Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-08 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 13.05.2005 у Вістівській сільській раді Калуського району Івано-Франківської області, актовий запис № 3, а дітей залишити на його вихованні. Свої вимоги мотивує тим, що 13.05.2005 зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від шлюбу в них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які є неповнолітні і в даний час перебувають на його утриманні та вихованні. Останніми роками вони жили погано, дружина не поважала його як чоловіка. В липні цього року дружина залишила його з дітьми та виїхала в Чехію, де проживає і по даний час. Повертатися в сім`ю остання не бажає. Про те, що відповідачка не проживає з дітьми і виїхала із села, підтверджується актом про обстеження матеріально-побутових умов. Примирення між ними неможливе. Відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що причиною розірвання шлюбу є те, що міцної сім`ї вони не створили через різні погляди на сімейне життя та несумісність характерів. Протягом останніх пів року сімейних стосунків вони не підтримують та вважає, що шлюб існує формально. Вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Водночас, просить суд не розглядати питання щодо визначення місця проживання дітей, оскільки вона є люблячою мамою та має намір жити зі своїми дітьми одразу, як приїде із заробітків. З огляду на викладене, просить розірвати між нею та відповідачкою шлюб, а в іншій частині позову відмовити. Позивач подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати за його відсутності. Окрім цього, просив залишити з ним дітей. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 17.01.2023 відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання за участю сторін в порядку спрощеного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов. 18.01.2023 позивач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. 09.02.2023 відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у шлюбі з 13.05.2005, який зареєстрований у Вістівській сільській раді, актовий запис № 3, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5). За час шлюбу у сторін народилися дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 10.06.2005, № [NUMBER] від 23.03.2007 та [NUMBER] від 27.04.2009 (а.с. 6-8). Згідно з довідкою від 09.09.2022 № 830106, виданою виконкомом Ріп`янської сільської ради, сторони у справі разом з дітьми зареєстровані за адресою [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до акту обстеження, складеного від 23.12.2022 № 68 [PERSON] зареєстрована, але на даний час фактично не проживає за адресою [ADDRESS] (а.с. 10). Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність неповнолітніх дітей, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оцінка суду: вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові заяви та докази, які надані позивачкою на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, вони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, позивач не бажає зберігати сім`ю за умов, які склалися між сторонами, відповідачка не заперечує щодо розірвання шлюбу, тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, шлюб між сторонами розірвати. Щодо позовної вимоги про залишення дочки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , проживати з батьком, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2, 8 та 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Водночас, у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження №61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Звертаючись з позовом, [PERSON] одночасно з вимогою про розірвання шлюбу просив суд фактично констатувати, з ким залишаються проживати діти після розірвання шлюбу. Відповідачка подала до суд відзив на позовну заяву, в якому просить суд не розглядати питання щодо визначення місця проживання дітей, оскільки вона є люблячою мамою та має намір жити зі своїми дітьми одразу, як приїде із заробітків. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання їхніх дітей, а тому суд з огляду на викладене не може вирішити питання про залишення проживання дітей разом із батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу З огляду на викладене суд вважає, що в задоволенні вказаної позовної вимоги необхідно відмовити. Сторони не позбавлені права звернутися до суду з відповідним позовом про визначення місця проживання дитини у встановленому законом порядку з наданням до нього належних доказів на підтвердження даної вимоги. На підставі викладеного, ст.ст. 7, 24, 56, 104, 105, 110, 112, 114, 161 СК України, ст. 29 ЦК України, ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», та

Outcome: partial