення відповідачем недостовірної інформації щодо позивача. Враховуючи встановлені вище обставини, а також відмову судом в задоволенні вимоги позивача про визнання недостовірною інформації, не підлягає задоволенню і заявлена позивачем вимога про відшкодування моральної шкоди в розмірі 60000,00 гривень, оскільки вона є похідною від вимоги щодо визнання недостовірною інформації, а тому відсутня така необхідна складова для відшкодування моральної шкоди, як наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Outcome: dismissed