Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ " Коростенський завод залізобетонних шпал ", в якому просить визнати незаконним наказ , стягнути з відповідача на її користь заробітну плату та зобов"язати відповідача нарахувати щорічну відпустку. Позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що вона працює провідним юрисконсультом на ПрАТ «Коростенський завод ЗБШ» . На підставі наказу № 58 від 01.03.2022 року , в зв`язку із введенням воєнного стану на території України відповідачем було оголошено простій не з вини працівників, для всіх працівників Товариства з 01.03.2022 року до його скасування. П. 4 цього Наказу було звільнено працівників від необхідності перебування на робочих місяцях під час простою. Згідно п. 5 вказаного Наказу було передбачено , що в табелі обліку робочого часу для працівників, які відсутні на робочому місці та знаходяться на території України час простою позначити літерним кодом «Ц». Для працівників, що покинули територію України або не виходять на зв`язок позначити літерним кодом «НЗ» - неявки з нез`ясованих причин. Також п. 6 Наказу передбачав, що оплату праці за період простою здійснювати з розрахунку 2/3 тарифної ставки (посадового окладу) виходячи з вимог ст.113 КЗпП України. В березні 2022 року в зв`язку із бойовими діями, та тим, що на території Житомирської області перебувати було небезпечно, [PERSON] була вимушена перевезти свою дитину (яку виховує сама) в безпечне місце, де вимушена була орендувати житло та влаштувати дитину в школу, після чого залишила свою доньку на піклування своєї рідної сестри, а 25 травня вже приступила до роботи, так як деякі служби Товариства вже почали працювати. 25 травня 2022 року надала пояснення кадровій службі, чому була відсутня в період простою на Товаристві, а також попрохала переглянути відмітки в табелях обліку робочого часу , в яких стояла відмітка «НЗ» та виплатити їй заробітну плату за березень-травень 2022 року. Але відповіді щодо перерахунку та виплати заробітної плати не отримала. Відповідно до наказу №98 від 21.06.2022 року з 01.07.2022 року на Товаристві було припинено простій, шляхом скасування дії наказу №58 від 01.03.2022 року. Вважає, що п.5 наказу №58 від 01.03.2022 р., без достатніх на то законодавчих причин передбачено, що при табелюванні робочого часу працівників, які відсутні на робочих місцях та знаходяться на території України позначати літерним кодом «Ц», а для працівників, що покинули територію України або не виходять на зв`язок позначити літерним кодом «НЗ» - неявки з нез`ясованих причин. Вважала це незаконним, так як всі працівники на Товаристві є рівними та всім працівникам було оголошено простій із звільненням від перебування на робочих місцях. Згідно Конституції України громадяни мають рівні конституційні права та є рівними перед законом (ст. 24 КУ) та мають право ного пересування, вибору місця проживання та право вільно залишати територію аїни. Також за період з 01.03.2022 року по 24.05.2022 року їй не нараховано щорічну відпустку у кількості 9 календарних днів. Заробітна плата за період з 01.03.2022 по 24.05.2022 року не увійшла до розрахунку послідуючих відпусток та лікарняних. Ухвалою від 11 січня 2023 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник відповідача надав відзив , в якому виклав свою позицію щодо заявлених позивачем вимог. Просив спір вирішити у відповідності до чинного законодавства та прийняти рішення на розсуд суду. Суд, взявши до уваги позицію сторін, дослідивши докази у справі, прийшов до наступного висновку. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частина перша статті 115 КЗпП України - заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Частиною 7 цієї норми Конституції закріплено. що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Стаття 24 КЗпП - заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-ІХ (редакція на час звернення до суду): Частини перша та друга статті 1 КЗпП - цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану". На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. Частина четверта статті 6 КЗпП - час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) визначається роботодавцем. Стаття 7 КЗпП - у період дії воєнного стану порядок організації кадрового діловодства та архівного зберігання кадрових документів у районах активних бойових дій визначається роботодавцем самостійно, за умови забезпечення ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці. Стаття 10 КЗпП - заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. Стаття 13 КЗпП - призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України. Частина 3 КЗпП Прикінцевих положень - цей Закон діє протягом воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану, крім частини третьої статті 13 цього Закону, яка втрачає чинність з моменту завершення виплати державою, що здійснює військову агресію проти України, відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам. Суд встановив, що між сторонами існують трудові відносини, між сторонами спір виник з приводу невиплати відповідачем заробітної плати позивачу за період з 01.03.2022 року по 24.05.2022 року. У трудових спорах тягар доведеності правомірності дій та бездіяльності роботодавця щодо працівника, якщо такі дії мають бути вчинені роботодавцем відповідно до закону, покладається на роботодавця. Відповідачем не надано жодних належних доказів , які б спростовували твердження позивачки. Судом встановлено, що під час дії воєнного стану в Україні з 01.03.2022 по 24.05.2022 відповідач не нараховував та не сплачував позивачці заробітну плату у зв"язку з оголошенням простою працівникам Товариства в зв"язку з оголошенням воєнного стану на всій території України. Статтею 113 КЗпП України передбачено, що час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Законодавством України не визначено умови щодо присутності або відсутності працівника на робочому місці під час простою. Згідно з Інструкцією зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 №59 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 27.01.2004 за №114/8713), оплата простою не з вини працівника віднесена до фонду додаткової заробітної плати, тобто є складовою заробітної плати. Якщо працівник виїхав за кордон після запровадження простою на підприємстві роботодавець був зобов`язаний своєчасно проводити нарахування та оплату працівнику часу простою. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заробітна плата за період з 01.03.2022 по 24.05.2022 мала бути виплачена позивачці на умовах, визначених трудовим договором відповідно до Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Відповідно до розрахунку здійсненого позивачем, сума невиплаченої позивачці заробітної плати відповідачем за період з 01.03.2022 по 24.05.2022 становить 27708,08 гривень . Сума недорахованої щорічної відпустки складає 2043,50 гривень. Всього не дораховано та недовиплачено заробітну плату у розмірі 31480,29 гривень. Суд погоджується з вказаним розрахунком, оскільки він проведений відповідно до умов укладеного між сторонами трудового договору та стороною відповідача не заперечується. Заяв із проханням щодо надання відпустки без збереження заробітної плати чи будь-якого іншого виду відпустки позивачка не подавала. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд доходить висновку про те, що вимоги позивача еобґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України, в зв`язку з звільненням позивача від сплати судового збору в частині стягнення заробітної плати, суд покладає на відповідача судовий збір у розмірі 992,40 грн. Крім того з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений позивачкою судовий збір в сумі 1984,80 грн., за вимоги про визнання незаконним наказу , зобов`язання нарахування щорічної відпустки. На підставі викладеного,

Outcome: approved