Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернулась з позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору та стягнення суми. В позовній заяві зазначає, що 09 вересня 2016 року між нею та [PERSON] було укладено договір: за яким згідно п.1.2., 2.1. в майбутньому відповідач зобов`язується передати у власність позивачу дві квартири за номером [ADDRESS] , а позивач зобов`язується прийняти нерухоме майно тобто вище вказані дві квартири, оплатити гарантійний внесок, який являється забезпечувальним платежем у розмірі, що не перевищує загальну вартість вказаних квартир; за п. 3.1. загальна сума (вартість) квартир на день укладення вище вказаного договору складала 662 400,00 (шістсот шістдесят дві тисячі чотириста) гривень, 00 копійок; за п. 3.3.2. сума гарантійного внеску 304 710 (триста чотири тисячі сімсот десять) гривень 00 коп. повинна бути сплачена позивачем починаючи з 09.10.2016 року до 09.09.2017 року (включно) рівними щоквартальними платежами, сумами не менше ніж 76 177,50 (сімдесят шість тисяч сто сімдесят сім) гривень, 50 копійок; за п. 3.3.3. сума гарантійного внеску (вартість квартир), що зазначена в п.3.1. вище вказаного договору до моменту підписання позивачем та відповідачем акту приймання - передачі квартир повинна бути оплачена позивачем в повному обсязі; за п. 3.3.4. після передачі права власності на квартири боржником позивачем гарантійний внесок зараховується як оплата за квартири; за п.2.3. технічна здача об`єкта будівництва в експлуатацію IV квартал 2017 року. Орієнтовний строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію II квартал 2018 року. На виконання договору від 09.09.2016р. вона передала [PERSON] грошові кошти у сумі 662 400,00 грн. Відповідачем було порушено договір та не побудовано багатоповерховий будинок в строк зазначений в умовах договору, а саме II квартал 2018 року. Вона з іншими інвесторами по аналогічним договорам звернулись до поліції про те що відповідач з іншими особами зловживаючи довірою громадян, шляхом обману отримали грошові кошти для будівництва багатоквартирних будинків та не виконали свої договірні зобов`язання. 18.11.2019 року позивач надіслала відповідачу за адресами [ADDRESS] та [ADDRESS] рекомендованими листами повідомлення з проханням розірвати вище вказаний договір за згодою сторін та повернути всі грошові кошти, а саме 662 400 гривень, 00 коп. (шістсот шістдесят дві тисячі чотириста гривень, 00 коп.) надавши для цього реквізити. Листи повернулись без виконання. Враховуючи викладене, просить суд розірвати договір від 09.09.2016 року укладений між [PERSON] та [PERSON] та стягнути з [PERSON] на її користь суму гарантійного внеску в розмірі 662 400,00грн. та судові витрати по справі. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, щодо прийняття заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Заяву про слухання справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 09 вересня 2016 року між [PERSON] від імені якого на підставі довіреності діяла [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі було укладено договір, відповідно за яким згідно п.1.2., 2.1. в майбутньому [PERSON] зобов`язується передати у власність [PERSON] дві квартири за номером [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язується прийняти нерухоме майно, тобто вище вказані дві квартири, оплатити гарантійний внесок, який являється забезпечувальним платежем у розмірі, що не перевищує загальну вартість вказаних квартир. Згідно п. 3.3.2. договору сума гарантійного внеску 304 710 (триста чотири тисячі сімсот десять) гривень 00 коп. повинна бути сплачена позивачем починаючи з 09.10.2016 р., до 09.09.2017 року (включно) рівними щоквартальними платежами, сумами не менше ніж 76 177,50 (сімдесят шість тисяч сто сімдесят сім) гривень, 50 копійок; Згідно п.3.3.4. договору після передачі права власності на квартири відповідачем позивачу, гарантійний внесок зараховується як оплата за квартири. Згідно п.2.3. договору технічна здача об`єкта будівництва в експлуатацію IV квартал 2017 року. Орієнтовний строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію II квартал 2018 року. На виконання в майбутньому умов договору, що буде укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо придбання в будинку за адресою [ADDRESS] та кв. № 44 [PERSON] було передано [PERSON] кошти в сумі 662 400,00грн., даний факт підтверджено актами приймання-передачі коштів на виконання в майбутньому умов договору, а саме: акт № 1 від 04.09.2016 року, акт № 2 від 05.09.2016 року, акт № 3 від 06.09.2016 року, акт. № 1 від 24.05.2017 року, акт № 2 від 25.05.2017 року, акт № 3 від 26.05.2017 року, акт № 4 від 27.05.2017 року та квитанціями ПриватБанк за період2016-2017 роки. Акти містять підписи [PERSON] та [PERSON] та складені в двох примірниках для кожної сторони. Відповідно до п. 4.3. договору у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань однією із сторін цей договір може бути розірваний сторонами. Відповідно до п. 4.5. договору у випадку розірвання цього договору з ініціативи [PERSON] [PERSON] повертає [PERSON] протягом тримісячного терміну всі фактично отримані від неї кошти, стягнувши при цьому штраф у розмірі 5% від суми коштів, фактично отриманих на момент розірвання цього договору. 18.11.2019 року [PERSON] звернулась до [PERSON] з вимогою, у якій просила повернути суму коштів в розмірі 662 400,00грн. на її рахунок у тримісячний строк, проте відповіді не надійшло. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України «Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку». Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України «Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться». Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України «Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)». Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України «Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості». Згідно із ч. 1 ст. 635 ЦК України «Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо Форма основного договору не встановлена, - у письмовій Формі». Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України «За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму». Відповідно до ст. 657 ЦК України «Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі- продажу майна, що перебуває в податковій заставі». Згідно із ст. 654 ЦК України «Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту». Всупереч умовам попереднього договору Основний договір купівлі-продажу спірної квартири між сторонам згідно умов Попереднього договору укладений не був, даний факт відповідачем не заперечується. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобов`язання передбачені ст. 611 ЦК України, до яких, зокрема, відносяться розірвання договору, відшкодування збитків, стягнення неустойки. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. У постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-75цс13 зазначено, що вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, необхідно встановити як наявність істотного порушення договору, так і наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримувати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Відповідно до правової позиції, викладеної у рішенні Верховного Суду України № 6-158цс12 від 20.02.2013р зазначено, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Разом з тим згідно із ч. 4, 5 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що виконане за договором до його зміни чи розірвання поверненню не підлягає, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до правових позицій, викладених у Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013р по справі № 6-75 цс13 « Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору». Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України). Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Порушення відповідачем умов договору від 09.09.2016 року, а саме не укладання Основного договору у терміни та на умовах встановлених цим договором є істотним порушенням даного договору. Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором від 09.09.2016 позивач втратила можливість отримати у майбутньому право власності на цей об`єкт. У даному випадку суд вважає наявне істотне порушення договору від 09.09.2016, укладеного між сторонами, оскільки таке порушення призвело до неможливості досягнути ті цілі, задля досягнення яких укладався цей договір. Тому суд задовольняє вимоги позивача в частині розірвання договору від 09.09.2016 року укладеного між [PERSON] від імені якого на підставі довіреності діяла [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотними порушеннями договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Як зазначав Верховний Суд України у своїй постанові від 22.01.2013 по справі №3-72гс12, за змістом ст. 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, вини збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Загальне поняття «збитки» складається із двох складових. По-перше, це так звана «реальна шкода», під якою розуміється дві групи витрат: 1) витрати, які особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі. В даному випадку мова йдеться про ті фактичні витрати, які вже зроблені особою. Це може вартість знищеної речі, інші реальні втрати, які зазнала особа у зв`язку із знищенням речі (наприклад, вартість втраченого ремонту внаслідок знищення шарового крану стояку водопостачання в квартирі та затоплення квартири) тощо; 2) витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Тут мається до уваги перш за все вартість ремонту речі, причому як такого, який особа вже зробила та може підтвердити проведені витрати відповідними документами, так і такого, який особа ще має зробити. В останньому випадку його вартість має підтверджуватися відповідними розрахунками, кошторисами тощо. Також під дане визначення підпадають ті грошові штрафні санкції, які потерпілий сплатив або має сплатити у зв`язку із невиконання ним зобов`язання перед третьою особою, якщо таке невиконання є наслідком порушення його цивільного права. Крім того, поняття «збитки» включає в себе так звану упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. В даному випадку мова йдеться не про реальні втрати особи, які вона зробила або зробить, а про ті доходи, які вона недоотримає внаслідок порушення її цивільного права (наприклад, особа домовилася про надання грошей в позику під проценти, але не надала гроші в позику, оскільки боржник з нею не розрахувався. Саме сума запланованих, але недотриманих процентів в даному випадку буде складати упущену вигоду). Відповідно до п. 4.5. договору у випадку розірвання цього договору з ініціативи [PERSON] [PERSON] повертає [PERSON] протягом тримісячного терміну всі фактично отримані від неї кошти, стягнувши при цьому штраф у розмірі 5% від суми коштів, фактично отриманих на момент розірвання цього договору. Так, позивач, сплативши у повному обсязі визначений у договорі гарантійний внесок в сумі 662400,00грн., у дійсності не отримала те, на що розраховувала при укладенні договору, а саме - право на отримання права власності на об`єкт нерухомості. У зв`язку з чим суд вважає, позивачу було спричинено збитки, які підлягають до відшкодування. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позивачу було заподіяно збитків коштів в розмірі 662400,00грн, що були сплачені як гарантійний внесок згідно вимог договору від 09 вересня 2016 року. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 7464,80грн. за подання позовної заяви. На підставі ст. 16, 509, 526, 530, 533, 610, 611, 612, 627, 635, 654, 655, 657, 651, 652, 653, 1166 ЦК України,

Outcome: approved