Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Короткий зміст позовних вимог В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. На підставі заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2021 року позивач на користь відповідача сплачує аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітної плати (доходу) щомісячно. Також на підставі судового наказу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2018 року позивач сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Вказує, що всупереч вимогам законодавства платить аліменти у розмірі 44 відсотків від його щомісячного заробітку, заміть 1/3 передбачених законодавством. Його матеріальне становище не змінилось. Однак вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог та зменшення розміру стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини на 1/6 частину всіх видів заробітної плати (доходу) щомісячно. Від представника відповідача адвоката Косякової З.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що при винесені рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2021 року, суд врахував матеріальне становище платника аліментів. Платник аліментів перебуває в працездатному віці, не обтяжений турботами щодо утримання не працездатних батьків, відсутні докази щодо стану його здоров`я та його матеріального становища, відсутність інших утриманців. На теперішній час, матеріальне становище позивача не змінилось, тож відсутні підстави, передбачені законодавством щодо зменшення розміру аліментів. Також просить стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 5500 грн. Позивачем [PERSON] надано заперечення на відзив, в яких позивач не погоджується з вимогою відповідача щодо стягнення витрат на правову допомогу. Вказав, що відзив подано з пропущенням строку, відзив підписаний відповідачем. В судові засідання призначенні на 17 травня 2022 року та 13 липня 2022 року представник відповідача не з`являлась та умисно затягувала розгляд справи, відсутні докази на підтвердження понесених витрат. У зв`язку з чим, у задоволенні вимоги відповідача про стягнення витрат на правову допомогу просить відмовити. Процесуальні дії у справі У судовому засіданні позивач [PERSON] надав пояснення, аналогічні викладеним у позові просив позовні вимоги задовольнити повністю, додатково пояснивши, що він не згоден з заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, від 23 квітня 2021 року. Ним було подано апеляційну скаргу на зазначене рішення, однак, ухвалою Запорізького апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження йому було відмовлено. Заяву про перегляд заочного рішення позивач не подавав. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Косякова З.М. проти позову заперечувала, просила відмовити за необґрунтованістю. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Установлені судом фактичні обставини у справі На підставі судового наказу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2018 року [PERSON] сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 12 січня 2021 року [PERSON] , [INFO] , досягла повноліття. На підставі заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2021 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку. Позиція суду та нормативно - правове обґрунтування Статтею 201 Сімейного кодексу України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", п. 23 - відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів:а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 XII (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143 цс 13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст. 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст. 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Обґрунтовуючи вимоги, позивач посилається на те, що його матеріальне становище не змінилось, на даний час він працює в АТ «Українська залізниця», вимушений винаймати житло для проживання, тому сплата аліментів на користь відповідача в розмірі 1/4 частини є для нього великою та такою, що погіршує його матеріальний стан, однак фактично позивач не згоден з заочним рішенням Орджонікідзевського районного суд м. Запоріжжя від 23 квітня 2021 року. Суд вважає, що підстави заявлені для зменшення розміру аліментів, не можуть заслуговувати на увагу, оскільки позивач перебуває в працездатному віці, не обтяжений турботами щодо утримання не працездатних батьків, відсутні докази щодо незадовільного стану його здоров`я та матеріального становища, відсутні інші утриманці. Водночас судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2021 року з відповідача стягуються аліменти розмір яких не перевищує 50% його доходу. Приймаючи рішення про стягнення аліментів суд виходив з того, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , яка на даний час навчається у Запорізькому державному медичному університеті на денній формі навчання за контрактом, що при розгляді цієї цивільної справи сторонами не спростовується. Аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст. 192 СК України. За таких обставинах, суд вважає необхідним захистити права дітей шляхом відмови у задоволенні вимог про зменшення розміру аліментів. Розподіл судових витрат. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, то суд дійшов до наступного. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до правової позиції, викладеної, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідачем на підтвердження витрат на правову допомогу суду надано: договір про надання правової допомоги від 14 січня 2021 року та акт надання послуг правничої допомоги. Відповідно до наданого акту адвокат Косякова З.М. надала послуги у вигляді правової консультації, склала відзив на позов та представляла інтереси відповідача в судових засіданнях. Матеріали справи містять докази того, що адвокат Косякова З.М. представляла інтереси відповідача [PERSON] в судових засіданнях призначених на 19 грудня 2022 року та 06 лютого 2023 року. Таким чином, суд вважає, що вимоги відповідача про стягнення витрат на правову допомогу, є доведеними та співмірними зі складністю справи та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved