Jurisdiction: civil
Date: 2023-01-26 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Полуніна К.А. звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи: [PERSON] , Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що позивач [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON] , який у подальшому було розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу сторони спільно не проживають, донька зареєстрована та проживає з матір`ю. 11.02.2021 рішенням Оболонського районного суду м.Києва, яке залишено без змін Постановою Київського апеляційного суду від 06.09.2021 визначено місце доньки з матір`ю та стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 10 000грн. щомісячно, з їх подальшою відповідною індексацією, починаючи з 16.05.2017 та до досягнення дитиною повноліття. За зверненням [PERSON] відповідачем було винесене Розпорядження № 713 Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 15.12.2021 «Про вирішення питання щодо участі батька у вихованні дитини», яким було визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні доньки, шляхом спілкування з нею щосуботи з 10.00 по 16.00 годину з обов`язковим поверненням до матері. Позивачка вважає, що дане розпорядження відповідача не відповідає вимогам закону, винесене незаконно, не захищає інтереси дитини, винесено без врахування віку малолітньої дитини та без врахування висновку психолога. Крім того, при винесенні висновку, відповідачем не було враховано те, що 30.08.2020 донька [PERSON] була викрадена її батьком [PERSON] , який утримував дитину проти її волі, не повідомляв матері про місце її перебування, після цього випадку, донька проживає з матір`ю та перебуває під її опікою. Батько участі у житті дитини не приймає та на даний час у батька існує велика заборгованість щодо сплати аліментів на утримання дитини та відкрито виконавче провадження. Орина дуже важко переживає події, що сталися, боїться побачитися з батьком та залишитись із ним наодинці, коли він зможе повторно її викрасти та позбавити материнського тепла та опіки, будь-які розмови щодо батька викликають у неї стрес та занепокоєння, а тому остання завжди просить матір аби та не віддавала її батьку. Позивач вважає, що комісія проігнорувала доводи, що зустрічі мають проводитись в присутності психолога; за обов`язкової присутності матері; інтервал спілкування батька та дитини має бути обмеженим, оскільки існує велика ймовірність того, що останній знову викраде дитину; не взято до уваги, що батько є активним учасником групи «Батько має право», яка використовує незаконні методи захисту своїх батьківських прав; проігноровано доводи позивача проте, що дитина боїться свого батька, який вчиняв з нею психологічне та фізичне насильство не прийняті висновки психолога, які були складені за результатами численних відвідувань [PERSON] ; не взято до уваги думку матері дитини, про те, що вона не заперечує щодо зустрічей з батьком, проте такі зустрічі повинні відбуватися поступово. За таких обставин, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт Оболонської районної у місті Киві державної адміністрації, оформлений Розпорядженням № 713 від 15.12.2021 «Про вирішення питання щодо участі батьків у вихованні дитини» та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28.12.2021 вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 21.01.2022 на адресу суду надійшли пояснення третьої особи у справі [PERSON] , в яких він серед іншого, зазначає, що всі обставини, викладені позивачкою не відповідають дійсності. Після розірвання шлюбу з позивачем донька проживала то з одним то з іншим з батьків за їх спільною домовленістю. Під час спільного між батьком та дитиною склалися позитивні дитино-батьківські відносини, які характеризуються дружністю, взаєморозумінням, повагою, відкритістю, безконфліктністю. Позивач ніколи не висловлювала заперечень проти спілкування [PERSON] з батьком, була повністю проінформована про місце та умови перебування дитини з батьком, які є більш, ніж задовільними, про що позивачу було достеменно відомо. Разом з тим, 26.09.2020 на парковці біля магазину МЕТРО (ТЦ №10) відбулася ситуація, яку «випадковою» (як зазначає позивач) точно назвати не можна. Так, 26.09.2020 відповідач зі своєю донькою для відвідування магазину МЕТРО (ТЦ №10)під`їхав на власному автомобілі до магазину та припаркувався неподалік від одного із входів. Здійснивши заплановані покупки вийшли з донькою з магазину та направлялися до автомобіля. Наближаючись до автомобіля відповідач помітив, що до них під`їхало два автомобілі, які раптово здійснили зупинку. Однин з вказаних автомобілів заблокував виїзд автомобіля відповідача, а з них вийшли кілька невідомих осіб чоловічої статі та позивач, які прискорено направилися в сторону відповідача та доньки. Одночасно зі сторони входу магазину та зі сторони зони для паркування підійшли ще декілька осіб чоловічої статі, які очевидно «чекали сигналу» та умисно оточили відповідача та доньку. Своїми спільними умисними діями, спрямованими на заподіяння фізичного болю відповідачу чоловіки (за командою позивача) почали забирати доньку від батька, прямо «вириваючи» дитину з рук батька. В Орини вказана ситуація викликала емоції страху, дитина почала плакати, оскільки дуже злякалася невідомих для неї нападників. Із заявою про цей випадок він звернувся до правоохоронних органів, де його заяву було зареєстровано. Вказані події могли викликати у дитини психологічну травму, однак точно не від дій власного батька, який хотів її захистити від організованої позивачем групи нападників. Саме після цієї ситуації позивачка не дозволяє донці зустрічатися з батьком, а тому він був вимушений звернувся до Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації із заявою про встановлення його участі у вихованні та спілкуванні із донькою, в якій просив визначити наступний спосіб у його спілкуванні з дитиною: кожного другого тижня місяця з п`ятниці після закінчення навчання до 19.00год. неділі (а у випадку, якщо наступний (після вихідних, коли дитина перебуває у батька) понеділок є вихідним (в разі перенесення робочих днів), то період перебування дитини у батька продовжується відповідно з п`ятниці після навчання до 19.00год. понеділка; до 10 днів на оздоровлення (у тому числі і за кордоном) кожного літа у період, що не співпадає з відпусткою матері; зобов`язати матір дитини не перешкоджати телефонному зв`язку батька [PERSON] з донькою [PERSON] . Повідомив, що має можливість забезпечити належне виконання ним батьківських обов`язків, оскільки має добре оплачувану роботу, мешкає в приватному будинку, де у дитини є окрема обладнана кімната зі спортзалом, він має у власності автомобіль, що забезпечить пересування містом під час зустрічей та дозвілля, відвідин гуртків, тощо. Однак, Оболонська районна у м. Києві державна адміністрація прийняла Розпорядження № 713 Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 15.12.2021 «Про вирішення питання щодо участі батька у вихованні дитини», яким було визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні доньки, шляхом спілкування з нею щосуботи з 10.00 по 16.00 годину з обов`язковим поверненням до матері. Хоча відповідач й не повністю погоджується з таким розпорядженням, однак радий і тому, що матиме хоча б якусь можливість спілкуватися з дитиною. Для відповідача важливо не втрачати зв`язку з донькою, зберегти теплі та позитивні дитино-батьківські відносини, які між ними склалися, тому для цього він вживає всіх можливих правових заходів для організації законних зустрічей з донькою. Натомість позивач всіляко перешкоджає цьому, не виконуючи розпорядження, яке має обов`язкових характер та підлягає безумовному виконанню. Також [PERSON] просить суд не брати до уваги висновок та рекомендації сімейного психолога [PERSON] від 15.11.2021, оскільки до висновку не додано жодного документа на підтвердження наявності у [PERSON] відповідної кваліфікації, стажу роботи, відповідної освіти, до того ж, грунтується на твердженнях позивача та викладений без врахування об`єктивних обставин. Враховуючи вищезазначене, [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] 08.02.2022 на адресу суду від відповідача Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову. При цьому, серед іншого зазначається, що оскаржуване розпорядження № 713 від 15.12.2021 було винесено на підставі звернення батька дитини [PERSON] . При його винесенні було вивчено всі надані документи щодо батьків дитини (їх місце роботи, проживання, відносини, спробу відібрання доньки один у одного, місце проживання дитини, заслухано позицію сторін щодо цього питання про участь батька у вихованні доньки) та питання про видачу копії розпорядження про визначення способів участі у вихованні дитини батька було винесено на розгляд Комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, яка утворена розпорядженням Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 10.01.2011 №6 «Про організацію діяльності Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, пов`язаної із захистом дітей». Відповідно до ст.157 Сімейного Кодексу України, Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866, розпорядженням Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 28.02.2019 № 123 «Про деякі питання, пов`язані з діяльністю комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації» було затверджено положення про комісію з питань захисту прав дитини, яке було зареєстроване в головному територіальному управлінні юстиції у місті Києві. Відповідно до цього Положення, Комісія у своїй діяльності керується Конституцією, Сімейним та Цивільним Кодексами України, Законами України, Конвенцією ООН про права дитини, іншими нормативно-правовими актами, а також цим Положенням. Основним завданням комісії є сприяння забезпеченню реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, сімейне виховання та всебічний розвиток. Відповідно до ст.158 Сімейного Кодексі України, статей 12,15 Закону України «Про охорону дитинства», Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866, розглянувши заяву відповідача та надані ним документи, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації (протокол від 02.12.2021 №22) було прийнято розпорядження № 713 від 15.12.2021 «Про вирішення питання щодо участі батька у вихованні дитини» яким було визначено способи участі [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , шляхом спілкування з нею щосуботи з 10.00 по 16.00 годину з обов`язковим поверненням до матері. 01.04.2022 до суду на адресу суду представник позивача [PERSON] - адвоката Полуніної К.А. надійшла відповідь на відзив на позовну заяву в якому зазначає, що відповідач в своєму відзиві на позовну заяву не зазначив на підставі яких саме висновків було винесено оскаржуване Розпорядження № 713 від 15.12.2021, з яких саме мотивів виходила комісія та чому саме надала перевагу саме такому рішенню, так саме комісія не зазначила, з яких саме підстав проігнорувала вимоги матері щодо проведення зустрічей дитини з батьком у присутності матері та психолога, що на думку представника позивача не є вірним в цій ситуації. Представник позивача в своїй відповіді звертає увагу суду на те, що дитина боїться свого батька, який вчинив до неї психологічний тиск, про що свідчать висновки психолога, зазначає, що зустрічі батька наодинці з дитиною можуть викликати у неї паніку, стрес та переживання. Зазначає, що позивачка не заперечує проти зустрічей доньки з батьком, але поступово по 1-2 години в присутності матері та психологу, аби дитина відчувала себе в комфорті. Крім того, орган опіки при винесенні такого рішення не заслухав думку дитини щодо таких побачень з батьком та її ставлення до нього. Враховуюче наведе, просив задовольнити позов в повному обсязі. Протокольною ухвалою суду від 06.10.2022 підготовче провадження по цивільній справі за позовом за позовом [PERSON] до Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи: [PERSON] , Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта,- закрито, призначено справу до розгляду по суті. Позивач у засідання суду, призначене не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася. При цьому, на електронну пошту суду 27.01.2023 представником позивача було подано заяву, в якій просить відкласти розгляд справи, в зв`язку з тим, що 27.01.2023 вона буде перебувати на огляді у лікаря та буде проходити протизапальну та реабілітаційну терапію, що необхідна після проведеного оперативного втручання(травма ноги) у центрі спортивної травматології, у підтвердження чого надіслала виписний епікриз № 573, про те що з 18.10.2022 по 20.10.2022 перебувала в Центрі спортивної травматології та відновлювальної медицини, де 18.10.2022 щодо неї було виконано оперативне втручання. Розглянувши клопотання представника позивача про відкладення судового засідання, суд відмовив у його задоволенні, з огляду на те, що вказаний епікриз попереднього вже враховувався судом при відкладенні розгляду справи призначеного на 02.12.2022, нових доказів до даного клопотання не було долучено, докази перебування на огляді у лікаря саме 27.01.2023 о 10 год. 00 хв. не надано. Крім того, у випадку не можливості з`явитися представника, представник позивача не був позбавлений права направити клопотання про проведення відеоконференції поза межами суду, проте, добросовісно своїм правом не скористався. Представник відповідача у судове засідання з`явився, просив відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. Третя особа [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні просили відмовити в задоволені позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позицію учасників судового процесу, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Судом встановлено, що 25.08.2012 між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) був зареєстрований шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції, актовий запис 623, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 25.08.2012. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16.05.2021 у справі №756/4545/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 25.08.2012 Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції, розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 11.02.2021 у справі №756/6605/17, визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю - [PERSON] , [INFO] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 10 000 грн. щомісячно, з їх подальшою відповідною індексацією, починаючи з 16.05.2017 та до досягнення дитиною повноліття. Постановою Київського апеляційного суду від 06.09.2021, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 лютого 2021 року, залишено без змін. Розпорядженням Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації № 713 від 15.12.2021 «Про вирішення питання щодо участі батька у вихованні дитини», відповідно до ст.158 Сімейного Кодексі України, статей 12,15 Закону України «Про охорону дитинства», Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866, розглянувши заяву відповідача та надані ним документи, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації (протокол від 02.12.2021 №22) було визначено способи участі [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , шляхом спілкування з нею щосуботи з 10.00 по 16.00 годину з обов`язковим поверненням до матері. Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач звернулась до суду з зазначеним позовом. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до пункту 3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з частиною першою статті 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мама не має права перешкоджати спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. Згідно п.73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини затвердженого Постановою КМУ №866 від 24 вересня 2008 року у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один із батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (в разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини. Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, у разі можливості з іншими родичами дитини, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи щодо забезпечення проведення оцінки потреб батьків з метою встановлення здатності матері, батька виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. До уваги беруться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок. Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у м. Києві та м.Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади з урахуванням висновку служби у справах дітей. Відповідно до правових висновків Верховного Суду (дивитись, наприклад, постанову від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц, також mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 500/6325/17, від 04 липня 2018 року у справі № 496/4271/16-а (К/9901/29090/18)) висновок органу опіки та піклування не містить ознак рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії - він не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. Отже, розпорядження, на який посилається позивач , є лише одним з доказів у справі, носить рекомендаційний характер та не може бути самостійним засобом захисту порушеного права. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений. Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, рішення органу місцевого самоврядування може бути визнане незаконним та скасоване лише за умови, якщо воно суперечить Конституції та Законам України. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено статтями 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як установлено статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обставини, на які посилається позивач у позовній заяві стосуються її у тому числі незгоди із графіком, який затверджений оскаржуваним розпорядженням. Як убачається із матеріалів відповідач звернувся до Служби у справах дітей Оболонської районної державної адміністрації із заявою про встановлення його участі у вихованні та спілкуванні із донькою, в якій просив визначити наступний спосіб у його спілкуванні з дитиною: кожного другого тижня місяця з п`ятниці після закінчення навчання до 19.00год. неділі (а у випадку, якщо наступний(після вихідних, коли дитина перебуває у батька) понеділок є вихідним (в разі перенесення робочих днів), то період перебування дитини у батька продовжується відповідно з п`ятниці після навчання до 19.00год. понеділка; до 10 днів на оздоровлення (у тому числі і за кордоном) кожного літа у період, що не співпадає з відпусткою матері; зобов`язати матір дитини не перешкоджати телефонному зв`язку батька [PERSON] з донькою [PERSON] . Однак, спірним розпорядженням Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації № 713 від 15.12.2021 «Про вирішення питання щодо участі батька у вихованні дитини» було визначено способи участі [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , шляхом спілкування з нею щосуботи з 10.00 по 16.00 годину з обов`язковим поверненням до матері. Суд не вбачає, що вказаний графік несе негативні наслідки для дитини, а навпаки надає можливість обом батькам виховувати дитину, бачитись з нею та приймати участь у її виховані, а його скасування призведе до порушення прав батька, який має право на зустрічі з дитиною. Представник відповідача у судовому засіданні зазначав, що при прийняті даного рішення також ураховувалась подія 26.09.2020 на парковці біля магазину МЕТРО (ТЦ №10). При цьому, представник акцентувала увагу, що станом на вказану дату рішення про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, було відсутнє, батько, як і мати має право забирати дитину та проводити з нею час. Варто звернути увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Згідно із ч.1 ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Суд, твердо наголошує, що право на участь у вихованні дитини має як матір, так і батько. Як стверджує позивач, зустрічі батька з дитиною, можуть призвести до психологічної травми у дитини, оскільки дитина давно не бачила та не бажає з ним спілкуватися, тому вона його боїться, що було зафіксовано психологом, відтак зустрічі мають відбуватися поступово по 1-2 години, у присутності матері та психолога. Стосовно вказаних тверджень суд зазначає наступне. Суд критично ставиться до Висновку та рекомендації «Психоемоційної діагностики» сімейного психолога [PERSON] від 15.11.2021 долученого позивачем, оскільки висновок було зроблено на підставі відомостей наданих позивачкою, батька для проведення такого дослідження не повідомляли і не залучали, що позбавило останнього права надавати фахівцеві свої пояснення, такий висновок не може бути прийнято судом як допустимий доказ, через неповноту і однобічність такого дослідження. До того ж, до висновку не додано жодного документа на підтвердження наявності у [PERSON] відповідної кваліфікації, стажу роботи та відповідної освіти. Стосовно твердження позивача, що третя особа неналежним чином сплачує аліменти та безвідповідально відноситься до свого батьківського обов`язку, з цього приводу суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як зазначено ч. 1, ч.2, ч. 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як убачається із наданих третьою особою документів, які містяться у матеріалах справи, заборгованість по аліментах на утримання дитини, відсутня. Щодо твердження позивача, про неможливість зустрічей батька без присутності матері, слід зазначити наступне. У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Враховуючи рівність батьків у правах щодо виховання дитини, з метою забезпечення інтересів дитини, врахувавши данні обставини, орган опіки і піклування встановив можливість батька щодо зустрічі з донькою без присутності матері. Суд вважає, що присутність матері під час спілкування батька з дитиною звужує права батька. При цьому, суд ураховує, що вказане рішення було прийнято, з метою уникнення суперечок та конфліктні ситуації між батьками у присутності дитини, про що було зазначено представником відповідача у судовому засіданні. Щодо твердження позивача, стосовно того, що батько є активним учасником групи «Батько має право», яка використовує незаконні методи захисту своїх батьківських прав, слід зазначити наступне. Згідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, позивачем до суду не були поданні жодні докази у підтвердження того, що внаслідок приєднання відповідача до вказаної групи були порушені права та законні інтереси сторін по справі. Інші доводи позивача, не є підставою для скасування розпорядження. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що батько та мати повинні у двох забезпечити щасливе дитинство, розумовий та духовний розвиток дитини. Відтак, найважливішим для обох батьків мають бути їхні діти, а суперечки між собою мають залишатись осторонь них. З врахуванням зазначеного, суд закликає сторін у справі знайти вірний шлях для підтримання належних стосунків між ними та їх спільною дитиною. Таким чином, оцінюючи подані сторонами докази та вищевикладені обставини, суд вважає, що в задоволенні заявлених позовних вимог, слід відмовити. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у відповідності до ст.141 ЦПК України, слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed