Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-13 00:00:00

13 січня 2023 року [PERSON] звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - АТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, посилаючись на те, що він працював на акціонерному товаристві «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» (далі - Відповідач) у шкідливих умовах на посаді прохідника шахти «Октябрська» з 04.08.2004 по 08.04.2011 року. Внаслідок праці в умовах впливу шкідливих факторів він отримав професійні захворювання: вібраційна хвороба, сидеросилікоз першої стадії ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії та хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість другого ступеня. Довідкою МСЕК від 06.10.2022 року позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 65 % та третю групу інвалідності, з наступним переоглядом 01.09.2024 року. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушення нормальних життєвих зв`язків, внаслідок неможливості вести активне життя. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 250 000,00 грн., які просить суд стягнути з відповідача. 16 січня 2023 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання суду відзиву на позовну заяву та 03 лютого 2023 року надав його до суду, в якому зазначив, що позивач має нетривалий стаж роботи на підприємстві відповідача, який складається з 6 років 8 місяців, подальша праця на іншому підприємстві зі шкідливими умовами праці до 2020 року. Також вказує на вину позивача посилаючись на те, що при проходженні медичного огляду приховував стан здоров`я від лікарів, сприяючи тим самим посилення розвитку у нього професійного захворювання. При складенні акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання відповідач не був присутній. Крім того вказує на те, що заявлений розмір моральної шкоди завищений та не відповідає засадам розумності та справедливості. Також зазначив про часткове визнання позовних вимог, а саме в розмірі 36309,81 грн. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача з 11.01.2003 по 04.08.2004 слюсарем - електриком по ремонту електрообладнання, з 04.08.2004 по 08.04.2011 підземним прохідником ш. «Октябрська» (а.с. 10-12, 23) Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 30.06.2022 року № 1078 було встановлено зв`язок захворювань [PERSON] з умовами його праці 04.08.2004 - 08.04.2011 - ВАТ «Кривбасзалізрудком» шахти «Октябрська» прохідник (учень) та 14.04.2011-13.08.2020 - ПрАТ «Суха Балка» шахта «Ювілейна» прохідник підземний. (а.с. 31-34) 01 серпня 2023 року на підприємстві ПрАТ «Суха Балка» за формою П-4 складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання виявленого у [PERSON] .? вібраційна хвороба; сидеросилікоз; хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість. У п. 17 вказаного Акту зазначено, що підставою для встановлення професійних захворювань, також послужив профмаршрут 04.08.2004-08.04.2011 підземний прохідник ш. «Октябрська» ВАТ «Кривбасзалізрудком» (а.с. 21-27). Відповідно до довідки МСЕК Серії 12ААА №122267 від 06.10.2022 позивачу [PERSON] встановлено 65% втрати професійної працездатності за професійними захворюваннями: 40% по вібраційній хворобі, 15% сидеросилікоз та 10% туговохість та третю групу інвалідності з наступним переоглядом 01.09.2024 (а.с.29-30). У зв`язку з отриманим професійним захворюванням позивач перебував на лікуванні у медичному закладі, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками із медичних карт № 1701/334, 4106/821, 3311/1071, 10881, 864/260, 4341/943, 161757, П2310. (а.с. 35-52) Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. У відповідності зі статями 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійні захворювання виникли у позивача під час його роботи на підприємстві відповідача у період з 04.08.2004-08.04.2011 та на іншому підприємстві з 14.04.2011 - 13.08.2020, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 01.08.2022 року. (а.с. 21-27) За таких обставин суд вбачає, що АТ «Кривбасзалізрудком» повинно нести відповідальність за заподіяну [PERSON] моральну шкоду спричинену професійними захворюваннями (вібраційна хвороба; сидеросилікоз; хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість). Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивачки, ступінь втрати ним професійної працездатності в розмірі 65 % встановлення 3 групи інвалідності, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, а також період праці на підприємстві відповідача на протязі 6 років 8 місяця в шкідливих умовах праці, а також працю на іншому підприємстві протягом 9 років 4 місяців в шкідливих умовах праці, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди дещо завищений, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 93 000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року). Вказане узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») та Практичною інструкцією по зверненню в ЄСПЛ від 28.03.2007, затвердженою Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 1073,60 грн.

Outcome: partial