Jurisdiction: civil
Date: 2023-02-06 00:00:00

06.02.2023\~заявник\~\~ [PERSON] \~звернулася до\~суду із\~заявою,\~за участю\~заінтересованої особи: Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій порушується питання про встановлення факту того, що громадянка України [PERSON] , [INFO] , в м. Сімферополь Автономної Республіки Крим народила [INFO] дитину чоловічої статі [PERSON] . Заява обґрунтована тим, що заявниця [PERSON] є громадянкою України відповідно до паспорту, зареєстрована та проживає в тимчасово окупованому Криму у м. Сімферополь. З 05 червня 2010 року перебуває у шлюбі з громадянином України [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом реєстрації актів про шлюб Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, Україна. [INFO] , перебуваючи на тимчасово окупованій території України у Сімферопольському пологовому будинку, [PERSON] народила дитину чоловічої статі сина [PERSON] . Дитину було зареєстровано та видано відповідне свідоцтво про народження зразка Російської Федерації. Оскільки свідоцтво про народження дитини видане заявнику органами та установами, які не є органами та установи державної влади України, заявник не має можливості реалізувати свої права на території, підконтрольній державній владі України. Зокрема, не має змоги отримати свідоцтво про народження дитини в позасудовому порядку. У зв`язку з цим, [PERSON] звернулася до суду із даною заявою. Просить також розглянути справу за її відсутності та відсутності представника, за наявними в матеріалах справи документами. Заяву про встановлення факту, що має юридичне значення підтримує повністю та просить її задовольнити. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.02.2023 року відкрито провадження у справі за вказаною заявою. Представник заінтересованої особи Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, повідомлявся шляхом електронного повідомлення, надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Частиною 2\~статті 247 ЦПК України\~визначено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим постановити рішення про задоволення заяви. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є громадянами України та документовані паспортами громадян України, відповідно, серії [NUMBER] , виданим Київським РВ Сімферопольського МУ ГУ МВС 01.07.2010, та серії [NUMBER] , виданим Сімферопольським РВ ГУ МВС України в Криму 23.05.1997. Також судом\~встановлено,\~що [PERSON] \~та [PERSON] \~перебувають у\~шлюбі,\~зареєстрованому 05\~червня 2010 року, актовий запис № 457, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів про шлюб Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, Україна. 20\~серпня 2018\~року[PERSON] , [INFO] , народила дитину чоловічої статі, що підтверджується відомостями виписного епікризу Сімферопольського пологового\~будинкувід 24.08.2018 року. Факт народження\~дитини підтверджується\~також свідоцтвом\~про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації народження м. Сімферополя Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, Російської Федерації 01.09.2018 року, актовий запис № 3777. Батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно Правил державної реєстрації актів цивільного стану України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (далі Правила), для реєстрації факту народження дитини, яке відбулося в медичному закладі до органів реєстрації необхідно подати медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545 (п. 2 гл. 1 розділу 3 Правил). Це свідоцтво подається, якщо дитина народилася на території України. Оскільки Автономна Республіка Крим є територією України, ніякий інший документ у випадку народження дитини в медичному закладі не є підставою для отримання свідоцтва про народження. Однак на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополь Російська Федерація здійснює контроль, на цій території фактично діє юрисдикція та застосовується законодавство Російської Федерації. Тому документи про народження дитини видаються за формою, встановленою Міністерством охорони здоров`я РФ, яка є неприйнятною для українських органів реєстрації актів цивільного стану. До того ж, згідно п.3 гл.1 розділу 3 Правил, державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем народження дитини або за місцем проживання її батьків чи одного з них. Місцем народження дитини та місцем проживання батьків в даному випадку є Автономна Республіка Крим. Територія Автономної Республіки Крим та м. Севастополь є тимчасово окупованими внаслідок збройної агресії Російської Федерації. Це встановлено ч. 2 ст. 1 Закону про окуповані території. Згідно ч.1 ст. 3 Закону про окуповані території, окупованою визнається між іншим, сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Датою окупації, згідно ч. 2 ст. 1 Закону про окуповані території визначено 20 лютого 2014 року. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у редакції, чинній на час розгляду справи, будь-який\~акт (рішення,\~документ),\~виданий органами\~та/або\~особами,\~передбаченими\~частиною другою\~цієї\~статті,\~є недійсним\~і не\~створює правових\~наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) Європейський суд з прав людини обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому Європейський суд з прав людини констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження дитини, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження дитини на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та\~статтею 8 Конституції України\~гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Статтею 55 Конституції України\~визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 124 Конституції України, делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно з ч. 1 та п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з частиною другою\~статті 315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян. \~За\~п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Виходячи зі встановлених обставин у справі, досліджених у сукупності на підставі їх аналізу, суд вважає, що з огляду на надані докази факт народження громадянкою України [PERSON] , [INFO] , дитини чоловічої статі [PERSON] , громадянина України, [INFO] , у м. Сімферополь Автономна Республіка Крим Україна, є підтвердженим. Відповідно до\~ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Судом роз`яснюється, що це рішення є достатнім документом для підтвердження юридичного факту, про встановлення якого просить заявник. Згідно пункту 21 частини першої\~статті 5 Закону України «Про судовий збір», заявники щодо справ про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України звільняються від сплати судового збору\~під час розгляду справи. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved