Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 1985 році він припинив спільне проживання зі своєю першою дружиною та почав проживати разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Спільно проживаючи в одному будинку, вважаючи себе сім`єю, позивач разом з [PERSON] за спільні заощадження та прибутки у період з 1985 року по 2004 рік повністю реконструювали і перебудували вказаний будинок 1904 року будівництва. У 2000 році вони зареєстрували шлюб, та у 2004 році [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на реконструйований будинок на своє ім`я. Отже, на думку [PERSON] , житловий будинок [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя. [INFO] [PERSON] померла. На день смерті дружини позивач був зареєстрований та проживав разом з нею за спірною адресою. Після смерті [PERSON] її дочки від першого шлюбу, які є відповідачками у справі, почали виганяти позивача, примушуючи переїхати до його дочки у м. Миколаїв. Відразу після вшанування дев`яти днів з дня смерті [PERSON] відповідачки винайняли автомобіль та відправили позивача до доньки у м.Миколаїв. В подальшому, [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , в якому визнали право останнього на 1/6 зазначеного будинку. З початком збройної агресії, коли у м. Миколаєві стало небезпечно, [PERSON] хотів повернутися додому, але відповідачки стали йому на заваді, пояснивши, що привели житловий будинок у нежитловий стан. Згодом, [PERSON] та [PERSON] повідомили доньці [PERSON] , що спірний житловий будинок віддали у користування стороннім особам. Мирним шляхом домовитися з відповідачками щодо користування нерухомим майном можливості немає, у зв`язку із чим, позивач вимушений звернутися до суду. 27.09.2022 року ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати у загальному позовному провадженні (а.с.25). 15.11.2022 року ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області витребувано докази з Саф`янівської\~сільської ради\~Одеської області(а.с.49). 15.11.2022 року ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачів про зупинення провадження у справі до вирішення по суті цивільної справи №946/1166/22 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно (а.с.50). 15.11.2022 року ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.51). Під час розгляду справи повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Позивач звернувся із клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Відповідачки та їх представник в останнє судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов такого висновку. У відповідності до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 150 Житлового кодексу України (далі ЖК) передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей та мають право розпоряджатися цією власністю за своїм бажанням: продавати, дарувати, передавати у спадщину, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч.1 ст.156 ЖК члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. У ч.2 вказаної статті зазначається, що за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї має право заселяти в житлове приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згода власника не потрібна. Частина 4 ст.156 ЖК встановлює, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, вказані в ч.2 ст.64 Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК до членів сім`ї наймача відносяться дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї можуть бути визнані й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Підставою для втрати права користування жилим приміщенням є відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом\~(ч.2 ст. 405 ЦК України). Водночас,\~відповідно до\~п.6\~ч.1\~ст.24\~Закону України\~«Про надання\~публічних (електронних\~публічних)\~послуг щодо\~декларування та\~реєстрації місця\~проживання в\~Україні» №1871-IX\~від 05.11.2021\~року орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У судовому засіданні встановлено, що 21.02.2000 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Матроською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, актовий запис №01, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.11). 08.07.2004 року [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Матроської сільської ради за №125 від 23.07.2003 року отримала свідоцтво за № [NUMBER] про право власності на житлове домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-13). Як вбачається з копії паспорта громадянина України, а також відомостей відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 31.03.1997 року (а.с.7, 8, 15). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), [PERSON] померла [INFO] (а.с.10). Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Матроської сільської ради за вих. №02/11-681 від 20.08.2020 року, у відповідності із записом у погосподарській книзі №3 виконавчого комітету Матроської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (2006-2010 р.р.) №209-1 [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок з надвірними спорудами, що розташовані по [ADDRESS] . У відповідності із записом у погосподарській книзі виконавчого комітету на день смерті спадкодавець [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На день смерті спадкодавця [PERSON] разом з нею за однією адресою були зареєстровані: [PERSON] , чоловік померлої, [INFO] ; [PERSON] , онук померлої, [INFO] . На 14.04.1991 року двір відносився до робочого типу. За відомостями виконавчого комітету Матроської сільської ради померла [PERSON] заповіт ні на кого не залишила (а.с.17). За змістом листа Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за вих.№01/01-41/3155/3421 від 12.12.2022 року [PERSON] , [INFO] , з 31.03.1997 року зареєстрований та фактично проживав до 20.07.2021 року за адресою: [ADDRESS] . З 10.07.2021 року залишився вдівцем та набув статусу одиноко проживаючої особи. Враховуючи похилий вік потребував соціально-побутового догляду. Прагнув це питання вирішити самостійно, через послуги доглядальниці. Причини, що спонукали [PERSON] покинути місце реєстрації, достеменно невідомо (а.с.56). Відповідно до\~ст.ст. 1268, 1270 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом 6-місячного строку, він не заявив про відмову від неї.\~ Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При цьому, необхідно мати на увазі, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до статті 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відтак, враховуючи, що позивач зі згоди власника заселився у спірне житлове приміщення; даних про те, що при його вселенні була інша угода про порядок користування цим приміщенням, на час розгляду справи немає; судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення його права користування житлом або про виселення не приймалось; відповідачки не спростовували право позивача на обов`язкову частку у спірному майні після смерті дружини, суд дійшов до висновку про те, що позивач має право на безперешкодне користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, суд дійшов до висновку про те, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved