Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в обґрунтування якої зазначила, що 27.07.2014 року вона з [PERSON] уклала шлюб під час якого в них народились два сина: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 21.01.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Діти проживають спільно з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання дітей хоча є особою працездатного віку та не має на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб. Просить суд стягнути на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення найменшою дитиною повноліття. Крім цього просить стягнути з відповідача аліменти за минулий час, а саме з 14.02.2022 по 23.08.2022 рік в розмірі 42690грн., оскільки відповідач ухилявся від сплати аліментів, знявся з місця реєстрації проживання/перебування та приховує своє нове місце проживання. Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 01.09.2022 року відкрито провадження у справі та призначено позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 13.02.2022 року відповідач [PERSON] особисто через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги визнав частково, а саме, в частині стягнення на користь позивача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від всіх його доходів, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в частині стягнення аліментів за минулий час - не визнав, оскільки жодних доказів про те, що позивачем вживались заходи щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержання у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, суду позивачкою не надано. В судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час і місце його проведення була повідомлена належним чином, надала до суду заяву в якій просила провести розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Холоденко Т.О. в судове засідання призначене на 14.02.2023 року не з`явились, про дату, час і місце його проведення повідомлені належним чином. 13.02.2023 року відповідач [PERSON] подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтоване тим, що у нього відсутній перекладач та адвокат. Проте, представник відповідача - адвокат Холоденко Т.О. про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить наявна у матеріалах справи розписка (а.с. 65). Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Як наголошує у своїх рішеннях ЄСПЛ, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Судом встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання, призначене на 14.02.2023 року, доказів, які мали підтвердити поважні причини неявки відповідача та/або представника відповідача в судове засідання суду надано не було. Суд вважає, що посилання відповідача про необхідність відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю пошуку адвоката та перекладача є неповажною підставою для відкладення розгляду справи, беручи до уваги, що адвокат Холоденко Т.О. представляє інтереси [PERSON] на підставі ордеру серії АА №1198669, який видано на підставі договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги №022 від 30.01.2023 року. Відмовляючи у вказаному клопотанні відповідача, суд також бере до уваги те, що судові засідання, що були призначені на 16.09.2022, 30.09.2022, 21.10.2022, 08.11.2022 та 30.01.2023 - відкладені за клопотаннями відповідача чи його представників, в тому числі судове засідання призначене на 30.09.2022 було відкладено за клопотанням [PERSON] у зв`язку з необхідністю надання йому можливості знайти перекладача. Суд вважає, що вказані дії відповідача є зловживанням своїми процесуальними правами, тому враховуючи наявність відзиву від відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 21.01.2022 року у справі №755/12672/21 було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами було розірвано. Вказане рішення було предметом розгляду Київського апеляційного суду м.Києва за результатами якого, апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 21.01.2022 року залишено без змін. Сторони мають спільних неповнолітніх дітей, синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 4, 5). Неповнолітні діти проживають з позивачем і знаходяться на її утриманні, відповідно до акту про встановлення факту проживання громадянина(-ки) від 02.02.2022 року, виданого головою садівничого товариства «ВОСХОД-1» Бабко В.Г. (а.с. 12). Як вбачається із тексту позовної заяви, відповідач не є інвалідом, є фізично здоровим чоловіком, аліменти нікому не платить, стягнення по документам з нього не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб відповідач не має, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Докази того, що на утриманні відповідача знаходяться інші діти та непрацездатні члени сім`ї, а також докази щодо неспроможності сплачувати кошти на утримання дітей, відповідачем, суду не представлено. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дітей в матеріалах справи відсутні. Таким чином, враховуючи зазначені вище докази, а також визнання відповідачем позову в частині стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки всіх його видів заробітку (доходу), щомісячно, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у відповідній частині, починаючи стягнення з 23.08.2022 року до досягнення ними повноліття є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо стягнення аліментів за минулий період, суд зазначає наступне. У відповідності до ч.2 ст.191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Ухилення від сплати аліментів це винна протиправна поведінка, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини. На що неодноразово звертав увагу й Верховий Суд, зокрема в постановах від 19.12.2019 у справі №635/6268/18; від 27.01.2020 у справі №672/198/19; від 29.01.2020 у справі №756/14483/18. Постановою Верховного Суду від 18.05.2020 року (справа №215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині. В свою чергу, позивачем не надано доказів про вжиття заходів щодо одержання аліментів з [PERSON] в період з 14.02.2022 року по 23.08.2022 року, а також доказів його ухилення від надання утримання дітей. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Доводи позивача про те, що відповідач змінив своє місце реєстрації проживання/перебування та приховує від неї своє нове місце проживання, як на обставину, яка б свідчила про ухилення його від обов`язку на утримання дітей, суд оцінює критично та не приймає, оскільки сама позивач зазначає, що відповідач наполягає на зустрічах з дітьми, тобто фактично зв`язок для комунікації між сторонами не відсутній. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Матеріали справи не містять достатніх та належних доказів, що позивач вживав до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, також позивачем не надано доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в сенсі ч.2 ст.191 СК України. Надані позивачем в якості доказів ухилення відповідача від сплати аліментів, а саме, її звернення до Дніпровського районного суду міста Києва і Дарницького районного суду міста Києва із заявами про видачу судових наказів про стягнення з відповідача аліментів, суд до уваги не бере, оскільки позивачу було відмовлено у видачі судових наказів через відсутність відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача, але ця відмова не пов`язана з винною поведінкою відповідача [PERSON] . Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню, оскільки вжиття заходів щодо отримання аліментів з відповідача, та дій останнього, направлених на ухилення від їх сплати, не підтверджено позивачем належними, допустимими і достатніми доказами. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: partial