Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи тим, що 24.12.2005 позивачка зареєструвала шлюб із вдівцем [PERSON] . Вони проживали у квартирі [ADDRESS] , що належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , померлій [INFO] [PERSON] . Враховуючи добросовісне володіння позивачкою даною квартирою більше 10-и років просить на підставі ст. 344 ЦК України визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаної квартири, загальною площею 69,70 кв.м, за набувальною давністю. Ухвалою суду від 27.12.2022 відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 25.01.2023, що відкладено на 30.01.2023 у зв`язку з неявкою учасників справи. 30.01.2023 підготовче засідання відкладено на 13.02.2023 у зв`язку із залученням третьою особою Переяславського ВДРАЦС у\~Бориспільському районі\~Київської області\~Центрального міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м. Київ). До суду 16.01.2023 на виконання ухвали суду від 27.12.2022 надійшла копія спадкової справи № 168/2021, заведеної після смерті [PERSON] . Крім цього, 18.01.2023 до суду подано заяву за підписом міського голови Переяславськї міської ради про визнання позову. В судове засідання представник позивача-адвокат Васюхно В.О., позивач, представники відповідача та третьої особи, не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Вивчивши та дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст.\~82\~ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Допустимими та належними доказами встановлено, що позивач та [PERSON] , померлий [INFO] відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.05.2021 (а/с 45), проживали у зареєстрованому шлюбі в період з грудня 2005 року по 2021 рік, що також вбачається з довідки виконавчого комітету Переяславської міської ради від 25.06.2021 (а/с 44). Укладення шлюбу підтверджується відповідним свідоцтвом серії [NUMBER] від 24.12.2005 (а/с 16). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , що вбачається із таких доказів, поданих в копіях: - заяви позивачки до нотаріуса від 07.07.2021 про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та видачі свідоцтва про право на спадщину, засвідченої приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Сокур Л.Ф. (а/с 41); - заповіту [PERSON] від 18.10.2017 із заповідальним розпорядженням на все його майно, запис про який внесено до Спадкового реєстру за № 61399125 (а/с 47); - свідоцтва про право власності на житло від 28.11.1995, яким засвідчується належність даної квартири на праві спільної (сумісної) власності [PERSON] та члену його сім`ї [PERSON] (а/с 55). Крім цього відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 23.06.2022 1/2 частки даної квартири належить [PERSON] , з чого слід зробити висновки про те, що дане майно не має обтяжень і відомості про право власності на іншу 1/2 частки цієї квартири, належній [PERSON] , не внесені до відповідного реєстру у встановленому законом порядку (а/с 55-56); - свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.06.2022, виданого державним нотаріусом Першої переяславської державної нотаріальної контори Ткаченком О.А., з якого вбачається, що у [PERSON] виникло право власності на 1/2 частки даної квартири, належної [PERSON] (а/с 64). Із матеріалів справи вбачається, що зареєстрована у спірній квартирі позивачка [PERSON] проживає та володіє нею щонайменш з дати реєстрації місця проживання, тобто з 11.08.2006 відповідно до копії паспорта громадянина України (а/с 7), чому передували зміни у сімейному стані [PERSON] - смерть [INFO] члена сім`ї [PERSON] , факт якої підтвержується перекладеним у встановленому законом порядку свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.10.2005, виданого відділом РАЦС адміністрації міста Орська Оренбурзької області (Російської Федерації) (а/с 10), укладення шлюбу 24.12.2005 із позивачкою [PERSON] . У відповідності до вимог ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Слід підсумувати про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився би з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Таким чином, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц, від 27.06.2019 у справі № 175/2338/16-ц. Як вказано вище, позивачка [PERSON] зареєстрована, проживає та користується квартирою [ADDRESS] з 11.08.2006 по теперішній час. З моменту смерті [PERSON] та до ухвалення судом рішення позивачка проживає у вказаній квартирі не менше 18 років, що свідчить як про давність володіння, так і про безперервність володіння даним майном. Позивачка [PERSON] не могла успадкувати частку квартири члена сім`ї [PERSON] - [PERSON] , оскільки відповідно до Цивільного кодексу України були відсутніми підстави для закликання її до спадкування у зв`язку зі смертю [PERSON] [INFO] . Шлюб між [PERSON] та позивачкою укладено в грудні 2005 року. [PERSON] не перебувала у родинних відносинах із [PERSON] . Позивачка після смерті [PERSON] , чоловіка [PERSON] , продовжує користуватися квартирою в цілому, як успадкованою після смерті [PERSON] часткою, так і належній [PERSON] часткою, зворотного матеріали справи не містять. Таким чином, позивачка [PERSON] є добросовісним володільцем 1/2 частки квартири [ADDRESS] , яка належить померлому у м. Орську Оренбурзької області [INFO] члену сім`ї [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . Позивачка володіє квартирою в цілому, належній [PERSON] спірною часткою квартири, відкрито і не приховує факт знаходження цього майна у її володінні, адже місце проживання позивачки у квартирі є задекларованим. Як вбачається із матеріалів справи, інші особи не претендують на спірну частину квартиру. Відповідно до відомостей Переяславського ВДРАЦС у\~Бориспільському районі\~Київської області\~Центрального міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.Київ), що містяться у листі від 03.02.2023 № 186/30.9-32а (а/с 73), витребуваних ухвалою суду від 30.01.2023, не виявлено актових записів про народження, що свідчить про відсутність окрім позивачки спадкоємців (відомості про ймовірних дітей [PERSON] та [PERSON] ), які могли бути залученими до участі у справі. Крім цього, спірне майно не є обтяженим, а тому судом не встановлено осіб, на права та обов`язки яких може вплинути рішення у даній справі. З наведеного вбачається, що позивачка [PERSON] понад 18 років добросовісно, відкрито, і безперервно володіє 1/2 часткою у квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві спільної сумісної власності з [PERSON] померлій [PERSON] . Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушуватиме права, свободи чи інтереси інших осіб, підприємств, установ, організацій або державних органів, органів місцевого самоврядування. Суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до Переяславської міської ради, що представляє територіальну громаду міста за місцезнаходженням нерухомого майна, про визнання права власності за набувальною давністю, є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Суд, врахувуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, позиції позивачки у недоцільності стягнення судових витрат з органу місцевого самоврядування, вважа, що судові витрати слід залишити за позивачкою, що відповідатиме принципам диспозитивності та справедливості, загальним засадам цивільного судочинства.

Outcome: approved