Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-15 00:00:00

У січні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати наказ Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю від 10.01.2022 р. № 1 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] ». Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем не було допущено винного неналежного виконання своїх обов`язків, відповідачем було попущено строк застосування до працівника дисциплінарного стягнення та порушено порядок його застосування, оскаржуваний наказ не містить будь-яких обставин вчиненого працівником, на думку відповідача, дисциплінарного проступку. Наголошував, що Київським міським відділенням Фонду було сформовано договір із ТОВ «ОРТОПЕД» № 22869098/2/21/253 23.09.2021 р., тобто у період перебування його у відпустці. Про даний факт позивачу стало відомо лише по виходу із відпустки, після чого він вжив усіх залежних від нього заходів з метою максимально оперативної реєстрації відповідного договору у Державній казначейській службі м. Києва. Відтак позивачем не було допущено винного неналежного виконання своїх обов`язків. Проте навіть у такому випадку дисциплінарне стягнення могло бути застосовано до позивача протягом місяця з дня його виявлення. Це могло бути або виявлення бездіяльності щодо несвоєчасної, на думку відповідача, підписання (не тотожно реєстрації у органах Державної казначейської служби) або несвоєчасної реєстрації договору. Про обидва факти Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю як вище стоячому органу, що координує та контролює діяльність територіальних відділень відповідно до пункту 6 Положення про Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю. У обох випадках місячний строк з моменту виявлення дисциплінарного проступку вважає пропущеним. Вважає, що доповідна записка [PERSON] , начальника управління соціального захисту осіб з інвалідністю та моніторингу якості реабілітаційних послуг Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю від 03.12.2021 р. № 06-01/32-881 є штучно згенерованим документом, що має на меті протиправне поновлення пропущеного строку для застосування дисциплінарного стягнення. Стверджує, що забезпечення засобами реабілітації осіб з інвалідністю та дітей з інвалідністю було здійснене у строк, визначений пунктом 43 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення і виплати грошової компенсації вартості за самостійно придбані технічні та інші засоби реабілітації, переліку таких засобів» від 5 квітня 2012 р. № 321, на порушення якої робить посилання відповідач. Тобто навіть у випадку, якби позивачем було допущено несвоєчасне підписання договору, це не мало будь-яких негативних наслідків в розрізі виконання територіальним відділенням Фонду соціального захисту осіб інвалідністю поставлених перед ним завдань. Це свідчить про порушення порядку застосування дисциплінарного стягнення в частині обов`язку роботодавця врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку та заподіяну ним шкоду. Щодо порядку застосування дисциплінарного стягнення представник позивача також зазначав, що на момент надання [PERSON] письмових пояснень від 06.01.2022 р., так і після того, його не було ознайомлено зі змістом доповідної записки, відтак він був позбавлений права належним чином бути ознайомленим зі змістом претензій роботодавця, а також можливості повноцінно відреагувати на такі претензії шляхом надання належних та вичерпних пояснень. Відповідні пояснення були затребувані усно «…щодо укладання договору № 22869098/2/21/253». Зазначає, що оспорюваний наказ не містить чітких формулювань суті та обставин проступку, відсутні докази вини позивача та причинний зв`язок між його діями (бездіяльністю) та неналежним виконанням трудових обов`язків, покладених на нього. Наказом не визначено ані дати допущення, на думку відповідача, проступку, ані дати моменту його виявлення, що ставить під істотний сумнів дотримання строку застосування дисциплінарного стягнення та може свідчити про істотне порушення прав позивача відповідачем. Провадження у справі відкрито ухвалою від 02.02.2022 р. з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представником відповідача було подано відзив, в якому Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись [PERSON] було допущено дисциплінарний проступок, а відповідачем, як наслідок, було застосовано до нього дисциплінарне стягнення у порядку та строк, визначені законом. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у позові; надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Також представник позивача наголошував, що роботодавець не виконав належним чином свого обов`язку щодо надання доказів наявності фактів винного вчинення позивачем дисциплінарного проступку. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві. Зазначав, що оскаржуваний наказ відповідає вимогам трудового законодавства. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що наказом Фонду соціального захисту інвалідів від 07.10.2016 р. № 166-к [PERSON] було призначено на посаду директора Київського міського відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю. Як вбачається з матеріалів справи, У період з 25 серпня по 27 вересня 2021 року [PERSON] перебував у відпустці відповідно до наказу Фонду соціального захисту інвалідів від 16.08.2021 р. № 208-в. На відповідний період виконання обов`язків директора Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів було покладено на [PERSON] . У період з 16.11.2021 р. по 24.12.2021 р. [PERSON] перебував на лікарняному. 03.12.2021 р. [PERSON] , начальником управління соціального захисту осіб з інвалідністю та моніторингу якості реабілітаційних послуг Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю було складено доповідну записку (№ 06-01/32-81) про неналежне виконання завдань, покладених на Київське міське відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю. 06.01.2022 р. на усний запит відповідача позивачем було надано письмові пояснення. Наказом Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю від 10.01.2022 р. № 1 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] » до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Формулювання наказу передбачало, що його винесено відповідно до статей 147-149 КЗпП України, підпункту 12 пункту 10 Положення про Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю (далі - Фонд), затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 14.04.2011 р. № 129 (із змінами і доповненнями), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28.04.2011 р. за № 528/19266 за порушення трудової дисципліни, а саме: неналежне виконання посадових обов`язків, завдань, покладених на Київське міське відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, порушення пунктів 43 та 44 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення і виплати грошової компенсації вартості за самостійно придбані технічні та інші засоби реабілітації, переліку таких засобів» від 5 квітня 2012 р. № 321 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14.04.2021 р. № 362), що встановлено доповідною запискою [PERSON] , начальника управління соціального захисту осіб з інвалідністю та моніторингу якості реабілітаційних послуг Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, від 03.12.2021 р. № 06-01/32-881 та враховуючи пояснення [PERSON], директора Київського міського відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю від 06.01.2022 р. № 1/7-26/01 та тимчасову непрацездатність [PERSON] з 16.11.2021 по 24.12.2021. Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. У відповідності до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до вимог ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення (ч. 1 ст. 149 КЗпП України). Дана норма узгоджується з правовою позицією Постанови ВСУ від 19жовтня 2016 року справа № 6-2801 цс 15, згідно якої пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Відповідачем не надано суду доказів ознайомлення позивача на момент надання ним письмових пояснень зі змістом доповідної записки, яка в подальшому стала підставою для застосування до нього дисциплінарного стягнення. Відтак суд дійшов висновку, що відповідачем не було належним чином гарантовано можливість позивача захистити свої законні права та інтереси, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Трудові спори з питань накладення дисциплінарних стягнень вирішуються в установленому законодавством порядку. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 грудня 1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна з важливих ознак порушення трудової дисципліни. При розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Cуду від 22 липня 2020 року (справа №554/9493/17) . Суд погоджується із доводами позивача про те, що оспорюваний наказ не містить чітких формулювань суті та обставин допущеного проступку, відсутні докази вини позивача, заподіяна проступком шкода, а містить лише загальні, а не конкретні посилання на порушення положень нормативно-правових актів, що регулюють діяльність територіального органу Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю. У трудовому праві діє принцип презумпції невинуватості, згідно з яким не можна працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності, доки не доведена роботодавцем його вина, і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість. Відповідний висновок закріплений і у Постанові Верховного Суду від 13.05.2022 р. у справі № 331/2395/20. Також оскаржуваний наказ та інші документи, що містяться в матеріалах справи не містять доказів чіткого встановлення відповідачем моменту допущення позивачем дисциплінарного проступку та моменту його виявлення. У такому випадку суд не бере до уваги доводи відповідача щодо дотримання ним строку застосування дисциплінарного стягнення, визначеного ст. 148 КЗпП України. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,4 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40 коп.), оскільки відповідно до пункту 8 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі позову. На підставі викладеного, ст.ст. 147-150, 231-232 КЗпП України,

Outcome: approved